Житомирський апеляційний суд
Справа №935/395/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин, однак тривалий час перешкоджав кримінальному провадженню шляхом неодноразового неприбуття у судові засідання, за місцем проживання був відсутнім, тому приводи не виконувались. Обвинувачений двічі оголошувався у розшук. Крім того, молодий вік, відсутність стійких соціальних зв`язків та стан здоров`я дозволяє обвинуваченому і надалі переховуватись від суду. Клопотання надано у письмовому вигляді, оголошено у судовому засіданні, завчасно вручено обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 заперечили проти клопотання прокурора, просили обрати запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської 20 лютого 2023 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 20.04.2023 року включно. Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 26000 грн.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на ОСОБА_7 , обов`язки передбачені п,2, 3, 4 ч.5 ст,194 КПК України.

Посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою. Вказує, що судом не враховано те, що відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Крім того, суддею не враховано те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як це зазначено в ухвалі слідчого судді. Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітніх дітей, обвинувачується у злочині, який відноситься до категорії невеликої тяжкості.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник підтримав апеляційну скаргу. Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив замінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду заперечив проти апеляційної скарги, зазначив, що підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, однак тривалий час перешкоджав кримінальному провадженню шляхом неодноразового неприбуття у судові засідання, за місцем проживання був відсутнім, тому приводи не виконувались. Обвинувачений двічі оголошувався у розшук. Крім того, молодий вік, відсутність стійких соціальних зв`язків та стан здоров`я дозволяє обвинуваченому і надалі переховуватись від суду.

Так обвинувачений протягом тривалого часу у судові засідання не з`являвся, на адресу суду направляв клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із хворобою, проте належних доказів (зокрема, медичних документів) суду не надав.

Ухвалу суду про привід обвинуваченого не було виконано, оскільки за місцем свого проживання обвинувачений був відсутній, згідно рапорту о/у ВП №2 Житомирського РУП (а.с.78) взагалі виїхав за межі області.

Через неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого, останнього було двічі оголошено у розшук за ухвалами суду від 13.09.2021 та 13.10.2022.

З врахуванням наведеного, оскільки обвинувачений не бажає належним чином виконувати свої процесуальні обов`язки, ухиляється від суду, чим перешкоджає кримінальному провадженню, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які вказує прокурор , що на даний час продовжують існувати ризики, будь-які стримуючи фактори на переконання суду, відсутні.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі на домашній арешт, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків. Крім того слід зазначити, що до обвинуваченого застосовано альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у разі внесення якої він може бути звільнений з-під варти.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 не має на меті переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином наразі є передчасними, з мотивів наведених вище.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, має на утриманні неповнолітніх дітей обвинувачується у злочині, який відноситься до категорії невеликої тяжкості заслуговують на увагу суду, проте враховуючи обставини провадження та процесуальну поведінку обвинуваченого, не можуть бути безумовною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й домашнього арешту.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту, на думку апеляційного суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 20 лютого 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: