КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000523 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Поліське Поліського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Іванківського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 21 травня 2022, в період часу з 12 год. 00 хв. до 13 год. 41 хв., більш точний час в ході досудового розслідування _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/1165/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України Доповідач ОСОБА_1

не встановлено, у ОСОБА_7 , який перебував на території сміттєзвалища, поблизу с. Запрудка Вишгородського району Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, які в нього склалися з громадянкою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник умисел на вчинення умисного вбивства останньої.

В подальшому ОСОБА_7 , продовжуючи знаходитись на території сміттєзвалища, розташованого поблизу с. Запрудка Вишгородського району Київської області, з метою реалізації свого злочинного та протиправного умислу, направленого на умисне позбавлення життя громадянки ОСОБА_9 , взяв два кухонні ножі та підійшов з останніми до потерпілої, яка знаходилась в лісовому масиві, неподалік сміттєзвалища, та наніс 54 удари ножем в область шиї та тулуба ОСОБА_9 , чим спричинив останній тілесні ушкодження, у вигляді множинних проникаючих та непроникаючих колото-різаних ран грудної клітки з ушкодженням легень, гемотораксу зліва 1200 см. куб., справа 1000 см. куб., живота з ушкодженням брижки тонкого кишківника, у черевній порожнині до 100 см. куб. рідкої крові, обох верхніх та обох нижніх кінцівок, які могли утворитися 21 травня 2022 року від дії колюче-ріжучого предмету типу ножа, і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких ОСОБА_9 померла на місці події. Внаслідок отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень смерть ОСОБА_9 наступила в результаті гострої крововтрати, яка розвинулась після отриманих множинних проникаючих та непроникаючих ножових поранень з ушкоджень легень та брижи тонкого кишківника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , погоджуючись з визнанням обвинуваченого ОСОБА_7 винуватим у скоєнні інкримінованого йому правопорушення та кваліфікацією його дій, але, вважаючи призначене ОСОБА_7 покарання у виді 8 років позбавлення волі занадто суворим та таким, що не відповідає реальним обставинам справи та характеристиці його особистості, просить вирок суду змінити, призначивши остаточне покарання ОСОБА_7 в межах мінімальної санкції ч. 1 ст. 115 КК України - 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 характеризується в цілому по місцю проживання позитивно, неофіційно працює, щиро розкаявся у скоєному злочині, завірив, що більше подібного ніколи з ним не повториться, щиро та повно розказав про всі обставини скоєного ним правопорушення, тому застосування до нього занадто суворого (в розрізі терміну) покарання за щире його розкаяння є несправедливим та безпідставним.

При цьому зазначає, що покарання (призначене судом за скоєне кримінальне правопорушення) повинно мати на меті не лише кару, а й виправлення засудженої особи, а це виправлення відносно ОСОБА_7 є абсолютно можливим при призначенні йому мінімального терміну покарання, передбаченого санкцією відповідної норми кримінального закону (ч. 1 ст. 115 КК України).

Таким чином, вважає, що призначене вироком суду ОСОБА_7 покарання є надто суворим, несправедливим та протирічить основним положенням закону про призначення покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , вважаючи вирок суду в частині призначеного йому покарання у виді 8 років позбавлення волі занадто суворим, та у зв`язку з його віком, погіршенням стану здоров`я, а також тим, що він повністю визнав свою вину та раніше не судимий, просить його змінити.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

В запереченнях на апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор у провадженні - ОСОБА_10 , вважаючи апеляційні скарги безпідставними, просить залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку доводів апеляційних скарг, а також заперечення прокурора проти їх задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому висновки судупершої інстанції, за встановлених у вироку обставин, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, що відповідає юридичній кваліфікації діянняч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не переглядає, оскільки вони ніким із учасників судового провадження не оспорюються. При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянтів, міра покарання призначена ОСОБА_7 з дотриманням положень ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, а також дані про особу ОСОБА_7 , який за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на обліку в Іванківській районній філії Київського обласного центру зайнятості не перебуває, раніше не судимий. Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність таких обставин, що його обтяжують.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому таке покарання у розмірі 8 років позбавлення волі, тобто у розмірі наближеному до мінімальних меж санкції ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянтів про суворість призначеного ОСОБА_7 вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 про визнання та врахування ряду обставин, як то щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, активне сприяння ним розкриттю злочину та те, що він позитивно характеризується за місцем проживання, неофіційно працює, раніше не судимий, має незадовільний стан здоров`я, як підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, не можуть бути задоволені, оскільки такі обставини, як щире каяття, активне сприяння ним розкриттю злочину та те, що він раніше не судимий, не лише були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 покарання, але й, на переконання колегії суддів, не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним особливо тяжкого злочину, та які б давали підстави для призначення йому покарання у виді позбавлення волі в меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, тобто у розмірі мінімальної межі санкції ч. 1 ст. 115 КК України, зважаючи на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином, конкретні обставини його вчинення, а саме те, що ОСОБА_7 було завдано ОСОБА_9 54 удари ножем, характер та локалізацію спричинених тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя, та їх наслідки - спричинення смерті ОСОБА_9 , життя якої, згідно ст. 3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю у нашій державі.

Поряд з цим колегія суддів звертає увагу, що з приводу таких обставин, на які посилається сторона захисту, як те, що ОСОБА_7 неофіційно працює та за місцем проживання характеризується позитивно, то вони й не є підтвердженими, адже з побутової характеристики, що міститься в матеріалах провадження, вбачається, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується негативно, схильний до вживання алкогольних напоїв та скоєння правопорушень, на зауваження людей реагує агресивно, та на даний час ніде не працює, і будь-яких характеристик з місця роботи ОСОБА_7 взагалі не надано.

Аналогічним чином вищевказане стосується і такої обставини, як незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 , оскільки будь-яких даних щодо стану здоров`я ОСОБА_7 та його погіршення ні обвинуваченим, ні його захисником надано й не було, як не міститься таких і у матеріалах даного кримінального провадження.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного ОСОБА_7 судом покарання в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого не наведено.

А відтак, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Іванківського районного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк - з часу отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3