490/4901/22 16.03.2023
н/п 1-кп/490/476/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/4901/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000017 від 03.03.2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Окни Окнянського району Одеської області, є громадянином України, має базову загальну середню освіту, неодружений, проходить військову службу за контрактом на посаді навідника взводу бронетанкової техніки роти МТЗ військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні сержант, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 22.02.2022 року №37, ОСОБА_3 призначено на посаду навідника взводу бронетанкової техніки роти матеріально-технічного забезпечення та поставлено на всі види забезпечення цієї ж частини.

Відповідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України "Про оборону України", ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, з часу видання Президентом України Указу №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні" та затвердження його Законом України №2102-ІХ Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" та до теперішнього часу, відповідно до Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" почав діяти воєнний стан в України.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, сержант ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі - Статуту), ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Разом з цим, сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, проходячи військову службу та будучи забезпечений речовим, грошовим, продовольчим та іншими видами забезпечення, 25 лютого 2022 року сержант ОСОБА_3 , вирішив тимчасово ухилитись від військової служби та самовільно залишити пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , мотивуючи свої дії подальшим небажанням проходити службу у зв`язку з можливою участю у бойових діях.

Реалізуючи свій умисел, сержант ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, в порушення статутних вимог, 25 лютого 2022 року, самовільно залишив місце служби, а саме пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалась за адресою: АДРЕСА_2 , та убув за місцем свого проживання у м.Одеса, де кілька разів змінював місце свого проживання.

В період з 25 лютого по 12 серпня 2022 року сержант ОСОБА_3 без поважних причин обов`язки військової служби не виконував, до військової частини безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення у військову частину, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього. При цьому, сержант ОСОБА_3 документів, підтверджуючих поважність та законність відсутності на військової службі, до військової частини не надавав.

В подальшому, 12 серпня 2022 року сержант ОСОБА_3 прибув до пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та приступив до виконання своїх службових обов`язків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 , вчиненому в умовах воєнного стану, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він дійсно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та перебував за місцем свого поживання у м.Одеса. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, неодружений, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, як обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Київським районним відділом філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області, з урахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

В судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.5 ст.407 КК України, у вигляді штрафу.

Так, відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій та активне сприяння розкриттю злочину, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного злочину.

Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари - виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права - не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи наявність декількох пом`якшуючих вину обставин та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування до ОСОБА_3 положення ст.69 КК України, тобто вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого покарання, не визначеного санкцією ч.5 ст.407 КК України, а саме: покарання у вигляді штрафу.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 6000 /шість тисяч/ неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 102 000 /сто дві тисячі/ гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1