Справа №127/5740/16-к
Провадження №1-кп/127/43/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарях : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
за участю:
прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,
потерпілого ОСОБА_20 ,
представника потерпілого ОСОБА_21 ,
захисників ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 ,
Обвинувачених ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вінниці матеріали кримінального провадження №0000084, які надійшли з прокуратури Вінницької області з обвинувальним актом по обвинуваченню:
ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Черемошне, Погребищенського району, Вінницької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого начальником безпеки ТОВ «Династія», одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,-

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№86)», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,-

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого завідувачем складу магазину «Ельдорадо», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,-

ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, українця, з вищою освітою, одруженого, працюючого торговим представником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010 в Україні утворено Державну пенітенціарну службу України, яка до 21.05.2017 діяла як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який реалізовував державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 79 о/с від 19.06.2014 ОСОБА_26 призначено на посаду начальника установи виконання покарань - начальника арештного дому Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1) (далі - Вінницька УВП).
Згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення.
Також посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право вимагати від засуджених, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.
Таким чином, ОСОБА_26 з часу призначення його начальником установи виконання покарань - начальником арештного дому Вінницької УВП, здійснював функції представника влади, тобто згідно з ч. 3 ст. 18, п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності. Частиною 1 ст. 110 КВК України передбачено, що засуджені мають право на побачення: короткострокові тривалістю до чотирьох годин і тривалі - до трьох діб. Короткострокові побачення надаються з родичами або іншими особами у присутності представника колонії. Тривалі побачення надаються з правом спільного проживання і тільки з близькими родичами. Згідно ч. 1 ст. 130 КВК України за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи заохочення як надання додаткового короткострокового або тривалого побачення.
Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 275 від 25.12.2003 (далі - Правила), засудженим надано право зустрічатися з родичами та іншими особами у відповідності до обмежень, передбачених для різних категорій засуджених.
Також персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однак, ОСОБА_26 , обіймаючи посаду начальника установи виконання покарань - начальника арештного дому Вінницької УВП, будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, у супереч вимогам законодавства щодо надання засудженим побачень, з 20.09.2014 до 25.12.2014 використовуючи банківський картковий рахунок ОСОБА_30 № НОМЕР_1 , відкритий в КБ «ПриватБанк», одержав від засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_31 за надання заохочення у вигляді короткострокового побачення, грошові кошти в розмірі 1000 грн., які на картковий рахунок ОСОБА_30 перерахував брат засудженого ОСОБА_31 - ОСОБА_32

Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010 в Україні утворено Державну пенітенціарну службу України, яка до 21.05.2017 діяла як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який реалізовував державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 66 о/с від 19.07.2012 ОСОБА_28 призначено на посаду старшого інспектора відділу режиму і охорони Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1) (далі - Вінницька УВП), а з 15.07.2014 - на посаду начальника відділу режиму і охорони Вінницької УВП (наказ № 65 о/с від 15.07.2014).
Згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення.
Також посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів Державної пенітенціарної служби України мають право вимагати від засуджених додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту. їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.
Таким чином, ОСОБА_28 з часу призначення його старшим інспектором відділу режиму і охорони, а пізніше - начальником відділу режиму і охорони Вінницької УВП, здійснював функції представника влади, тобто згідно з ч. 3 ст. 18, п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Відповідно до ч. 7 ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України перелік і кількість предметів і речей, які засуджені можуть мати при собі, визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. Зберігання засудженими при собі речей, а також предметів, які заборонено використовувати в колоніях, не допускається. Частиною 4 ст. 107 КВК України передбачено, що засудженим забороняється придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії; вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби; мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.
Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказами Міністерства юстиції України № 275 від 25.12.2003 та № 2186/5, від 29.12.2014 (далі - Правила), засудженим заборонено придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в колонії за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено, зокрема радіоелектронні засоби, призначені для передавання чи приймання радіосигналів (радіостанції, мобільні телефони та зарядні пристрої до них, SIM-картки, скретч-картки поповнення рахунку мобільного зв`язку, пейджери тощо). Виявлені у засуджених речі та предмети, які заборонено використовувати в установах виконання покарань, вилучаються, про що посадовою особою колонії складається протокол вилучення. Вилучене реєструється в журналі обліку грошей, цінних паперів і речей, вилучених у засуджених або при спробі їх доставки.
Також персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однак, ОСОБА_28 обіймаючи посади старшого інспектора відділу режиму і охорони та начальника відділу режиму і охорони Вінницької УВП, будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, за невжиття передбачених законодавством заходів щодо припинення порушень Правил, у період з 10.01.2014 до 14.08.2015, використовуючи власний банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в КБ «ПриватБанк», одержав від засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_20 за можливість користуватися мобільним телефоном невстановленої слідством марки з sim-картками абонентських номерів НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 та за можливість вживання спиртних напоїв у камері для тримання засуджених, грошові кошти в розмірі 40 168,73 грн., які на картковий рахунок ОСОБА_28 перерахувала дружина засудженого ОСОБА_20 - ОСОБА_33

Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010 в Україні утворено Державну пенітенціарну службу України, яка до 21.05.2017 діяла як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який реалізовував державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Наказом начальника управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області № 3 о/с від 17.01.2011 ОСОБА_29 призначено на посаду заступника чергового помічника начальника установи сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1).
Згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення.
Також посадові і службові Особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право вимагати від засуджених, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.
Таким чином, ОСОБА_29 з часу призначення його заступником чергового помічника начальника установи сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі Вінницької УВП, здійснював функції представника влади, тобто згідно з ч. 3 ст. 18, п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності. Частиною 1 ст. 110 КВК України передбачено, що засуджені мають право на побачення: короткострокові тривалістю до чотирьох годин і тривалі - до трьох діб. Короткострокові побачення надаються з родичами або іншими особами у присутності представника колонії. Тривалі побачення надаються з правом спільного проживання і тільки з близькими родичами. Згідно ч. 1 ст. 130 КВК України за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи заохочення як надання додаткового короткострокового або тривалого побачення.
Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 275 від 25.12.2003 (далі - Правила), засудженим надано право зустрічатися з родичами та іншими особами у відповідності до обмежень, передбачених для різних категорій засуджених.
Також персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однак, ОСОБА_29 обіймаючи посаду заступника чергового помічника начальника установи сектору для тримання засуджених до довічного позбавлення волі Вінницької УВП, будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, у супереч вимогам законодавства щодо надання засудженим побачень, 03.05.2014 використовуючи власний банківський картковий рахунок № НОМЕР_7 , відкритий в КБ «ПриватБанк», одержав від засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_34 за надання заохочення у вигляді короткострокового побачення, грошові кошти в розмірі 800 грн., які на картковий рахунок ОСОБА_29 перерахувала мати засудженого ОСОБА_34 - ОСОБА_35

Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 1085/2010 від 09.12.2010 в Україні утворено Державну пенітенціарну службу України, яка до 21.05.2017 діяла як центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який реалізовував державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.
Наказом голови Державної пенітенціарної служби України № 65 о/с від 15.07.2014 ОСОБА_27 призначено на посаду першого заступника начальника установи виконання покарань - заступника начальника установи з режиму охорони Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1) (далі - Вінницька УВП).
Згідно ст. 18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» посадові і службові особи органів і установ виконання покарань зобов`язані забезпечувати правопорядок, додержання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань, слідчих ізоляторах і на прилеглих до них територіях та вимагати від засуджених і осіб, узятих під варту, інших осіб виконання ними обов`язків, установлених законом; запобігати вчиненню кримінальних правопорушень та дисциплінарних проступків в органах і установах виконання покарань та слідчих ізоляторах; виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних правопорушень і порушень режиму в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах, вживати в межах своїх повноважень заходів до їх усунення.
Також посадові і службові особи органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів мають право вимагати від засуджених, додержання норм кримінально-виконавчого законодавства; проводити огляд і обшук засуджених та осіб, узятих під варту, їх речей, огляд інших осіб та їх речей, а також вилучати заборонені для використання в установах виконання покарань і слідчих ізоляторах речі та документи.
Таким чином, ОСОБА_27 з часу призначення його першим заступником начальника установи виконання покарань - заступником начальника установи з режиму охорони Вінницької УВП, здійснював функції представника влади, тобто згідно з ч. 3 ст. 18, п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою.
Відповідно до ч. 2 ст. 102 Кримінально-виконавчого кодексу України режим у колоніях має зводити до мінімуму різницю між умовами життя в колонії і на свободі, що повинно сприяти підвищенню відповідальності засуджених за свою поведінку і усвідомленню людської гідності. Частиною 1 ст. 110 КВК України передбачено, що засуджені мають право на побачення: короткострокові тривалістю до чотирьох годин і тривалі - до трьох діб. Короткострокові побачення надаються з родичами або іншими особами у присутності представника колонії. Тривалі побачення надаються з правом спільного проживання і тільки з близькими родичами. Згідно ч. 1 ст. 130 КВК України за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи заохочення як надання додаткового короткострокового або тривалого побачення.
Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 2186/5 від 29.12.2014 (далі - Правила), засудженим за нормами, установленими статтями 59, 110, 151 Кримінально-виконавчого кодексу України, надаються короткострокові і тривалі побачення.
Також персоналу установ виконання покарань категорично забороняється встановлювати із засудженими та їхніми родичами будь-які стосунки, що не регламентовані кримінально-виконавчим законодавством та цими Правилами.
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Однак, ОСОБА_27 обіймаючи посаду першого заступника начальника установи виконання покарань - заступника начальника установи з режиму охорони Вінницької УВП, будучи службовою особою, умисно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, у супереч вимогам законодавства щодо надання засудженим побачень, 16.09.2015 використовуючи банківський картковий рахунок ОСОБА_36 № НОМЕР_8 , відкритий в КБ «ПриватБанк», одержав від засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_37 за надання заохочення у вигляді короткострокового побачення, грошові кошти у розмірі 993,01 грн., які на картковий рахунок ОСОБА_36 перерахував родич засудженого ОСОБА_37 - ОСОБА_38 .

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_26 - адвокат ОСОБА_24 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника. Клопотання мотивоване тим, що згідно з обвинувальним актом ОСОБА_26 вчинив дії, які кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК України, протягом з 20.09.2014 до 25.12.2014. Таким чином, з часу події минуло понад сім років. Також просив суд запобіжний захід застосований до ОСОБА_26 у вигляді застави скасувати, повернути заставодавцю ОСОБА_39 кошти внесені на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області в сумі 95 000 грн.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_29 - адвокат ОСОБА_23 заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника. Клопотання мотивоване тим, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули п`ять років. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_29 вчинив дії, які кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК України, 03.05.2014. Таким чином, з часу події минуло понад вісім років. Також просив суд запобіжний захід застосований до ОСОБА_29 у вигляді застави скасувати, повернути заставодавцю ОСОБА_40 кошти внесені на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області в сумі 90 000 грн.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_28 - адвокат ОСОБА_22 заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Обвинувачений підтримав клопотання свого захисника. Клопотання мотивоване тим, що відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули п`ять років. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_28 вчинив дії, які кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 368 КК України, протягом з 10.01.2014 до 14.08.2015. Таким чином, з часу події минуло понад сім років. Також просила суд запобіжний захід застосований до ОСОБА_28 у вигляді застави скасувати, повернути заставодавцю ОСОБА_41 кошти внесені на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області в сумі 50 000 грн.

В судовому засідання обвинувачений ОСОБА_27 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Клопотання мотивоване тим, що згідно сформульованого обвинувачення у його вину інкриміноване діяння про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, вчинене 16.09.2015. Таким чином, з часу події минуло понад сім років. Також просив суд запобіжний захід застосований до нього у вигляді застави скасувати, повернути заставодавцю ОСОБА_42 кошти внесені на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області в сумі 97 440 грн.

