ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю учасників судового провадження:

секретаря

судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання про арешт майна за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2023 року про часткове задоволення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000092 від 03 квітня 2023 року,-

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2023 року частково задоволено клопотання прокурора Чернівецької оружної прокуратури ОСОБА_5 про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке 03.04.2023 року було виявлене та вилучене під час огляду місця події в пункті пропуску «Порубне» митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці, а саме на:

-дерев`яні підпори для дерев виготовлені шляхом розпилювання деревини уздовж та її подальшого оточення деревообробним обладнанням загальним об`ємом 27,15 куб.м., породи акація;

-товаросупровідні документи на дерев`яні підпори для дерев загальним об`ємом 27,15 куб.м. CMR №б/н від 31.03.2023; рахунок №l (INVOICE) від 31.03.2023, специфікацію від 31.03.2023, декларацію ЕК 10 AA №23UA23U0 від 31.03.2023.

Накладено арешт на вантажний автомобіль марки «MAN» державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; напівпричіп марки «SAMRO», державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , власником яких є ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речового доказу, у вигляді заборони на його відчуження та розпорядження.

У іншій частині у задоволенні клопотання про арешт майна відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.

На вказану ухвалу слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання про арешт майна в повному обсязі.

________________________________________________________________________________

ЄУНСС: 727/3304/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-сс/822/94/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вважає, що в частині відмови у накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , видане на напівпричіп марки «SAMRO», державний номер НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , видане на автомобіль марки «MAN» державний номер НОМЕР_1 , а також у частині відмови у накладенні арешту у виді заборони користуватися транспортними засобами ухвала є незаконною.

Зазначає, що наразі триває досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст. 201-1 КК України та в подальшому може виникнути необхідність в додатковому дослідженні вилучених транспортних засобів та в їх реєстраційних документах для встановлення відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказує, що автомобіль, напівпричіп та їх реєстраційні документи відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, так, як зазначеними транспортними засобами здійснювалось перевезення через митний кордон України приховуванням від митного контролю пиломатеріалів з акації, об`ємом 27 м.куб., яка відноситься до цінних та рідкісних порід дерев, вивезення за межі митної території України яких забороняється.

Стверджує, що знаходження вказаного автомобіля і напівпричепа у власника чи третіх осіб та відповідне користування ними може призвести до пошкодження, псування, знищення, перетворення транспортних засобів чи окремих їх частин, тому існують ризики, передбачені ч.1 ст.170 КПК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Згідно ухвали слідчого судді, прокурор звернувся з клопотанням про арешт майна, в якому посилається на те, що 02.04.2023 року о 13 год. 20 хв. у зону митного контролю МАПП «Порубне-Сірет» Чернівецької митниці в?їхав вантажний автомобіль марки «МАN», державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом марки «SAMRO», державний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія фірми перевізника ПП « ОСОБА_7 » (Чернівецька область Путильський район село Міжброди, вул. Шевченка, 29) громадянина України ОСОБА_9 .

Згідно поданих водієм до митного контролю товаросупровідних документів, а саме: CMR №б/н від 31.03.2023; рахунка №1 (INVOICE) від 31.03.2023 року, специфікації від 31.03.2023 року та декларації ЕК 10 АА N23UA23U0 від 31.03.2023 у вказаному транспортному засобі переміщувався товар: «Дерев`яні підпори (конструкції) для дерев виготовлені шляхом розпилювання деревини уздовж та її подальшого оточення (загострення) деревообробним обладнанням» в кількості - 49000 шт., 39 вантажних місць (піддони), об`ємом 27,152 куб.м., Код УКТ ЗЕД 4405000, загальною вартістю - 10201,60 EUR. Відправником товару зазначено МП «Синьогір» (директор ОСОБА_7 , адреса: Чернівецька область, Путильський район, село Підзахаричі), а отримувачем - румунська фірма SC «GATER INVEST» (Romania, Jud. lasi, Mun. lasi, 7006 89, str. Razoarelor Nr. 10).

