В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" грудня 2022 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000368 від 04.02.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, зокрема:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08.07.2022 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі;

- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, до 5 років 8 місяців позбавлення волі;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

законного захисника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 03.02.2022 року, приблизно о 11:45, разом з невстановленою досудовим розслідуванням особою перебували неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 , де помітили неповнолітнього ОСОБА_7 , який повертався додому. Після чого у ОСОБА_3 та невстановленої особи виник спільний злочинний умисел на повторне відкрите викрадення чужого майна, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно неповнолітнього.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_3 разом з невстановленою особою, діючи за попередньою змовою групою осіб, прослідували за неповнолітнім ОСОБА_7 в під`їзд вказаного будинку, де в подальшому зайшли за останнім у ліфт.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 з метою залякування висловив до неповнолітнього ОСОБА_7 погрозу застосування фізичної сили, після чого обшукав вміст кишень його одягу, в ході чого ОСОБА_3 самостійно дістав з кишень куртки та повторно відкрито викрав чуже майно, а саме мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 8», вартістю 3500 грн, без сім-картки, навушники «Honor Fly Pods Lite», вартістю 700 грн, та грошові кошти в розмірі 50 грн,. що належать неповнолітньому ОСОБА_7 . У цей час, невстановлена особа блокувала двері ліфту з метою безперешкодного вчинення вказаного злочину ОСОБА_3 .

Після чого, ОСОБА_3 разом з невстановленою особою, заволодівши у такий спосіб чужим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

У результаті своїх спільних злочинних дій, які полягли у відкритому викраденні чужого майна, ОСОБА_3 та невстановлена особа спричинили матеріальної шкоди неповнолітньому ОСОБА_7 на загальну суму 4250 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе за ч. 2 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі та пояснив суду, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується з обставинами, встановленими під час досудового розслідування, із зібраними у кримінальному провадженні доказами як достовірними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбачене КК України за вказаний злочин, і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. Обвинувачений показав, що 03.02.2022 року, приблизно о 11:45, він разом зі своїм знайомим перебували неподалік житлового будинку АДРЕСА_2 , де помітили неповнолітнього ОСОБА_7 . Після чого вони прослідували за неповнолітнім ОСОБА_7 в під`їзд даного будинку, де в подальшому зайшли за останнім у ліфт та злякавши неповнолітнього ОСОБА_7 , дістав з кишень його куртки та викрав майно, а саме мобільний телефон марки «Хіаоті Redmi 8», навушники «Honor Fly Pods Lite» та грошові кошти в розмірі 50 грн. Після цього, вони з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Зокрема зазначив, що всі обставини, так як вони викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення відповідають дійсності та розуміє, що його дії були умисними. У скоєному щиро каявся, запевняв, що більше правопорушень вчиняти не буде.

У судовому засіданні досліджено матеріали кримінального провадження, які надав прокурор, та документи, що характеризують особу обвинуваченого.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження. За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, в тому числі і тих, що характеризують особу обвинуваченого. Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами, які суд визнає належними та допустимими доказами у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин. При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого вину визнав повністю, щиро каявся у вчиненому; дані про його особу, зокрема: не одружений; не працює; під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, під наглядом у лікаря-нарколога перебуває з 11.05.2006 року з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками; раніше неодноразово судимий; думку сторони обвинувачення, зокрема прокурор просив призначити обвинуваченому реальне покарання у виді позбавлення волі, врахувавши його попереднє засудження. Також суд враховує, що у своїй заяві законний захисник потерпілого будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має, цивільний позов подавати не буде. Крім того, щодо покарання законний представник потерпілого просила застосувати до обвинуваченого суворе покарання. Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі, оскільки його перевиховання та виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст. 75 КК України або ж застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого суд не вбачає.

Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Щодо вироку Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року стосовно ОСОБА_3 , яким його визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 8 місяців, то суд виходить з того, що обвинувачений за вказаним вироком був засуджений до покарання, яке належить йому відбувати реально, а злочин у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вчинив до постановлення вказаного вироку. З огляду на таке, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, а також відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», суд призначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. У строк відбування покарання ОСОБА_3 слід зарахувати частково відбуте ним покарання, призначене за вироком Деснянським районним судом м. Києва від 08.11.2022 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 (десять) місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, з урахуванням положень ст. 72 КК України, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 (десять) місяців. Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 23 квітня 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні. Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: - навушники у кейсі чорного кольору марки «HONOR», серійний номер НОМЕР_1 , що передані під зберігальну розписку законному представнику потерпілого ОСОБА_6 залишити законному представнику потерпілого ОСОБА_6 ;

- відео носій CD-R, 700 mb, марки «VIDEX», на якому знаходиться відеозапис зі слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 , що мав місце за адресою: АДРЕСА_2 залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, законному представнику потерпілого та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1