Прокурор ОСОБА_19 не заперечив проти звільнення обвинувачених ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження відносно них. Просив скасувати арешти та вирішити долю речових доказів.
Потерпілий ОСОБА_20 в режимі відеоконференції суду пояснив, що підтримує нове обвинувачення, не заперечує проти задоволення заявлених клопотань про звільнення обвинувачених від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінчення строків давності.
Суд, вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників провадження, дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 49 КК України, що регулює звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, у разі вчинення кримінального правопорушення, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину закінчились встановлені цією статтею строки.
Злочини, передбачені ч.1 ст. 368 КК, в редакції на час вчинення обвинуваченими кримінальних правопорушень, належить до злочинів середньої тяжкості, строк давності притягнення осіб до кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК становить п`ять років.
Злочини, у вчиненні яких обвинувачуються обвинувачені вчинені ОСОБА_26 з 20.09.2014 до 25.12.2014, ОСОБА_27 16.09.2015, ОСОБА_28 з 10.01.2014 по 14.08.2015 та ОСОБА_29 03.05.2014, тобто понад сім років тому. Вказане, з урахуванням вимог ст. 12 КК України та санкції ч.1 ст. 368 КК України, свідчить що обвинувачені ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 можуть бути звільнені від кримінальної відповідальності з зазначених у клопотаннях підстав.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 285 КПК України обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Крім того, звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Таким чином, враховуючи, що обвинувачені в судовому засіданні заявили клопотання про звільнення їх від кримінальної відповідальності, не заперечували щодо закриття кримінальної справи у зв`язку із закінченням строків давності, суд оцінивши всі обставини у справі, дійшов висновку, що клопотання підлягають задоволенню та вважає за можливе звільнити ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 368 КК України, а кримінальне провадження щодо них на підставі ч. 3 ст. 288 КПК України, закрити.
При цьому, обвинуваченим судом роз`яснено наслідки звільнення їх від кримінальної відповідальності, які обвинуваченим зрозумілі.
Крім того, порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 року № 15 (у редакції постанови КМУ від 18.01.2012р. № 27) передбачений і порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально - процесуальним кодексом України. Застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунку - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до органу Казначейства, в якому відкрито депозитний рахунок суду, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунку, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунку - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчена судом копія постанови (ухвали) судді чи суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копія платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави. Повернення коштів, внесених як застава, здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня надходження зазначених документів до органу Казначейства (пункти 7-8).
Згідно квитанцій №79317653 від 01 жовтня 2015 року заставодавцем ОСОБА_39 здійснено внесення коштів в сумі 95 000,00 грн. як заставу за ОСОБА_26 на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області.
Згідно квитанції №79369370 від 02 жовтня 2015 року заставодавцем ОСОБА_42 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області в якості застави за ОСОБА_27 внесені кошти в сумі 97 440, 00 грн.
Згідно квитанцій №17 від 01 жовтня 2015 року заставодавцем ОСОБА_41 здійснено внесення коштів в сумі 50 000,00 грн. як заставу за ОСОБА_28 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області.
Згідно квитанцій №79319687 від 01 жовтня 2015 року заставодавцем ОСОБА_40 здійснено внесення коштів в сумі 90 000,00 грн. як заставу за ОСОБА_29 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області.

Згідно з вимогами ч.11 ст.182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.
На підставі викладеного, суд вважає необхідним клопотання задовольнити та повернути заставодавцям суми застави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року на квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , що належить підозрюваному ОСОБА_27 підлягає скасуванню.
Арешт, накладений ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року на рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_26 , шляхом заборони його відчуження, а саме: ВАЗ 2101, 1972 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_10 , шасі № НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 та на нерухоме майно, а саме Ѕ квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності дружині ОСОБА_26 ОСОБА_43 підлягає скасуванню.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року на нерухоме майно, а саме Ѕ квартири, що розміщена за адресою: АДРЕСА_5 , що належить підозрюваному ОСОБА_29 на праві приватної спільної часткової власності, шляхом заборони її відчуження підлягає скасуванню.

