Справа № 732/979/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/178/22
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000232 від 30.05.2021, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, з повною загальною середньою освітою, працює оператором АЗС «Авіас», раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк покарання у виді позбавлення волі ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду.

Зараховано у строк відбування призначеного покарання строк затримання ОСОБА_8 у період з 30.05.2021 по 31.05.2021.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал страхування» (вул. Борщагівська, буд. 154, м. Київ, код 33908322) на користь ОСОБА_9 у відшкодування витрат на поховання 17560 грн. 00 коп., у відшкодування моральної шкоди 24000 грн. 00 коп., а всього стягнуто 41560 грн.00 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (м. Київ, вул. Бутлерова, буд. 1, код 40720198) на користь ОСОБА_9 у відшкодування моральної шкоди 147580 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу 30000 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4053 грн. 52 коп. на відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судових інженерно-транспортних експертиз.

Питання про долю речових доказів і документів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2021 року ОСОБА_8 , керуючи вантажним фургоном Renault Premium 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Маркова в с. Дібрівне, Городнянського району Чернігівської області зі сторони м. Чернігова в напрямку м. Городня.

Рухаючись у вказаному напрямку, о 13 год. 00 хв., 30 травня 2021 року, ОСОБА_8 проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, у виді велосипедиста ОСОБА_10 , який рухався в попутному напрямку, під час виконання маневру обгону не дотримався безпечного інтервалу, у результаті чого, біля буд. №103, по вул. Маркова, у с. Дібрівне здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_10 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді політравми: закритої травми грудної клітки і живота - множинних двобічних переломів ребер з розривом пристінкової плеври, перелому грудини, забоїв та розривів тканини легенів, масивних крововиливів в м`які тканини грудної клітки та живота, розривів правої долі печінки, селезінки, лівої нирки; розриву лівого клубово-крижового зчленування; закритої травми грудного відділу хребта з розривом міжхребцевого диску; синців та саден тулуба, кінцівок, голови, комплекс яких за ступенем тяжкості має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, мають прямий причинний зв`язок з причиною смерті.

Смерть ОСОБА_10 настала в Городнянській центральній міській лікарні 30 травня 2021 унаслідок важкого травматичного шоку, який є ускладненням політравми.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги п. 2.3 (б) (для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п. 13.3 (під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що є умовою виникнення та причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які наступили в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок місцевого суду змінити в частині призначеного покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням і покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Зазначає, судом першої інстанції встановлено, що він: має постійне місце проживання; одружений; проживає разом з дружиною, донькою та онуком, тобто має стійкі соціальні зв`язки протягом тривалого часу; вчинив злочин вперше і за формою вини він є необережним; працевлаштований та вжив заходів на добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілому на загальну суму 28420 грн. 00 коп.; характеризується позитивно як за місцем роботи так і за місцем проживання; не перебуває на спеціальних обліках; не перевищував швидкість; не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди після її вчинення та невідкладно звернувся за медичною допомогою. Крім того, місцевий суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання - щире каяття, сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди. Також суд врахував, що він надавав критичну оцінку своєї протиправної поведінки шляхом визнання вини й готовності нести кримінальну відповідальність, погодився з фактичними обставинами дорожньо-транспортної пригоди, які викладені в обвинувальному акті. Суд врахував досудову доповідь органу пробації, який вбачає можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, але не дав належної оцінки їй в сукупності і з встановленими судом даними. На думку автора скарги, встановлені судом першої інстанції обставини, дають підстави для висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, тобто без відбування покарання у виді позбавлення волі, та висновку про можливість застосування ст.75 КК України.

Звертає увагу, що повністю готовий нести покарання і виконувати покладені на нього встановлені судом обов`язки протягом максимального іспитового строку, і він зможе довести суду, суспільству, близьким і рідним йому людям, що зможе виправитись без ізоляції від суспільства. На жаль, він не може відшкодувати у повному обсязі завдану шкоду, проте надання йому судом можливості виправитись без ізоляції від суспільства, продовжити працювати, надасть йому змогу і в подальшому відшкодовувати завдану шкоду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив вирок суду залишити без змін, проте зазначив, що єдиною підставою для призначення обвинуваченому реальної міри покарання була позиція потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_10 , за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч.1 ст.404 КПК України.

Як убачається з оскаржуваного вироку при призначенні ОСОБА_8 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що злочин, вчинений ОСОБА_8 є не умисним злочином, але тяжким, конкретні обставини справи (обставини, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, неуважність обвинуваченого, який керував вантажним автомобілем, не врахування дорожньої обстановки, кількість постраждалих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, наслідки, що настали від кримінального правопорушення (заподіяння загиблому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть), поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що він не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, невідкладно звернувся за медичною допомогою.

