Дата документу 16.01.2023 Справа № 195/373/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 195/373/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/552/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2022 року, якою у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Дніпровка, Кам`янсько - Дніпровського району, Запорізької області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

1) 25.05.2004 Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік;

2) 18.05.2006 Великобелозерським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 307 до позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;

3) 12.11.2009 Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 3 роки;

4) 01.10.2014 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 393 КК України до 3 років 6 місяців, звільнений 15.01.2018 по відбуттю строку покарання, судимість не знята та не погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, до Комунарського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор Кам`янсько - Дніпровського відділу Василівської окружної прокуратури ОСОБА_7 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходилось кримінальне провадження №0000232 від 10 травня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2022 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено на 60 днів, - до 11 грудня 2022 року. Оскільки на цей час встановлено, що ризики, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, не зникли, не зменшились та продовжують існувати, прокурор просив продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2022 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, що характеризує його як особу, схильну до вчинення злочинів, осіб на утриманні не має, конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, свідчить про продовження існування таких ризиків, як переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що він має місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , хворіє на гепатит та ВІЛ, знаходиться в умовах слідчого ізолятору вже 4 рік.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Повідомлені належним чином прокурор та захисник обвинуваченого до судового засідання апеляційного суду не з`явились, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали, що відповідно до положень ст. 422-1 КПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу проводиться в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти власності, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

При цьому, слід зазначити, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії».

Між іншого, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується і тим, що місце проживання та реєстрації обвинуваченого ОСОБА_6 знаходиться наразі на тимчасово окупованій території (Кам`янсько - Дніпровський район Запорізької області), що може додатково спонукати обвинуваченого переховуватися на вказаній території.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як з випробуванням з іспитовим строком, так і по відбуттю покарання, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Доводи обвинуваченого з приводу того, що він хворіє на гепатит та ВІЛ є прийнятними, проте, не можуть бути єдиною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи і той факт, що даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційному суду не надано.

Посилання обвинуваченого на тривалість перебування його під вартою, на ряду з характером висунутого йому обвинувачення, тяжкістю покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення в сукупності з конкретними обставинами кримінального провадження, переконливо доводить, що суспільний інтерес, незважаючи на існування презумпції невинуватості, як переважував, так і досі переважує вимоги забезпечення поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З приводу вимог ОСОБА_6 щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то слід зазначити, що згідно до ч. 3 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке обвинуваченому забороняється залишати, проте, зазначена в апеляційній скарзі адреса обвинуваченим є досить сумнівною, оскільки матеріали кримінального провадження містять іншу адресу його проживання та реєстрацію.

При цьому, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі не вказує, кому належить житло за адресою: АДРЕСА_2 та на якій підставі він може проживати за ній, у разі застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з тим, колегія суддів враховує повідомлення обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі щодо стану його здоров`я та приходить до наступного.

Відповідно до ст. 49 Конституції України, кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою.

Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико - санітарних і оздоровмо-профілактичних програм, в тому числі і держаних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Як випливає із рішення ЄСПЛ у справі «Каверзін проти України» надання медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відреагувати на повідомлення обвинуваченого ОСОБА_6 щодо стану його здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я останнього, який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 8 грудня 2022 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 6 лютого 2023 року включно, залишити без змін.

У відповідності до ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати медичну допомогу в необхідному обсязі.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4