справа № 626/739/23
провадження № 1-кп/631/97/23
У Х В А Л А
п р о н а п р а в л е н н я к р и м і н а л ь н о г о п р о в а д ж е н н я
з о д н о г о с у д у д о і н ш о г о з а к л о п о т а н н я м с т о р о н и
20 квітня 2023 року селище міського типу Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з боку сторони обвинувачення:
прокурора ОСОБА_2
з боку сторони захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженцем селаПіщанка Красноградського району Харківської області, громадянином України, холостим, із загальною середньою освітою,
який утримує батьків похилого віку 1954 та 1956 років народження,
є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 як виведений поза штат на посаді кухара взводу матеріального забезпечення,
зареєстрований та фактично проживав за адресою:
раніше судимого:
- 21.10.2011 року Красноградським районним судом Харківської області за частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 185, частиною 2 статті 185, статтею 70 Кримінального кодексу України до позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням приписів статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 17.10.2014 року Красноградським районним судом Харківської області за частиною 3 статті 297, частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 70 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 6 років;
- 26.01.2015 року Карлівським районним судом Полтавської області за частиною 2 статті 185, із застосуванням приписів статті 71 Кримінального кодексу України до позбавлення волі строком на 6 років 10 днів. Звільнений з Холодногорської ВК Харківської області (№ 18) 06.10.2017 року умовно-достроково на строк 1 рік 10 місяців 24 дні;
кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185 і частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України,-
Зазначений обвинувальний акт зареєстровано за вхідним № 1759/23-вх із наданням єдиного унікального № 626/739/23 (провадження № 1-кп/631/97/23) та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, 03.04.2023 року переданий на розгляд головуючого судді ОСОБА_1 (а. с. 32, 33).
Згідно з приписами частини 1 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України ухвалою, постановленою 04.04.2023 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , визначеної відповідно до частини 11 статті 31 й частини 3 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України, з урахуванням приписів статей 75 та 76 цього ж кодифікованого процесуального закону України, розпочато підготовче провадження у цій справі та призначене відкрите підготовче судове засідання, яке слід провести професійним суддею одноособово за участю прокурора, потерпілих, обвинуваченого та його захисника (а. с. 34 - 37).
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у підготовче судове засідання тричі не з`являлись, хоча про дату, час та місце його проведення були повідомлені своєчасно та належним чином згідно із вимогами кримінального процесуального кодифікованого закону України, про причини своєї неявки не сповістили, будь-яких заяв та клопотань не надали.
Абзац 2 пункту 2 Листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» роз`яснює, що неприбуття для участі у підготовчому судовому засіданні учасників судового провадження (крім прокурора, за винятком випадків, коли кримінальне провадження здійснюється у формі приватного обвинувачення в порядку частини 4 статті 26 Кримінального процесуального кодексу України), які належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення такого засідання (при цьому суд повинен переконатися, що таке повідомлення мало місце), не перешкоджає його проведенню, крім випадків, визначених законом, зокрема:
1) якщо обвинувачений, потерпілий звернувся з клопотанням (виявив бажання) бути присутнім під час підготовчого судового засідання, але з невідомих причин не з`явився до суду у визначений час, суд вправі відкласти судове засідання;
2) якщо відсутність учасника підготовчого судового засідання зумовлена поважними причинами, суд може прийняти рішення про відкладення судового засідання;
3) у разі відсутності обвинуваченого у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, для можливості реалізації останнім права, передбаченого статті 384 кримінального процесуального кодифікованого закону України, щодо розгляду кримінального провадження судом присяжних, суд зобов`язаний відкласти судове засідання;
4) якщо обвинувальний акт надійшов до суду з підписаною між сторонами угодою, участь сторін такої угоди відповідно до частини 2 статті 474 цього ж кодексу є обов`язковою, то відкладення судового засідання також є обов`язковим;
5) якщо одна зі сторін заперечує проти проведення підготовчого судового засідання за відсутності учасника судового провадження, який не з`явився, суд вправі відкласти судове засідання;
6) якщо до суду надійшло клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, участь сторін кримінального провадження та потерпілого згідно з частиною 1 статті 288 зазначеного вище процесуального кодексу України обов`язково, а тому суд зобов`язаний відкласти судове засідання.
Керуючись наведеними приписами, беручи до уваги, що Верховний Суд до сих пір не відійшов від цієї позиції, ураховуючи, що потерпілі особисто отримали судові виклики у визначений кримінальним процесуальним кодифікованим законом строк, за умови, що жоден з учасників цього кримінального провадження (ані з боку сторони обвинувачення, ані з боку сторони захисту) не заперечував проти проведення підготовчого судового засідання за їх відсутності, суд, порадившись на місці, прийшов до висновку про можливість здійснити підготовче провадження без них.
Натомість під час підготовчого судового засідання із дотриманням приписів частини 2 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України захисник ОСОБА_4 , яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою № 027-270000607 від 31.01.2023 року, а також дубліката свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (серії ПТ № 766), виданого 31.01.2023 року на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, надала клопотання «Про зміну територіальної підсудності кримінального провадження», зареєстроване за вхідним № 2096/23-вх від 20.04.2023 року.
Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні повністю підтримав клопотання свого захисника та їх сумісну позицію з питання направлення справи на розгляд Кегичівського районного суду Харківської області, вказавши, що це повністю відповідає його інтересам та чинному кримінальному процесуальному законодавству України.
Прокурор у провадженні - виконувач обов`язків заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_2 , який згідно з приписами статей 36 і 37 Кримінального процесуального кодексу України має відповідні повноваження та діє на підставі постанови про визначення (заміну) групи прокурорів, прийнятої ним 10.04.2023 року, також підтримав клопотання сторони захисту, зазначивши, що це є доречним з огляду на кількість кримінальних проваджень щодо обвинувачення ОСОБА_3 .
Здійснюючі підготовче провадження у справі, заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, що складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України, про що прямо зазначено у статті 1 кримінального процесуального кодифікованого закону України.
З огляду на зміст глав 27 та 28 розділу ІV Кримінального процесуального кодексу України, судове провадження у першій інстанції складається з підготовчого провадження та судового розгляду кримінального провадження (кримінальної справи).
Отже, підготовче провадження є першим та важливим етапом судового провадження, під час якого суд першої інстанції зобов`язаний перевірити наявні в нього на цьому етапі матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, обумовлених частиною 3 статті 314 кримінального процесуального кодифікованого закону України, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.
Тобто завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, зокрема, перевірка матеріалів досудового розслідування та оцінка змісту і форми обвинувального акту з метою успішного проведення судового розгляду.
При цьому зі змісту частини 1 статті 315 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що суд проводить підготовку до судового розгляду тільки у разі, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1 - 4 частини 3 статті 314 цього кодексу.
Отже, у підготовчому судовому засіданні перш за все суд має з`ясувати, чи є підстави задля прийняття таких рішень:
- щодо затвердження або відмови у затвердженні угоду (пункт 1 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України);
- щодо закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4 8, 10 частини 1 або частиною 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України (пункт 1 частини 3 статті 314 цього Кодексу);
- щодо повернення обвинувального акта, якщо він не відповідає вимогам діючого кримінального процесуального кодифікованого закону нашої держави ( пункт 3 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України);
- щодо направлення обвинувального акту до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження цьому судові (пункт 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України).
Відтак, розв`язуючи нагальні для підготовчого судового засідання питання, суд перш за все звертає увагу на те, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року та ратифікованої Україною 17.07.1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Крім того, як наказує зміст статті 370 Кримінального процесуального кодексу України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
1.законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
2.обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
3.вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З огляду на це, право на справедливий суд передбачає, що судове провадження у справі повинне здійснюватися судом, встановленим законом, тобто:
а) судом, створеним у відповідності до чинного законодавства держави;
б) судом, що має відповідні юрисдикційні повноваження щодо розгляду конкретного кримінального провадження.
Наслідки порушення вимог вказаної міжнародної норми права закріплені у національному законодавстві, зокрема у статті 412 Кримінального процесуального кодексу України, де пунктом 1 та 2 частини 2 цієї норми обумовлено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо воно ухвалене незаконним складом суду.
На обґрунтування легітимності проведення підготовчого провадження та постановлення цієї ухвали у цьому складі, суд зазначає, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.
За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.
Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.
Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.
При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.
Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.
Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому обвинувальний акт надійшов на розгляд повноважного суду.
Разом із тим, імперативним приписом частини 1 статті 30 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим кодексом.
Отже, судочинство має відбуватись із обов`язковим дотримання вимог щодо інстанційної, територіальної та предметної підсудності, а також щодо кількісного складу суду.
Натомість, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення.
Назагал, підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають стаття 7 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року й ратифікованої Українською РСР у 1973 році, та частина 1 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, прийнятої 16.12.1966 року Генеральною Асамблеєю ООН й ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973 року.
За допомогою правил про підсудність також забезпечується рівність всіх громадян перед законом і судом, яка наголошується змістом статті 24 Основного Закону нашої Держави, прийнятого 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями) та статті 10 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями).
Таким чином, будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати відносно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.
Положеннями частини 1 статті 33 та частини 1 статті 31 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження у першій інстанції здійснюють місцеві загальні суди, а також Вищий антикорупційний суд, й кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами 2, 3 та 12 цієї статті.