Також судом враховано, що обвинувачений сплатив на користь потерпілого на відшкодування завданої його діями шкоди 28420 грн. 00 коп. При цьому судом також враховані відомості щодо особи винуватого, а саме його вік, освіта, стан здоров`я, сімейний стан, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується з місця роботи та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання суд визнав щире каяття, сприяння розкриттю злочину, вчинення кримінального правопорушення вперше, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, а також допущені ОСОБА_8 порушення Правил дорожнього руху при керуванні вантажним автомобілем, що призвело до загибелі потерпілого ОСОБА_10 , а відтак суд прийшов до висновку, що навіть позитивні відомості про обвинуваченого та наявність пом`якшуючих відповідальність обставин не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 та ст. 75 КК України при призначенні більш м`якого покарання або звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому суд також зауважив, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція захисту та уповноваженого органу з питань пробації, висловлена у досудовій доповіді, щодо покарання, яке обвинувачений повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

Однак з таким висновком та доводами, колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2,3 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Положеннями ст.65 КК України регламентовані загальні засади призначення покарання. Зокрема визначено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії»(п. 38, рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, при прийнятті відповідного рішення Чернігівський апеляційний суд виходить, зокрема, із огляду судової практики Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду щодо призначення покарання.

Так, вирішуючи питання порушене обвинуваченим в апеляційній скарзі, колегія суддів зважає на наступне.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, який хоча і є тяжким, проте фактичні обставини цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать, що ОСОБА_8 вчинив не умисний злочин.

Акцентуючи увагу на конкретних обставинах справи, за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, неуважність обвинуваченого, який керував вантажним автомобілем, не врахування дорожньої обстановки, наявність постраждалого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння загиблому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть, внаслідок допущених обвинуваченим порушень Правил дорожнього руху, колегія суддів у взаємозв`язку з подальшим розвитком подій, що мали місце після ДТП, враховує і поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме те, що ОСОБА_8 не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, невідкладно звернувся за медичною допомогою. Апеляційний суд не звеличує таку поведінку обвинуваченого, оскільки вона є загальнолюдською, проте враховує її, оскільки саме вказане відношення свідчить про людяність та щирість всіх дій особи, бажання виправити ситуацію.

Також колегія суддів дотримується тієї думки, що відшкодування обвинуваченим на користь потерпілого завданої його діями шкоди 28420 грн. 00 коп. свідчить про дієве каяття обвинуваченого ОСОБА_8 та щире бажання активними діями сприяти усуненню наслідків завданих потерпілим (близьким родичам), а також про критичну оцінку своїх дій обвинуваченим.

Обґрунтовуючи свою позицію, апеляційний суд наголошує на важливості при ухваленні рішення об`єктивно врахувати відомості щодо особи винуватого, а саме його віку, освіти, стан здоров`я, сімейного стану, даних щодо притягнення як до кримінальної, так і до адміністративної відповідальності, наявності офіційного працевлаштування та характеристик особи.

Так, колегія суддів, зокрема, підкреслює, що ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності притягується вперше (Том 1, а.п.150), за місцем проживання (Том 1, а.п. 153) та роботи (Том 1, а.п.207) характеризується виключно позитивно, має постійне місце проживання, сталі соціальні зв`язки, на обліках у лікарів - нарколога та психіатра не перебуває (Том 1, а.п.151, 152).

Поряд з цим, всі ці характеристики про особистість обвинуваченого знайшли своє відображення у досудовій доповіді уповноваженого органу з питань пробації, який прийшов до висновку про низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства, а відтак орган пробації вважає, що виправлення особи можливе без позбавлення або обмеження волі (Том 1, а.п. 95-96), що також впливає на висновки апеляційного суду.

Свою вину обвинувачений визнав повністю, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину та добровільно відшкодував завдану злочином шкоду, що не заперечував і потерпілий. Ці обставини підставно визнані судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченому.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного покарання, знайшли своє підтвердження і підлягають врахуванню при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Колегія суддів враховує позицію потерпілого та його представника, які наполягали на максимальній мірі покарання, висловлену при розгляді справи в суді першої інстанції.

Проте, передусім, враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК, законодавець відніс до злочинів проти безпеки руху, з огляду на це думка потерпілого щодо виду та розміру, з урахуванням практики Верховного Суду, може враховуватись судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною.

Враховуючи, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, яке має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, з урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, колегія суддів вважає що суд першої інстанції доцільно застосовував щодо обвинуваченого додаткове покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що також сприятиме меті покарання, проте основне покарання призначене судом у виді реального позбавлення волі, з урахуванням особи обвинуваченого та його поведінки після вчиненого злочину, а також конкретних обставин, об`єктивно вказує на істотну диспропорцію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно із п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На підставі викладеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Городнянського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання визначеного судом, а саме: у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4