Справа № 522/6131/23
Провадження № 1-кс/522/1984/23
УХВАЛА

30 березня 2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги ТОВ «Аеропорт Хендлінг» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_2 про на бездіяльність службових осіб Територіального управління Бюро економічної безпеки України в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ТОВ «Аеропорт Хендлінг» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_2 про на бездіяльність службових осіб Територіального управління Бюро економічної безпеки України в Одеській області.

Ознайомившись зі скаргою, приходжу до висновку, що скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з наступних підстав.

Скарги на рішення, дії, бездіяльність слідчого, або прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, у межах юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, з урахуванням вимог ст.ст.32,33 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності.

З листа Бюро економічної безпеки України в Одеській області, який доданий до матеріалів скарги, та дії якого оскаржуються вбачається юридична адреса: 65114, м. Одеса, вул. Корольова академіка, буд. 9, що не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Приморського районного суду м. Одеси.

Згідно з приписами ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своєму рішенні від 22.04.2020 року у справі №51 - 1901 впс 20.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Діючим КПК України, зокрема п. 2 ч. 2 ст. 304 передбачено повернення скарги, яка не підлягає розгляду в цьому суді, при цьому не передбачено, які саме випадки вказують на неможливість розгляду саме в цьому суді.

Тому, слідчий суддя вважає, що у даному випадку необхідно звернутись до загальних засад кримінального провадження, а саме - законності, що регламентована ч. 6 ст. 9 КПК України, якою визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тому слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Виходячи з того, що законодавець у більшості випадків прямо зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що здійснює досудове розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244), то, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України, вірним є застосування зазначеного правила й до розгляду скарг, клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (зокрема ч. 1 ст. 306 КПК України).

Отже, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена у інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 05.04.2013 № 223-538/0/4-13, згідно якого судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Отже, правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду інших клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом, у тому числі й скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування.

За таких обставин, подана скарга не підлягає розгляду в Приморському районному суді м. Одеси, оскільки Бюро економічної безпеки України в Одеській області, знаходиться в межах територіальної юрисдикції іншого суду, а тому підлягає поверненню.

Відповідно до ст.304 КПК України, скарга повертається, якщо вона не підлягає розгляду в цьому суді. Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого суді.

Керуючись ст.ст. 303-308 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ТОВ «Аеропорт Хендлінг» в особі ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_2 про на бездіяльність службових осіб Територіального управління Бюро економічної безпеки України в Одеській області щодо невнесення відомостей до ЄРДР повернути скаржнику на підставі п.2 ч.2 ст. 304 КПК України, як таку, що не підлягає розгляду в Приморському районному суді м. Одеси.

Копію ухвали разом зі скаргою та усіма додатками до неї невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу.

Ухвала протягом п`яти днів може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1