Провадження № 1-кп/243/547/2023
Справа № 243/1384/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, в режимі відеоконференції з гауптвахтою ІНФОРМАЦІЯ_1 , кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000960 від 19 жовтня 2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Свердловськ, РФ, громадянина України, українця, не одруженого, з середньою - спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу на посаді номер обслуги кулеметного взводу 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 121 КК України

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілий ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового засідання не заперечували проти здійснення розгляду кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою, яке обґрунтував тим, що солдат ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді номера обслуги кулеметного взводу 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 28, 29, 65, 68 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 28-33, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18 жовтня 2022 року близько 22 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на території тимчасового розташування 3-го механізованого батальйону, що тимчасово дислокується за адресою АДРЕСА_2 , будучи невдоволеним поведінкою старшого механіка відділення технічного обслуговування автомобільної техніки взводу технічного забезпечення 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою помсти за дії останнього, який завдав ударів по обличчю солдату ОСОБА_7 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, бажаючи продемонструвати свою фізичну перевагу над солдатом ОСОБА_5 , задля підвищення власного авторитету в колективі, своєї уявної переваги над ним, без будь-яких вагань, взяв ввірену йому для службового користування автоматичну зброю, а саме бойовий автомат системи Калашникова моделі АКМ калібру 7,62 мм (патрон 7,62х39АК) виробництва СРСР № НОМЕР_2, 1976 року виготовлення та приєднаний магазин з бойовими припасами, перевів перемикач вогню в положення автоматичної стрільби, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність та здійснив у лежачого навпроти нього солдата ОСОБА_5 , з відстані близько трьох метрів, не менше 3 пострілів, з яких три кулі влучили в область передньої черевної стінки, лівого стегна та лівої верхньої кінцівки солдата ОСОБА_5 .

В результаті протиправних дій солдата ОСОБА_3 солдату ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового непроникаючого поранення м`яких тканин передньої черевної стінки з наявністю стороннього тіла (куля), що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більше, як три тижні (21 день); вогнепального кульового наскрізного поранення лівого стегна з ранами на задній, передній та зовнішній поверхні, з відкритим вогнепальним уламковим переломом верхньої третини лівої стегнової кістки, вогнепального кульового поранення лівої верхньої кінцівки з ранами в ділянці лівого плеча та передпліччя, з відкритими вогнепальними уламковими переломами нижньої третини лівої плечової кістки, лівої ліктьової та променевої кісток зі зміщенням та дефектом кісткових уламків, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Прокурор зазначає, що в обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам:

переховуватися від суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання;

незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на потерпілого, з метою спонукання його до зміни наданих ними небажаних для останнього показань в суді та свідків. Вказаний ризик підвищується і через те, що свідки та потерпілий є співслужбовцями обвинуваченого ОСОБА_3 що фактично створить умови для здійснення впливу на останніх, у тому числі шляхом залякування та можливого здійснення стосовно останнього насильницьких дій та/або погрозою застосування насильства. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України;

перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що обвинувачений розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може будь-яким чином здійснювати вплив на потерпілих та свідків. Імовірність впливу на потерпілих та свідків за допомогою насилля складатиме суть ризику вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджання кримінальному провадженню будь-яким чином. Крім цього, обвинувачений перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства;

вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що обвинувачений враховуючи тяжкість можливого покарання за вчинене кримінальне правопорушення, може самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад іншого злочину за ст. 408 ч. 4 КК України. Крім того, бажання обвинуваченого уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі останнього.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Обвинувачений не має захворювань, що включені до додатку №13 «Перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я № 1348/5/572 від 15.08.2014 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», тобто він є особою, яка не має протипоказань до утримання під вартою.

Також, неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою обумовлена відсутністю повного контролю за діями обвинуваченого та його зневажливим ставленням до покладених на нього обов`язків, а відтак відсутністю жодних моральних орієнтирів направлених на виконання правомірних вимог уповноважених осіб на явку за викликом суду, що зумовить затягування судового розгляду.

У випадку судом застосування запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді застави, слід зазначити, що останній будучі військовослужбовцем перебуває в зоні проведення бойових дій на території Донецької області, та бере безпосередню участь у бойових діях або забезпечує здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, отримує грошового забезпечення та додаткові винагороди до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, що регламентується Постановою Кабінету Міністру України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Таким чином, застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не тільки не забезпечить запобігання ризикам та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а і створить механізм ухилення військовослужбовців від проходження військової служби під час воєнного стану, що сприятиме підриву боєздатності Збройних сил України та загалом ворогу у досягненні його мети щодо знищення української державності.

