н/п 1-кс/953/4577/22
"15" листопада 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, із корисливих спонукань, переслідуючи мету незаконного збагачення за рахунок коштів банківських установ, протягом періоду часу з лютого 2020 року до грудня 2021 року з використанням електронно - обчислювальної техніки шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами АТ «Ощадбанк» в сумі 147686 грн.
Крім того, в період часу з 27.11.2020 по 04.01.2021 ОСОБА_4 за попередньою змовою в групі з ОСОБА_5 з використанням електронно - обчислювальної техніки шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами АТ «Ощадбанк» в сумі 1045575,71 грн.
Крім того, в лютому 2021 року ОСОБА_4 було створено організовану злочинну групу, яка складалася з трьох осіб: ОСОБА_4 , який виконував роль організатора, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які виконували роль виконавців. В період часу з лютого 2021 року по жовтень 2021 року, учасники організованої групи ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 шляхом обману та незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, внаслідок здійснення незаконних транзакцій, заволоділи коштами АТ «Таскомбанк», в сумі 37 416,88 грн..
У вчиненні вказаних кримінальних правопорушень підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
02.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3,4 ст. 190 КК України.
Відповідно до санкції ч. 4 статті 190 КК України, за вчинення вказаного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Злочинами, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 заподіяно матеріальний збиток на загальну суму 1230678,59 грн.
В ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 має у власності трьохкімнатну квартиру площею 64,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, відповідно до пункту 4 статті 170 КПК України з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення конфіскації майна як виду покарання, орган досудового розслідування вважає за необхідне застосування під час
досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна у вигляді заборони його відчуження, що і стало підставою для звернення з вказаним клопотанням до суду.
У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, на адресу суду надав заяву, в якій просить розглянути клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, та просив про його задоволення.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Підозрюваний ОСОБА_4 як власник майна, у судове засідання не викликався на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
02.09.2022 о 09 год. 20 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 190 КК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Однак, до матеріалів клопотання вказаний цивільний позов не залучено, та в ході розгляду клопотання суду не надано, а тому органом досудового розслідування на даний час не доведено підставу накладення арешту на майно ОСОБА_4 відповідно до п. 4 ч.2 ст. 170 КПК України.
За змістом ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.
Як зазначено вище, 02.09.2022 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.ч.3, 4 ст. 190 КК України, тобто, зокрема, шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах або організованою групою.
Санкція ч.4 ст. 190 КК України передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання, оскільки слідчий довів наявність підстав вважати, що вчинено кримінальне правопорушення-злочин, накладання арешту на вказане у клопотанні майно підозрюваного забезпечить можливу конфіскацію майна у даному кримінальному провадженні, враховуючи санкцію ч. 4 ст. 190 КК України.
Захід забезпечення у вигляді арешту майна підозрюваного, шляхом заборони відчуження вказаного майна, належного підозрюваному, відповідає завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності підозрюваного ОСОБА_4 завданням кримінального провадження.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1