Також змістом частини 1 статті 33-1 Кримінального процесуального кодексу України обумовлено, що Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1 3 частини 5 статті 216 Кримінального процесуального кодексу України.
Разом із цим, положення частини 1 статті 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнає місцевими загальними судами окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).
Слід зазначити, що Нововодолазький районний суд Харківської області є місцевим загальним судом, а отже судом першої інстанції й кількісний склад суду із проведення підготовчого судового засідання у цій справі є належним, що свідчить про повну відповідність цього суду вимогам закону щодо предметної та інстанційної підсудності.
Проте стаття 7 Кримінального процесуального кодексу України регламентує, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (частина 1 цієї статті).
Вичерпний перелік підстав для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначений статтею 34 Кримінального процесуального кодексу України й розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, за наслідками підготовчого провадження суд має прийняти за процесуальної необхідності та з огляду на зміст пункту 4 частини 3 статті 314 Кримінального процесуального кодексу України рішення щодо направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.
Абзацом 2 частини 1 статті 34 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що до початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження (крім кримінальних проваджень, що надійшли на розгляд Вищого антикорупційного суду) з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).
Також, частиною 2 статті 334 Кримінального процесуального кодифікованого закону України обумовлено, що у разі якщо на розгляд суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.
Крім того, приписом частини 2 статті 34 вище зазначеного кодексу регламентовано, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.
При цьому, пункт 22 частини 1 статті 3 наведеного вище Кодексу визначає місцевий загальний суд як суд, який має право ухвалити вирок або постановити ухвалу про закриття кримінального провадження, а також Вищий антикорупційний суд у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до його підсудності цим Кодексом, а також апеляційний суд у випадку, передбаченому цим Кодексом.
Одночасно із цим, положеннями частини 1 статті 22 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.
Системний аналіз норм кримінального процесуального кодифікованого закону України дає можливість зробити висновок про те, що ним не врегульований процес надання чи надсилання такого клопотання сторони провадження.
Відтак, до Харківського апеляційного суду з питанням про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого звертається саме сторона захисту кримінального провадження, а тому Нововодолазький районний суд Харківської області, обраний відповідно до приписів частини 1 і 11 статті 31 та статті 35 Кримінального процесуального кодексу України, тільки сприяє їй у цьому шляхом постановлення у судовому засіданні до початку судового розгляду справи відповідної ухвали.
Крім того, положення частини 1 статті 6 зазначеної вище Конвенції вимагають від суду, який підпадає під її дію, бути безпристраснім, що включає у себе відсутність упередження або упередженості.
У рішеннях «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» від 30.09.2010 року та у справі «Пантелеєнко проти України» від 29.06.2006 року Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що словосполучення «згідно із законом» по суті стосується національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Фраза «відповідно до закону» вимагає, щоб захід мав певне підґрунтя в національному праві.
Тобто відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, що відображує принцип, пов`язаний із належним відправленням правосуддя, в кожному рішенні судів та трибуналів повинні бути належним чином викладені аргументі, на яких вони базуються.
Також суд вважає за необхідне врахувати, що у відповідності до частини 1 статті 317 Кримінального процесуального кодексу України усі письмові документи, надані суду учасниками підготовчого судового засідання під час його проведення, долучаються до матеріалів кримінального провадження (кримінальної справи) та залишаються в суді.
На підставі викладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року та ратифікованої Україною 17.07.1997 року; статтями 24, 64 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтями 17, 21, частиною 1 статті 22, статтею 24, частиною 1 статті 106, частиною 7 статті 147 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Рішеннями Європейського суду з прав людини у справах «Бендерський проти України» від 15.11.2007 року, «Котій проти України» від 05.03.2015 року, «Зосимов проти України» від 07.07.2016 року, «Христов проти України» від 19.02.2009 року, «Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999 року, «Руїз Торійа проти Іспанії» від 09.12.1994 року, «Артіко проти Італії» від 13.05.1980 року, «Дюлоранс проти Франції» від 21.03.2000 року і «Донадзе проти Грузії» від 07.03.2006 року; частиною 4 статті 190 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», а також статтями 1 - 3, 7, 10, 30 - 35, частиною 2 статті 110, частиною 5 статті 115, статтями 134 138, 219, 223, 283, 291 293, 314 317, частиною 2 статті 369, частиною 3 статті 371, статтею 372, частиною 2 статті 392, частиною 5 статті 532, статтею 533 та частиною 9 статті 615 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -
Ухвала окремому оскарженню не підлягає і набирає законної сили з моменту її постановлення. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачені частиною 1 статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала, що набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Ухвалу постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1