Доля речових доказів, наданих прокурором, підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Постановою об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 № 203/241/17 (51-4251кмо21) встановлено, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.
Об`єднана палата Верховного Суду виходить з наступного: процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.
Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.
В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.
При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.
Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК.
Приписами ст. 118 КПК встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом
З аналізу положень кримінального процесуального закону, які регулюють питання розподілу та стягнення процесуальних витрат, слідує, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, а на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта. При цьому суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (ч. 1 ст. 124, ч. 1 ст. 126, п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).
Виходячи з викладеного, стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.
Проте, у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях, однак не визначено які саме витрати необхідно стягувати з особи, кримінальне провадження відносно якої закрито у зв`язку зі звільненням її від кримінальної відповідальності, а які відносити на рахунок держави.
Разом з цим, кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Так, у розділі ІХ КК визначено правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, однією з яких є закінчення строків давності (ст. 49 КК).
Згідно з ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.
При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що судові витрати по проведенню експертиз слід покласти на рахунок Державного бюджету України.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити потерпілому ОСОБА_20 право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, 49 КК України, ст. 118, 182, 284, 285, 286, 288 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_26 - адвоката ОСОБА_24 про звільнення ОСОБА_26 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задоволити.
Звільнити ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 368 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_29 - адвоката ОСОБА_23 про звільнення ОСОБА_29 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задоволити.
Звільнити ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 368 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_28 - адвоката ОСОБА_22 про звільнення ОСОБА_28 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задоволити.
Звільнити ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 368 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_27 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності - задоволити.
Звільнити ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 368 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0000084, внесеного в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань 08 квітня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України - закрити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_26 у вигляді застави скасувати.
Повернути ОСОБА_39 суму застави в розмірі 95 000,00 грн. (дев`яносто п`ять тисяч грн. 00 коп.), яка внесена згідно з платіжного доручення № 79317653 від 01 жовтня 2015 року за ОСОБА_26 , на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_27 у вигляді застави скасувати.
Повернути ОСОБА_42 суму застави в розмірі 97 440,00 грн. (дев`яносто сім тисяч чотириста сорок грн. 00 коп.), яка внесена згідно з квитанцій № 79369370 (#79369370) від 02 жовтня 2015 року за ОСОБА_27 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_28 у вигляді застави скасувати.
Повернути ОСОБА_41 суму застави в розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.), яка внесена згідно з квитанцій № 17 від 01 жовтня 2015 року за ОСОБА_28 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_29 у вигляді застави скасувати.
Повернути ОСОБА_40 суму застави в розмірі 90 000,00 грн. (дев`яносто тисяч грн. 00 коп.), яка внесена згідно з квитанцій № 79319687 (#79319687) від 01 жовтня 2015 року за ОСОБА_29 на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року на квартиру, що розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , що належить підозрюваному ОСОБА_27 скасувати.
Арешт, накладений ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року на рухоме майно, що належить підозрюваному ОСОБА_26 , шляхом заборони його відчуження, а саме: ВАЗ 2101, 1972 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_9 , кузов № НОМЕР_10 , шасі № НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 та на нерухоме майно, а саме Ѕ квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , що належить на праві власності дружині ОСОБА_26 ОСОБА_43 скасувати.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року на нерухоме майно, а саме Ѕ квартири, що розміщена за адресою: АДРЕСА_5 , що належить підозрюваному ОСОБА_29 на праві приватної спільної часткової власності, шляхом заборони її відчуження скасувати.

Долю речових доказів, які надані прокурором, вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Судові витрати по проведенню експертиз покласти на рахунок Державного бюджету України.

Роз`яснити потерпілому право на звернення до суду про відшкодування завданої шкоди (матеріальної, моральної) в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя: