465/2599/20
1-кп/465/514/22
У Х В А Л А
Іменем України

21.10.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000290 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000479 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4 ч.2 ст.115 КК України, -

встановив:
В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному проваджені №0000290 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000479 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова (головуючий суддя ОСОБА_1 ) від 17.10.2022 року об`єднано в одне провадження матеріали кримінального провадження №0000290 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України (справа №465/2599/20, провадження №1-кп/465/514/22) та матеріали кримінального провадження №0000479 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4 ч.2 ст.115 КК України (справа №465/3046/20, провадження №1-кп/465/548/22), присвоєно справі єдиний номер 465/2599/20, провадження №1-кп/465/514/22). Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 задоволено. Відведено захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 в об`єднаних кримінальних провадженнях №0000290 та №0000479 у межах розгляду справи №465/2599/20, провадження №1-кп/465/514/22). Призначено обвинуваченому ОСОБА_5 , для здійснення захисту його інтересів під час розгляду кримінальних проваджень №0000290 та №0000479 об`єднаних у межах розгляду справи №465/2599/20, захисника через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівської області. Доручено директору Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівської області забезпечити участь захисника у судовому засіданні, яке призначене на 11:00 год. 18 жовтня 2022 року.
Короткий зміст клопотання.
06.10.2022 року прокурор Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 через канцелярію суду подав клопотання про продовження дії запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 . На обґрунтування поданого клопотання зазначив, що наявний ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за який передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі та одразу після вчинення злочину виїхав на декілька днів у Республіку Польщу. Суттєвим, на думку прокурора, є ризик можливого незаконного впливу ОСОБА_5 свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні, оскільки такі стали відомі обвинуваченому у зв`язку із ознайомленням з матеріалами досудового розслідування згідно ст.290 КПК України. Також в клопотанні вказано, що в продовження своєї злочинної поведінки ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки такий незадовго до вчинення кримінального правопорушення вчинив крадіжку, грабіж та розбій. На думку сторони обвинувачення застосування більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі. При цьому в клопотанні зазначено, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави неможливе оскільки ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення із застосуванням насильства. Також неможливим є застосування до ОСОБА_5 домашнього арешту, оскільки він може негативно впливати на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні. Оскільки на даний час проводиться судовий розгляд під час якого необхідно допитати обвинуваченого, свідків та експертів, а також дослідити докази, які наявні в матеріалах кримінального провадження, необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Позиції учасників кримінального провадження.
В підготовчому судовому засіданні 21.10.2022 року прокурор Франківської окружної прокуратури м.Львова Львівської області ОСОБА_3 підтримав подане клопотання про продовження строку обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який закінчується 27.10.2021 року, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, що обвинувачений перебуваючи на волі може впливати на потерпілу, свідків та експертів, які були та будуть допитані у кримінальному провадженні, перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення та обвинувачений може переховуватися від суду. При цьому наголосив, що ОСОБА_5 немає міцних соціальних зв`язків, не працює, немає постійного джерела доходів, неодноразово судимий.

Обвинувачений заперечив щодо продовження строку тримання під вартою та просив суд обрати більш м`який запобіжний захід.

Захисник адвокат ОСОБА_4 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження, суд прийшов до наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Метою застосування запобіжного заходу відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Зокрема, судом має бути проведено аналіз всіх ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, як того вимагають норми чинного законодавства України та міжнародного законодавства, зокрема практика ЄСПЛ, яка відповідно до ч.5ст.9 КПК України застосовується у кримінальному процесуальному законодавстві України.
Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це необхідно робити з урахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою єдиним запобіжним заходом, який забезпечив би належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.
За змістом положень Глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від ОСОБА_5 обрано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, до 2021 року.
Неодноразово ухвалами Франківського районного суду м.Львова ОСОБА_5 продовжувалась дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, востаннє до 27.10.2022 року.
Щодо обґрунтованості підозри.
На стадії досудового розслідування слідчим суддею перевірялася наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, яка підтверджувалася зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 08.03.2020 року, протоколом огляду місця події від 07.03.2020 року, слідчим експериментом за участю підозрюваного, протоколом тимчасового доступу до речей та документів, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 07.03.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 07.03.2020 року, протоколом допиту ОСОБА_10 від 07.03.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 07.03.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 07.03.2020 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 07.03.2020 року
Закінчивши досудове розслідування в межах кримінальних проваджень №0000290 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.187, ч.2 ст.186 КК України та у кримінальному провадженні №0000479 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. п. 1, 4 ч.2 ст.115 КК України прокурором до суду скеровані два обвинувальні акти, розгляд яких ухвалою Франківського районного суду м.Львова об`єднано в одне провадження.

Щодо ризиків кримінального провадження.
Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На переконання сторони обвинувачення, у цьому провадженні існують ризики, що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового слідства та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Щодо ризику переховування ОСОБА_5 від суду, суд вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим з огляду на наступне.
При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, та тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у від 4 до 6 років та від 3 до 7 років.

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину (п.п. 1, 4 ч. 2 ст. 115 КК України) та двох тяжких злочинів (ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України), строк покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, дані про його особу, який до обрання запобіжного заходу суспільно-корисною працею не займався та не мав постійних та законних джерел доходів та постійного місця проживання, суд прийшов до вмотивованого висновку про наявність ризику переховування від суду.
Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слід зазначити наступне.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення (іншого злочину) то суд бере до уваги, що постановою Стрийського районного суду Львівської області від 28.09.1998 року до ОСОБА_5 застосовано примусові заходи зі звичайним наглядом з вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.142 КК України 1960 року, а 28.05.2020 року вироком Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, а офіційно не працевлаштований, неодружений.

Відтак наведені обставини в сукупності дають суду обґрунтовані підстави ввадати про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Дослідивши матеріали клопотання та заслухавши учасників судового провадження, суд приходить до переконання про наявність ризику впливу обвинуваченого на свідків та експертів з огляду на таке.
Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1 та 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо отримав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч. 4 ст. 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
З огляду на наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що ризик незаконного впливу на учасників кримінального провадження існує та є реальним. Обвинувачений на даному етапі має можливість його реалізації за умови незастосування відповідного запобіжного заходу.
Щодо можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Фактично, слідчий суддя/суд повинен встановити, чи є запобіжний захід пропорційним для запобігання ризику або ризикам, на які вказує сторона обвинувачення, з метою захисту прав підозрюваного/обвинуваченого та дотримання принципу верховенства права. Тримання під вартою вважається «позбавленням волі» в розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Метою цієї статті є захист від самовільного та необґрунтованого позбавлення волі. Тому, слідчий суддя повинен всебічно оцінити обставини, на які посилаються сторона обвинувачення та сторона захисту.

Суд звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

З урахуванням вищенаведеного, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , фактичні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає необхідним продовжити підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-який інший запобіжний захід, аніж тримання під вартою, на даний час не може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме вищенаведеним ризикам.

Щодо визначення застави.
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого проти життя та здоров`я особи, що призвело до загибелі людини.

З огляду на наведені обставини суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_5 застави.

Керуючись вимогами ст.314, 315, 331, 371, 372 КПК України, суд

постановив:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням засобу електронного контролю - відмовити.

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 19.12.2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_5 , захиснику, прокурору та направити начальнику Львівської установи виконання покарання (№19).

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м.Львова. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1