Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 грудня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого Рівненської міської ради ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого Рівненської міської ради та прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2022 року, якою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.197-1 КК України на підставі ст.49 цього Кодексу, у кримінальному провадженні №0003643,
в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2021 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та звільнено його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.197-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження №0003643 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.1 ст.197-1 КК - закрито.
Мотивував своє рішення суд тим, що злочин, передбачений ст.197-1 КК, є злочином з матеріальним складом, та визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання суспільно небезпечних наслідків. Зважаючи на те, що ОСОБА_6 обвинувачувався у самовільному занятті земельної ділянки у кінці березня 2016 року, а злочин, передбачений ч.1 ст.197-1 КК, є кримінальним проступком, тому місцевий суд звільнив його від кримінальної відповідальності, оскільки минуло 2 роки з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання законної сили вироком.

Прокурор ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить суд вказану ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування цих вимог зазначив, що місцевий суд був не в праві виділяти в окреме провадження та розглядати окремий епізод злочинної діяльності самовільне зайняття земельної ділянки. Вказав, що цей злочин є триваючим, який розпочинається з моменту зайняття земельної ділянки і продовжується безперервно до припинення злочинних дій. Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з дня фактичного припинення дії або бездіяльності.
Прокурор покликався на те, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги, що ОСОБА_6 самовільно зайняв частину земельної ділянки, шляхом облаштування на ній вольєрів для собак в період з березня 2016 року по березень 2020 року.

В апеляційній скарзі представник потерпілого Рівненської міської ради просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності.
В обґрунтування цих вимог зазначено, що місцевий суд, звільнивши ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, не встановлював чи мало місце діяння, в якому він обвинувачується. Вказав, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке мало місце з березня 2016 року по березень 2020 року, однак місцевий суд в ухвалі вказав, що самовільне зайняття земельної ділянки було вчинене у кінці березня 2016 року. Тому, на переконання представника потерпілого, оскільки вказане кримінальне правопорушення тривало по березень 2020 року, то станом на 28 вересня 2021 року передбачені п.1 ч.1 ст.49 КК строки не минули.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_4 на підтримання апеляційних скарг та скасування даної ухвали, представника Рівненської міської ради ОСОБА_5 , який просив задоволити свою апеляційну скаргу та підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення в частині скасування зазначеної ухвали, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвокат ОСОБА_7 , які просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг та залишити ухвалу без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Складовою загальних засад кримінального провадження, згідно приписів ст.7 КПК, є законність. Як слідує з положення ч.1 ст.9 КПК, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Виходячи із зазначеного вище, суд, який розглядає кримінальне провадження, зобов`язаний дотримуватись вказаних засад. Однак, постановлюючи вказану ухвалу, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог закону в повній мірі.

Так, за приписом пункту 7 ч.2 ст.412 КПК, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Водночас, як було встановлено під час апеляційного розгляду, матеріали даного судового провадження не містять ні журналу судового засідання, ні технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове засідання, під час якого вирішувалось клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження, а також де зафіксовано проголошення оскаржуваної ухвали.

Зокрема, як вбачається із журналу судового засідання від 22.09.2021, під час даного засідання обвинувачений ОСОБА_6 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.197-1 КК у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, у даному судовому засідання не заслуховувалась думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, воно не вирішувалось по суті, а головуючим суддею було оголошено перерву до 11 год. 30 хв. 28 вересня 2021 року.

Однак, ні журналу судового засідання від 28.09.2021, ні технічного носія інформації, на якому зафіксоване вказане засідання, матеріали судового провадження не містять.

Також колегія суддів зауважує, що місцевий суд, звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.197-1 КК на підставі ст.49 цього Кодексу, пославшись на судову практику Верховного Суду, вказав на те, що злочин, передбачений ч.1 ст.197-1 КК, є злочином з матеріальним складом, а отже визнається закінченим з моменту самовільного заняття земельної ділянки ОСОБА_6 шляхом облаштування на ній вольєрів для собак.

Водночас, місцевий суд залишив поза увагою, що для встановлення об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК, слід встановити не тільки самовільне зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно небезпечних наслідків спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди. Тобто вказаний злочин визнається закінченим з моменту самовільного зайняття ділянки і настання вказаних суспільно небезпечних наслідків.

Однак, зі змісту ухвали не вбачається, що місцевим судом було встановлено момент настання суспільно небезпечних наслідків, - спричинення значної шкоди власнику земельної ділянки Рівненській міській раді на загальну суму 126 321,30 грн., чи ця шкода виникла внаслідок інкримінованого ОСОБА_6 незаконному використанню самовільно зайнятої земельної ділянки у період з червня 2016 року по березень 2020 року, чи це була одномоментна шкода.

За вказаних обставин, рішення місцевого суду щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.197-1 КК у зв`язку із закінченням строків давності є передчасним, а тому зважаючи на викладене, та враховуючи встановлені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що вказану ухвалу слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки становище обвинуваченого цим не погіршується

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Рівненської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити, апеляційну скаргу представника потерпілого Рівненської міської ради задовольнити частково.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2022 року, якою звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.197-1 КК України на підставі ст.49 цього Кодексу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3