Просить суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав свого захисника.

Потерпілий в підготовче судове засідання не з`явився, будучи належно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Заяв від потерпілого щодо проведення підготовчого судового засідання у його відсутності до суду не надходило.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного висновку.

21 жовтня 2022 року слідчим суддею Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_8 , підозрюваному ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у види тримання під вартою без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразово продовжувався.

17 квітня 2023 року до суду направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що саме за критерієм оцінки «з точки зору стороннього об`єктивного спостерігача» на сьогодні є можливість вважати, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно вимог пункту (с) ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно мітити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, перелік яких надано у зазначеній статті.

Згідно з ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, повинно мітити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

В свою чергу, статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, що вказано у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції».

Згідно з положеннями ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як видно із наданих сторонами документів, ОСОБА_3 , не судимий, має постійне зареєстроване місце проживання.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «В проти Швейцарії» від 26 січня 1991 року зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочину підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Суд приймає до уваги доводи сторони обвинувачення стосовно того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та виконання процесуальних обов`язків. У зв`язку з цим, наявність соціальних зв`язків, які б були стримуючим фактором щодо ухилення від суду, в судовому засіданні не встановлено. За таких обставин ризик ухилення обвинуваченого ОСОБА_3 від суду та його втечі продовжує існувати з високим ступенем ймовірності, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 в разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється (від п`яти до восьми років позбавлення волі) існують обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний, знаходячись на волі, може переховуватись від суду.

На думку суду, стороною обвинувачення доведено, що ризики, відповідно до яких до ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід як тримання під вартою, не зменшилися, а також доведено, що саме такий запобіжний захід як тримання під вартою може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Також прокурором було доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст.194 КПК України, а саме недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявних ризиків, та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 зазначеного кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та даного клопотання, а також наявність ризику незаконного впливання на потерпілого та свідків, які в судовому засіданні не допитані.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба призупиняється лише для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон.

Тобто, наразі підстави для призупинення військової служби обвинуваченого відсутні, в зв`язку з чим, він є і до ухвалення обвинувального вироку буде військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , що перебуває під дією військових Статутів, а відтак, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою має та зобов`язаний виконувати свої військові обов`язки.

Крім того, на час проходження військової служби місцем мешкання обвинуваченого є місце дислокації військової частини НОМЕР_1 до особового складу якої він був зарахований, проте його подальше перебування за місцем служби, з підстав наведених вище, також військова частина змінює місце своєї дислокації, все це не забезпечить запобігання встановленим ризикам.

Таким чином, застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не тільки не забезпечить запобігання ризикам та належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а і створить механізм ухилення військовослужбовців від проходження військової служби під час воєнного стану, що сприятиме підриву боєздатності Збройних сил України та загалом ворогу у досягненні його мети щодо знищення української державності.

Щодо існування ризику вчинення інших правопорушень, суд зазначає, що із представлених в судовому засіданні відомостей не вбачається наявність непогашених судимостей у обвинуваченого, а також наявних щодо нього обґрунтованих підозр. Разом з тим, зважаючи на специфіку пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, можливо дійти висновку, що ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень існує з високим рівнем ймовірності.

Суд враховує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим, однак, без застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження, на сьогодні продовжує існувати достатньо високий рівень ймовірності ризиків ухилення обвинуваченого від явки до суду, впливу на свідків, а також неможливості досягнення мети щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даному випадку не зможе запобігти доведеним ризикам передбаченим ст. 177 КПК України.

Тому, враховуючи існування доведених прокурором ризиків, з метою проведення повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, забезпечення встановлення істини в справі а також забезпечення виконання процесуальних рішень, суд вважає за необхідне продовжити обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 121 КПК України суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181-184, 193, 194, 314 - 317 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті Військової служби Правопорядку без визначення розміру застави строком на 60 (шістдесят) днів, а саме: з 18 квітня 2023 року по 16 червня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвалу складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст ухвали проголошено 18 квітня 2023 року о 15 годині 00 хвилин.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1