Номер провадження: 11-кп/813/856/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.194, ч.1 ст.299 КК України, на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року,

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185 КК України та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.194, ч.1 ст.299 КК України на строк 60 днів до 19.03.2023.

Встановлені судом обставини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів покарання, за які передбачено у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі. Також судом враховано вік та стан здоров`я обвинувачених, розмір майнової шкоди, завданої злочинами, міцність соціальних зв`язків обвинувачених та зроблено висновок про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме вірогідність переховування обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, не зменшились. Судом не було встановлено підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_7 зазначає про тривалість його утримання під вартою та довготривалу відсутність проведення судового розгляду. Просить здійснити розгляд справи в найкоротші терміни, застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_8 указує на те, що йому незаконно висунуто обвинувачення у вчиненні злочину. Звертає увагу на те, що протягом 5 років судовий розгляд не здійснюється, що є порушенням його прав. Стверджує, що у сторони обвинувачення відсутні докази його вини. Вказує про наявність захворювання, яке потребує лікування. Також посилається на те, що раніше не судимим, має постійне місце проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та батьків пенсіонерів.

Просить скасувати ухвалу суду та обрати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби з 22:00 год. до 06:00 год.

Позиції сторін апеляційного провадження.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 підтримали апеляційні скарги обвинувачених, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинувачених.

Заслухавши позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 «Баришевський проти України», 12.03.2013 у справі «Волосюк проти України», 25.03.1999 «Пелісьє і Сассі проти Франції»), справа має суспільний інтерес та повинна бути розглянута всебічно, повно та неупереджено, у розумні строки. Вказані суспільні інтереси мають більшу перевагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа Європейського суду з прав людини «Калашніков проти Росії», «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти Російської Федерації).

Кримінальне процесуальне законодавство не визначає підстав скасування запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту. Скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений. Запобіжний захід може бути скасованим коли це виправдовується обставинами справи, зумовленими виникненням нових обставин після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, а також виявленням тих, які існували раніше, але про які не було відомо сторонам на час прийняття рішення про застосування запобіжного заходу, зокрема, якщо в ході кримінального провадження суттєво змінюються підстави застосування запобіжного заходу, а також обставини, які враховувалися при його обранні (змінилася кваліфікація кримінального правопорушення, погіршився стан здоров`я обвинуваченого, тощо).

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, обставини їх вчинення та наслідки у виді заподіяння майнової шкоди, відомості про особи обвинувачених, вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, що ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, наявність у нього постійного місця проживання, що відповідає вимогам ст.178 КПК України. Також урахував те, що на даний час у кримінальному провадженні не допитані обвинувачені, свідки.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд дійшов висновку про те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливу на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які на час розгляду клопотання не зменшилися, що унеможливлює запобігання цим ризикам.

Крім того, даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, судом не встановлено.

З таким висновком суду погоджується і суд апеляційної інстанції та зауважує, що в межах даного кримінального провадження відсутні докази зміни обставин, що стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу.

На підставі фактично існуючих даних, суд дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки будь-який більш м`який запобіжний захід, зокрема домашній арешт, не може запобігти зазначеним вище ризикам і забезпечити виконання ними процесуальних обов`язків та вказане в повній мірі відповідає меті такого запобіжного заходу та меті позбавлення особи свободи, як можливому законному випадку порушення такого права, передбаченому абз. с) ст.5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Підстав, що перешкоджають обранню запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, зокрема доведеність захворювання у обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

За результатами перевірки ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції встановлено, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції врахував всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, не встановив обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які перешкоджали б застосуванню та продовженню запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і це не спростовано апелянтами.

На даній стадії не перевіряються обставини доведеності вини у вчиненні інкримінованих злочинів та не надається оцінка доказам.

Апелянтами не спростовано висновки суду про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, сама по собі тяжкість імовірного покарання є вагомим чинником доведеності можливого ризику переховування особи від органів досудового розслідування та суду з метою його уникнення.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Апеляційний суд вважає, що у вказаній справі суспільний інтерес превалює над приватним інтересом ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Колегія суддів знаходить слушними доводи обвинувачених щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачені постійно перебувають під вартою у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, та приписи ст.28, 318 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч.1 ст.318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_7 свідчить про те, що обвинувачені утримується під вартою тривалий час, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, в апеляційній скарзі не зазначено доказів про те, що в ході кримінального провадження змінилися підстави застосування чи обставини, що були враховані при обранні запобіжного заходу, а тому відсутні правові підстави для скасування ухвали суду, якою стосовно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою.

З огляду на викладене вище, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 належить залишити без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.125, ч.2 ст.194, ч.1 ст.299 КК України, - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 січня 2023 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до 19.03.2023, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суд наголошує, що відповідно до вимог ст.28, 318 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4