Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 січня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0002473 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженки с. Турківка Прилуцького району Чернігівської області,

громадянки України, що зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимої,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року,

у с т а н о в и л а :

До Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002473 щодо ОСОБА_7 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу психотропних речовин за наступних обставин.

28 липня 2022 особа під вигаданими анкетними даними " ОСОБА_8 ", яка проводила оперативну закупку, через Telegram-канал "Тір-ТОР", замовила у ОСОБА_7 психотропну речовину амфетамін і через термінал, розташований за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 30-А, за реквізитами платіжної системи "GlobalMoney" з ідентифікаційним номером електронного гаманця № НОМЕР_1 перерахувала грошові кошти в сумі 3 000 гривень за психотропну речовину. Того ж дня ОСОБА_7 під вигаданим іменем " ОСОБА_9 ", скориставшись послугами "Київ захід посилковий" ТОВ "Нова Пошта", відділення № 363, за попередньою домовленістю відправила психотропну речовину "ОСОБА_8".

27 липня 2021 року в період з 18:45 год. по 19:20 год. за адресою: м. Київ, вул. М. Краснова, 4, особа, яка проводила оперативну закупку під вигаданими анкетними даними "ОСОБА_8", добровільно видала працівникам поліції поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною у пакуванні ТОВ "Нова Пошта", яка містить психотропну речовину амфетамін масою 4, 905 г, тобто у великих розмірах.

Крім того, 23 вересня 2022 року в період з 08:05 год. по 09:24 год. під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною та 52 поліетиленових пакета, які містять психотропну речовину амфетамін масою 21, 114 г в особливо великих розмірах, яку ОСОБА_7 за невстановлених обставин придбала і зберігала за місцем проживання з метою збуту.

Ухвалою підготовчого судового засідання Святошинського районного суду м. Києва від 22.12.2022 призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта. Цією ж ухвалою за клопотанням прокурора обвинуваченій ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання на строк 60 днів без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Посилаючись на презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини як загальну засаду кримінального провадження, зазначає, що підстави для обрання ОСОБА_7 , вина якої у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не доведена належними і допустимими доказами, найсуворішого запобіжного заходу відсутні.

Стосовно ризику переховуватися від суду, зазначеного в клопотанні прокурора, наголошує, що посилання сторони обвинувачення на нібито тяжкість покарання є надуманими, і на підтвердження можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду доказів не надано. За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови"). Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа "Панченко проти Росії"). Отже, сама по собі тяжкість покарання не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. ОСОБА_7 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, від досудового розслідування та суду не ухилялася, має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання. 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан, який продовжено. Через це навіть перетин меж територіальної громади без перевірки та встановлення особи представниками силових структур неможливо, що спростовує існування ризику втечі.

Ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків також відсутній, оскільки лише наявність свідків та потерпілого у кримінальному провадженні не може автоматично означати, що такий ризик існує. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, то ОСОБА_7 вперше підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, підозра є необґрунтованою, що суперечить практиці ЄСПЛ, згідно з якою "обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод". Після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішення про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Продовження тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (справи "Харченко проти України", "Єлоєв проти України"). Враховуючи викладене, вважає, що подальше тримання ОСОБА_7 під вартою не є доцільним і спрямоване не на виключення підстав злочинної поведінки, а є засобом тиску з метою її подальшого самовикриття.

Крім того, посилаючись на положення ст.183 КПК України, вказує, що сторона обвинувачення не довела наявність підстав, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, за наявності яких суд має право не визначати розмір застави, що може мати місце у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Щодо ОСОБА_7 застосовано два запобіжних заходи у виді тримання під вартою з альтернативою внесення застави у справі № 369/12872/22 та без визначення розміру застави у цій справі, що є порушенням прав людини. На переконання захисника, саме домашній арешт відповідатиме завданням кримінального провадження та забезпечить виконання ОСОБА_7 покладених на неї обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадженнядокази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився з доводами про наявність ризику переховуватись від суду, і що більш м`якi запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігання вказаному ризику.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника про те, що вина його підзахисної не доведена належними і допустимими доказами. Не вправі давати таку оцінку доказам, а так само обґрунтованості підозри і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час підготовчого судового провадження, і докази на цій стадії не досліджуються.

Разом з тим, суд першої інстанції, керуючись інформацією з обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" є обґрунтованою підозрою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, в період дії воєнного стану, що може свідчить про особливу небезпеку кримінального правопорушення та низьку соціальну свідомість обвинуваченої, і продовження дії воєнного стану лише посилює небезпеку того, що вона зможе ухилятися від суду. Також суд дав належну оцінку тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_7 винуватою в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, відсутності у неї роботи, а відтак, будь-яких джерел доходу.

Всупереч твердженням в апеляційній скарзі суд не мотивував своє рішення про наявність ризику втечі виключно тяжкістю покарання, а так само в ухвалі відсутні висновки про наявність ризиків незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується особа.

Що стосується доводів захисника, що ОСОБА_7 від досудового розслідування та суду не ухилялася, то вказані обставини обумовлені застосуванням до неї відповідного запобіжного заходу. А твердження, що вона має міцні соціальні зв`язки за місцем проживання, є суто формальними, адже матеріали судового провадження таких даних не містять.

Відповідає вимогам п.5 ч.4 ст.183 КПК України і рішення суду в частині не визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу психотропних речовин.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 грудня 2022 року про обрання обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3