У Х В А Л А

про відмову в арешті майна

17 січня 2023 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0002930, яке внесене до ЄРДР 12 листопада 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з клопотанням, слідчий ОСОБА_3 просила:

1) накласти арешт з метою збереження речових доказів, а саме: на рухоме майно - автомобіль марки «DAF», моделі «CF 85.510» номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску; автомобіль марки «Janmil», моделі «NW», номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, які належать ОСОБА_5 ; автомобіль, марки «Coder», моделі «S3384D», номер кузова НОМЕР_3 , 2001 року випуску, що належить ОСОБА_6 , із забороною користування, володіння та розпорядження з метою подальшого їх вилучення;

2) розгляд проводити без повідомлення власників майна, для запобігання можливості здійснити відчуження вказаного майна, що є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Вважала, що, оскільки перелічені в поданому нею клопотанні транспортні засоби визнані речовими доказами, тому з метою їх збереження, а також для забезпечення заявленого потерпілою ОСОБА_7 цивільного позову є необхідність накласти на них арешт.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України, слідчий суддя розглянула подане клопотання, за відсутності учасників кримінального провадження, оскільки вони про час та місце розгляду повідомлялися належним чином, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчою суддею установлено, що згідно з витягом, 12 листопада 2022 року до ЄРДР внесені відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, з таким коротким викладом обставин, що можуть свідчити про їх вчинення:

«11 листопада 2022 року до Білоцерківського РУП ГУПН в Київській області надійшла письмова заява ОСОБА_7 про те, що в період з 26 червня 2022 року по 02 вересня 2022 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «ОКСАМИТОВИЙ ШЛЯХ 2019», підроби офіційні документи, зокрема: рішення № 33, № 34 від 26 червня 2022 року та рішення № 39 від 21 липня 2022 року, шляхом внесення неправдивих відомостей, а саме: підпису ОСОБА_7 »;

«в період часу з 26 червня 2022 року по 02 вересня 2022 року, ОСОБА_8 , перебуваючи на посаді директора ТОВ «ОКСАМИТОВИЙ ШЛЯХ 2019», шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей, а саме: підпису ОСОБА_7 , в офіційні документи, зокрема: рішення № 33, № 34 від 26 червня 2022 року та рішення № 39 від 21 липня 2022 року, реалізував-продав транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «DAF», моделі «CF 85.510» номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску; автомобіль марки «Janmil», моделі «NW», номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, які належать ОСОБА_5 ; автомобіль, марки «Coder», моделі «S3384D», номер кузова НОМЕР_3 , 2001 року випуску».

Згідно з постановою про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 14 грудня 2022 року, визнано речовим доказом транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «DAF», моделі «CF 85.510» номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску; автомобіль марки «Janmil», моделі «NW», номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, які належать ОСОБА_5 ; автомобіль, марки «Coder», моделі «S3384D», номер кузова НОМЕР_3 , 2001 року випуску.

Вона мотивована тим, що «вилучені вищевказані речовини мають ознаки речового доказу».

Вирішуючи клопотання слідчого ОСОБА_3 , слідча суддя керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий ОСОБА_3 зазначала, що підставами для накладення арешту є необхідність збереження речових доказів та забезпечення цивільного позову потерпілої.

Отож, в ході розгляду її клопотання слідча суддя має врахувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) чи має майно, на яке слідчий просить накласти арешт, ознаки речового доказу, перелічені у ст. 98 КПК України;

4) чи наявна обґрунтована підозра особи у вчиненні кримінального правопорушення;

5) чи доведений розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

6) чи розумним буде обмеження права власності;

7) чи співрозмірним буде обмеження права власності завданням кримінального провадження;

8) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що підозри будь-якій з осіб не пред`явлено, цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся, розмір шкоди не визначався.

Отже, підстав, які передбачені ч. 6 ст. 170 та п. 3-4 ч. 2 ст. 173 КПК України, для накладення арешту на майно, яке перелічене в поданому слідчим ОСОБА_3 клопотанні, з метою забезпечення позову, слідчим суддею не встановлено.

Також, слідчий ОСОБА_3 мотивувала необхідність накладення арешту на майно, метою зберегти речові докази.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України, процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.

Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Отже, майно, яке на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених у ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу тільки за рішенням слідчого або прокурора.

Таке рішення ухвалюється в формі постанови, яка відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України має містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Натомість, відсутність мотивів з яких слідчий дійшов висновку про наявність у певних речей ознак речового доказу, позбавляє слідчого суддю можливості оцінити законність таких дій.

Слідчим суддею встановлено, що підставою для визнання речовими доказами: автомобіля марки «DAF», моделі «CF 85.510» номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску; автомобіль марки «Janmil», моделі «NW», номер кузова НОМЕР_2 , 2004 року випуску, які належать ОСОБА_5 ; автомобіль, марки «Coder», моделі «S3384D», номер кузова НОМЕР_3 , 2001 року випуску - стала наявність у них ознак речових доказів, без їх конкретизації.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що слідчим ОСОБА_3 не доведено, що вищевказані транспортні засоби є речовим доказом, у кримінальному провадженні № 0002930, яке внесене до ЄРДР 12 листопада 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.

Отже, керуючись ст. 170, 173, 309-310, 392, 395, 532 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи слідчого відділу Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0002930, яке внесене до ЄРДР 12 листопада 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1