1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8558/22 1-кс/335/3105/2022
21 грудня 2022 року м. Запоріжжя
Слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій областіОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-технічну освіту, неодруженого, який дітей на утриманні не має, який офіційно не зареєстрований, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого: 1) 05.04.2013 Заводським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ст. 70 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі строком на 3 роки. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, було звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік; 2) 03.08.2015 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 1 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Знятий з обліку 11.07.2016; 3) 17.05.2016 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за даним вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, від 03.08.2015 у вигляді 120 годин громадських робіт розрахунку один позбавлення волі відповідає восьми годинам громадських робіт та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років 15 діб позбавлення волі; 4) 14.08.2017 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, за ч. 2 ст. 186 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, частково приєднано вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2015, призначено остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 доба. 28.03.2018 звільнився по відбуттю строку покарання; 5) 13.04.2021 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя направлено обвинувальний акт відносно останнього за ч. 2 ст. 185 КК України; 6) 13.07.2021 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці; 20.08.2021 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 3 місяці, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2021 визначити покарання у вигляді арешту строком на 4 місяці, арешт вдуто 24.09.2021 року,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,
З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 будучи особою, раніше неодноразово засудженою за вчинення ряду корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став та знову вчинив новий корисливий злочин за наступних обставин:
Так, 20.12.2022 року, приблизно о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, підійшовши до потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебував на зупинці громадського транспорту ТЦ «Україна», за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 147, вирвав з рук потерпілого мобільний телефон марки «Samsung A12», після чого, розуміючи, що його злочинні дії мають відкрий характер та розуміючи настання наслідків, з викраденим майном побіг у сторону площі Маяковського в м. Запоріжжя тим самим зник з місця вчинення кримінального правопорушення.
Своїми умисними діями, ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 4500 гривень.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, вчинений повторно.
20.12.2022 за даним фактом ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України повністю підтверджується зібраним в кримінальному проваджені доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, від 20.12.2022;протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 ..
Органом досудового розслідування встановлено наявність в діях ОСОБА_4 ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КК України.
Так, ОСОБА_4 , вчинив тяжкий злочин, в умовах воєнного стану, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. У зв`язку з цим, орган досудового слідства обґрунтовано вважає, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі, строком від семи до десяти років, залишаючись на волі спробує ухилитись від відповідальності та переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також, підозрюваний ОСОБА_4 може бути обізнаним про місце перебування свідків, а також потерпілого, які своїми показаннями підтверджують його причетність до скоєння кримінального правопорушення. Враховуючи це, орган досудового слідства вважає, що залишаючись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може незаконно впливати шляхом застосування насильства, залякувань або вмовлянь на свідка по кримінальному провадженню, що є ризиком передбаченим п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Крім того, органом досудового слідства встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працевлаштований, не має джерела доходу, вчинив кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про те, що залишаючись на волі, ОСОБА_4 може вчинити інші аналогічні кримінальні правопорушення з метою отримання доходу незаконним шляхом, що є ризиком, передбаченим п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Про неможливість застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбаченого п.1 ч.1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого підозрюваним в умовах воєнного стану кримінального правопорушення.
Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п.2 ч.1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків, які б заслуговували довіру, та поручились за виконання ним покладених на нього обов`язків. Крім того, на час звернення з клопотанням до слідчого судді, до слідчого не надходило відповідних клопотань від поручителів.
Про неможливість обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді застави, що передбачено п.3 ч.1 ст. 176 КПК України свідчить те, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді, відповідних клопотань від заставодавців не надходило. Також слід зазначити, що підозрюваний не має постійного джерела доходу та заробляє на життя злочинним шляхом, тому кошти отримані таким чином не можуть бути внесені в якості застави.
Крім того, підозрюваний ОСОБА_4 принципово ігноруючи виконання встановлених норм поведінки в суспільстві, вчинив тяжкий злочин проти власності під час воєнного стану. Орган досудового слідства вважає, що обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який передбачений п.4 ч.1 ст.176 КПК України, неможливо, так як останній веде аморальний спосіб життя (вживає спиртні напої та наркотичні речовини) та не має постійного місця мешкання, а також офіційно ніде не зареєстрований,відповідно вказаний запобіжний захід не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
У зв`язку з чим, з метою захистити громадян і суспільство від злочинних посягань ОСОБА_4 оскільки останній є суспільно небезпечною особою, слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання вищевказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 діб з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити на підставах, які викладені у клопотанні.
Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечували, просили застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешт.
Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
20 грудня 2022 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
20 грудня 2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Стороною обвинувачення у клопотанні та доданих документах доведено наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Слідчим суддею в ході розгляду клопотання перевірені доводи про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яка ґрунтується на фактичних даних, що містяться в матеріалах клопотання, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.12.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, від 20.12.2022;протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 .
Європейський суд з прав людини у рішенні „Мюррей проти Сполученого Королівства, зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу. Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати „обґрунтованим, залежить від усіх обставин справи, про що зазначено у рішенні «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства».
Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію не винуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондуються з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи підвартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, та у справі „Ілійков проти Болгарії Європейський суд з прав людини зазначив, що „суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , вагомість доказів щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення тяжкого злочину, за що передбачена відповідальність ч. 4 ст. 186 КК України, покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, дані про особу ОСОБА_4 , який не має на утриманні малолітніх дітей, неодружений, офіційно не працюючого, раніше неодноразово засудженого за вчинення корисливих злочинів, з урахуванням обставин підозри, слідчий суддя дійшов висновку, що існують високі ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КК України, про які зазначено у клопотанні слідчого та наведено прокурором у судовому засіданні.
Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_11 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тих обставин, що суду не надано даних на підтвердження таких достатніх стримуючих факторів, які б переважали встановлений високий ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, та вчинення іншого кримінального правопорушення, відсутні підстави вважати, що застосування менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При застосуванні запобіжного заходу судом враховано також вік підозрюваного, його стан здоров`я, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.
Європейський суд з прав людини у рішенні „Подвезько проти України крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.
У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, слідчим суддею не встановлено та стороною захисту не доведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби підозрюваного ухилитися від органів розслідування й суду, оскільки протягом розгляду клопотання доведено наявність обґрунтованої підозри та наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, слідчий суддя вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
За викладених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню.
У відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК, слідчий суддя вирішує питання про визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, розмір якої у відповідності до ч. 5 п.2 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Визначаючи розмір застави, суд виходить з вимог ст.ст. 178, 182 КПК України, враховує матеріальне становище підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , у зв`язку з чим слід визначити заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2481 гривень), оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та гарантувати належну його поведінку.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, а саме: прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження; не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утриматися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні.
Виходячи з вимог ст. 115 КПК України, строк дії запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання з 20.12.2022 року, та у відповідності до ст. 197 КПК України, згідно з якою строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, слідчий суддя вважає за необхідне визначити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_4 до 17.02.2023 року включно.
Керуючись ст.ст. 3, 9, 22, 177, 178, 183, 193, 376 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій областіОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 17 лютого 2023 року включно, який обчислювати з 20 грудня 2022 року 11-32 години.
Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, в межах строку дії даної ухвали, а саме:
- прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- не відлучатися за межі м. Запоріжжя без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 чи іншому заставодавцю, відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.
У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у звязку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Визначити строк дії ухвали до 17 лютого 2023 року 11-32 години включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1