Під час митного огляду та заміру об`єму продукції за участю спеціалістів встановлено, що фактично експортується товар, а саме: дерев`яні підпори (конструкції) для дерев виготовлені шляхом розпилювання деревини уздовж та її подальшого оточення (загострення) деревообробним обладнанням об?ємом 27,15 куб. м., породи - акація, які розміщені на 49 піддонах. Згідно Закону України від 8 вересня 2005 року №2860-IV «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» акація відноситься до цінних та рідкісних порід дерев, вивезення за межі митної території України пиломатеріалів з якої забороняється. Крім цього відправником вантажу в декларації зазначений код товару - 44050000, яким згідно УКТ ЗЕД є «Шерсть деревна, борошно деревне», що не відповідає опису фактично наявному товару. Таким чином ОСОБА_7 , будучи фізичною особою підприємцем та керівником МП "Синьогір" мав намір перемістити через митний кордон України із України до Румунії з приховуванням від митного контролю, шляхом поданням митному органу як підставою для його переміщення документів, що містять неправдиві відомості щодо найменування і коду УКТ ЗЕД товару, а саме пиломатеріали з акацї, об`ємом 27 м.куб, у великих розмірах.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник власника майна заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали судового провадження, заслухавши учасників у судових дебатах, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Крім того, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею в цілому дотримані.

На думку колегії суддів, слідчим суддею під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна дотримано вимог чинного законодавства в повному обсязі та обґрунтовано прийнято рішення про часткове задоволення клопотання про арешт майна.

Зокрема, слідчим суддею задоволено клопотання прокурора в частині арешту вантажного автомобіля марки «MAN» державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та напівпричепу марки «SAMRO», державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 власником яких є ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речового доказу, у вигляді заборони на його відчуження та розпорядження. Слідчий суддя дійшов висновку, що саме такий спосіб арешту майна не призводить до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах власників або інших осіб та не буде перешкоджати господарській діяльності.

Крім того, слідчим суддею зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, видане на напівпричіп та на автомобіль є знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди вчинення злочину, місять інші відомості, які могли б бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому вони не відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

З таким рішенням слідчого судді, погоджується й колегія суддів.

Доводи прокурора про необхідність накладення арешту на вищевказані автомобіль та напівпричіп з позбавленням права на користування, колегія суддів вважає необґрунтованими.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У своєму клопотанні та апеляційній скарзі прокурором не доведено необхідність накладення арешту у виді позбавлення права на користування майном і те, що накладення арешту шляхом заборони розпорядження та відчуження є недостатнім.

В суді першої та апеляційної інстанцій представник власника майна повідомив колегії суду, що ОСОБА_7 у 2022 році віддав один з вантажних автомобілів на потреби ЗСУ, а тому просив не позбавляти права користуватися єдиними вантажним автомобілем.

Відповідно до ч.4. ст.173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Тому, колегія суддів вважає, що користування даним майном не вплине на збереження його як речового доказу, забезпечить запобігання ризиків можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та не перешкоджатиме здійсненню досудового розслідування кримінального провадження.

Щодо необхідності накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , видане на напівпричіп марки «SAMRO», державний номер НОМЕР_3 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , видане на автомобіль марки «MAN» державний номер НОМЕР_7 колегія суддів зазначає, що прокурором не доведено та в матеріалах справи не міститься доказів, що дані документи є речовими доказами в розумінні ст.98 КПК України та є знаряддям вчинення злочину, що містять відомості, які могли б бути доказом факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також, прокурор вказує, що в подальшому може виникнути необхідність у додатковому дослідженні вилучених транспортних засобів та їх реєстраційних документів, однак не зазначає, які слідчі дії орган досудового розслідування планував провести із вказаним майном.

Накладення арешту на транспортні засоби у виді заборони на їх відчуження та розпорядження не перешкоджатиме здійсненню досудового розслідування кримінального провадження та проведенню процесуальних дій.

В порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого не зазначено підстав та мети відповідно до положень статті 170 КПК України та відповідного обґрунтування необхідності арешту реєстраційних документів транспортних засобів в контексті внесених в ЄРДР кримінальних правопорушень за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 201-1 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя вірно надав оцінку всім обставинам справи та прийшов висновку, що зазначене майно, а саме вантажний автомобіль марки «MAN» державний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 та напівпричіп марки «SAMRO», державний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ст.98 КПК України та накладення арешту на нього шляхом заборони розпорядження та відчуження з метою збереження їх як речового доказу буде достатнім для всебічного, об`єктивного розслідування кримінального провадження та виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про який йдеться в клопотанні прокурора.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у вказаному клопотанні прокурора відсутні доводи стосовно можливого настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженні у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна щодо свідоцтв на реєстрацію транспортних засобів, оскільки органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що вони зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження

Згідно пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v.Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

На підставі наведено, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на майно і прийшов до правильного висновку про часткове його задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 132, 170-173,175, 309, 392, 395, 404, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2023 року про часткове задоволення клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000092 від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий [підпис] ОСОБА_1

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Чернівецького

апеляційного суду _________________ ОСОБА_1

(посада) (М.П., підпис) (ПІБ)

11.04.2023 року

(дата засвідчення копії)