Єдиний унікальний номер 205/4299/22
1-кп/205/831/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 лютого 2022 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в рамках кримінального провадження № 0000413 від 21 травня 2022 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Яблунівка Прилукського району Чернігівської області, громадянки України, українки, з середньої технічною освітою, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.299 ч.1 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

особи відносно якої вирішується клопотання - ОСОБА_4 ,

законного представника ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

До Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від прокурора надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 у зв`язку з вчиненням нею суспільно-небезпечного діяння, передбаченого 299 ч.1 КК України, оскільки остання за станом здоров"я потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

1 травня 2022 року приблизно о 12-00 годині ( більш точний час не встановлено) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждаючи на хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції, згідно висновку судово психіатричної експертизи № 234 від 24.06.2022, побачила в тамбурі на сьомому поверсі поблизу квартири АДРЕСА_2 , собаку породи «померанський шпіц» по кличці «Луї», власницею якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та надалі забрала його до своєї квартири за зазначеною адресою.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вищевказаний час, знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , діючи протиправно, грубо порушуючи суспільні відносини що забезпечують загальноприйняті моральні принципи щодо поводження з тваринами, в порушення п.3 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження", яким передбачено, що при поводженні з тваринами не допускаються нанесення їм побоїв, травм, отруєння, з метою заподіяння травм, використовуючи невстановлений в ході досудового розслідування тупий предмет, нанесла один удар в область голови собаки породи «померанський шпіц» по кличці «Луї», віком 9 років.

Так, в результаті кримінально - протиправних дій ОСОБА_4 які виразились в жорстокому поводженні з тваринами, а саме в нанесені одного, удару тупим предметом в область голови, настала смерть тварини яка відноситься до хребетних.

Відповідно, до протоколу патологоанатомічного розтину трупа собаки «Луї» № РМ 364 від 02.05.2022 року, імовірно, смерть тварини, настала внаслідок розвитку в організмі собаки посттравматичного шоку (надмірна застійна гіпермія внутрішніх органів, «шокові легені», «шокова нирка», рідка наявність субсерозних і сумбукозних крововиливів), який виник після удару по голові тварини (забій і гематома м`яких тканин у ділянці потилиці, к черепу і шийні хребці анатомічно цілі).

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, передбачене ч. І ст.299 КК України, що виразилося у жорстокому поводженні з тваринами, що відносяться до хребетних що призвело до загибелі тварини.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, зазначаючи, що є всі законні підстави для застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 .

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 1 травня 2022 року її донька ОСОБА_10 зібралася піти погуляти з їх собакою померанським шпіцом по кличці ОСОБА_11 . Донька випустила собаку в загальний коридор, а сама продовжувала збиратися. При цьому двері в квартиру було відчинено. Раніше вони теж випускали собаку до загального коридору , і ніколи не було не яких проблем, оскільки собака маленький та спокійний. Коли дочка вийшла через 10-15 хвилин до загального коридору, то собаки ніде не було. Зовнішні двері було зачинено. Дочка поскаржилася їй і вона пішла по сусідах з`ясовувати де поділася собака. Сусідка ОСОБА_4 сказала, що собака у неї на балконі. Вона запитала, що там робить собака, на що ОСОБА_4 відповідала що не знає. Попрямувавши на балкон, вона побачила свого собаку, який не рухався та в нього на голові була кров. Донька схопив собаку, побігла до ветеринара, але врятувати собаку не змогли. Просить суд стягнути з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму 182843,00 гривні. Визначення зазначеної суми мотивує вартістю собаки, яка визначалася ветеринарним лікарем, під час постановки собаки на облік у ветеринарній клініці та середньої вартості собаки. В рахунок відшкодування моральної шкоди просить стягнути суму 182843,00 гривні, оскільки діями ОСОБА_4 їй та її донці ОСОБА_10 було спричинено моральну шкоду, яка виразилася у дитини в розладі психіки у зв`язку з втратою любимця родини, якого подарував батько, який загинув.

З урахуванням положень статей 3, 25 Закону № 1489-ІІІ," Про психіатрічну допомогу" а також п. 5 принципу 18 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 р. № 46/119 "Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги", якими передбачено, що пацієнт і його представник мають право бути присутніми на будь-якому слуханні, брати в ньому участь та бути вислуханими.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 р. суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати письмову відмову в разі її небажання бути присутньою. У разі участі особи в судовому засіданні при розгляді справи суду належить опитувати її про обставини вчинення суспільно небезпечного діяння та давати відповідну оцінку цим показанням з урахуванням інших зібраних у справі доказів.

Особа відносно якої вирішується питання щодо застосування мір медичного характеру ОСОБА_4 під час судового засідання пояснювала, що вона дуже любила собак, постійно згадувала свого собаку ОСОБА_12 , який помер декілька років тому. Яким чином сусідський собака з`явився у неї на балконі , вона не може пояснити бо не пам`ятає. В подальшому фізичний та психічний стан ОСОБА_4 погіршився, її госпіталізували до лікарні. Судові засідання продовжилися в режимі відео конференції. Під час судових засідань ОСОБА_4 перестала реагувати на події що відбувалися в судовому засіданні та відповідати на питання суду та сторін кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував проти застосування мір медичного характеру відносно ОСОБА_4 . В своїх запереченнях посилався на ті обставини, що матеріалами кримінальної справи не доведено вини ОСОБА_4 у вчиненні суспільно небезпечного діяння. Так в порушення вимог ст.. 237 ч.2 КПК України огляд житла за місцем проживання ОСОБА_4 було проведено без дозволу слідчого судді та без застосування відео фіксації, що в свою чергу робить відомості отриманні в результаті проведення зазначеного огляду недопустимими доказами. Враховуючи вищенаведене похідні від отриманих доказів а саме висновки експертиз щодо наявності крові собаки на ганчірці вилученій на балконі в квартирі ОСОБА_4 також є недопустимим доказом.

Також, органом досудового розслідування не було проведено експертизи на підтвердження тілесних ушкоджень спричинених собаці, які призвели до смерті, що є порушенням вимог ст. 242 ч.2 КПК України. Що в свою чергу ставить під сумнів висновок спеціаліста щодо отриманих собакою травм. Таким чином на його думку, органом досудового розслідування не доведено що саме ОСОБА_4 вчинила суспільно небезпечне діяння та вбила собаку потерпілої ОСОБА_6 .

Щодо заявленого цивільного позову, вважає його необґрунтованим та таким , що не підлягає задоволенню, оскільки цивільним позивачем ( потерпілою) не доведено спричинення матеріальної та моральної шкоди саме в розмірі 182843,00 гривень та 182843,00 гривень відповідно, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні цивільного позову в повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 вважає що органом досудового розслідування не доведено вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння , у зв`язку з чим просить відмовити у застосуванні примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження.

Законний представник ОСОБА_4 ОСОБА_8 пояснив, що він є онуком ОСОБА_4 . Про події що сталися він дізнався ввечері 1 травня 2022 року, оскільки не проживає разом з бабусею в одній квартирі. Йому зателефонувала його мати ОСОБА_13 , яка повідомила, що можливо ОСОБА_4 вбила сусідського собаку. Обставини події стали йому відомі зі слів працівників поліції. Також пояснив, що ОСОБА_4 хворіє на вікове захворювання судинну деменцію. Частіше за все, за бабусею доглядала його мати ОСОБА_13 .. Особисто до нього ОСОБА_4 не проявляла ніякої агресії, однак його мати ОСОБА_13 декілька разів скаржилася на прояви агресії з боку ОСОБА_4 , пояснюючи, що бабуся під час агресії становиться дуже сильною.

На питання прокурора повідомив, що у ОСОБА_4 був собака Бім, який тривалий час проживав у неї. За яких обставин загинув собака йому не відомо, вважає, що за віком.

На підтвердження обставин скоєння ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння передбаченого ч. І ст.299 КК України, стороною обвинувачення було надано докази, дослідженні під час судового розгляду у порядку ст. 94 КПК України а саме:

На підставі заяви ОСОБА_6 , 1 травня 2022 року було внесено відомості до ЄРДР за № 0000413. Правова кваліфікація дій визначена за ст. 299 ч.3 КК України.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 3 ДРУП ГУ НП в Дніпропетровській області Про зміну правової кваліфікації кримінального провадження від 25 травня 2022 року, було змінено правову кваліфікацію кримінального провадження № 0000413 з ч.3 ст. 299 КК України на ч.1 ст. 299 КК України, про що було внесено зміни до ЄРДР.

Під час огляду місця події 1 травня 2022 року, було оглянуто квартиру АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_4 . Під час огляду зазначеної квартири на балконі, було виявлено та вилучено рушник помаранчевого кольору, на підлозі плями бурого кольору з яких взято змиви, килим з плямами бурого кольору, що зафіксовано в протоколі огляду місця події від 1 травня 2022 року з фото таблицею.

Огляд проведено з письмового дозволу ОСОБА_4 яка постійно проживала в квартирі АДРЕСА_2 .

Згідно висновку експерта № 265 від 6 травня 2022 року, на змиві з підлоги (об`єкт 2) наданому на дослідження, встановлена наявність крові та визначений білок собаки.

Згідно довідки Зоо Вет Центр, до лікарні 1 травня 2022 року поступив собака породи шпиць по кличці Луї. У пацієнта відсутній пульс, ціаноз язика та сльозових, Зіниці розширені. З дихальних шляхів витік червоної крові. Реанімаційні дії результату не дали.

Під час огляду СД-Р диску добровільно наданого директором ФОП « ОСОБА_14 » з відеокамер встановлених в приміщенні ветеринарної клініки, було встановлено що 1 травня 2022 року о 12-08 годині до приміщення ветеринарної клініки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ( місто Дніпро ж/м Червоний Камінь, 12) забігла дівчина з собакою на руках. Тварину передано ветеринарам, що зафіксовано в протоколі огляду предмету від 13 травня 2022 року з фото таблицею. Сам СД-Р диск з відеозаписом визнано речовим доказом.

Сторони кримінального провадження визнали недоцільним дослідження СД-Р диску, оскільки обставини зафіксовані на ньому не визвали ні у кого сумніву.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона працює ветеринаром в клініці «ЗооВетЦентр» (місто Дніпро ж/м Червоний Камінь, 12). 1 травня 2022 року вона знаходилася на роботі коли в клініку принесли собаку померанського шпіца по кличці «Луї». Собака знаходився в дуже важкому стані, вся голова була в гематомах, з роту йшло багато крові. Всі реанімаційні заходи не надали ніякого результату. За словами господарів та з урахуванням ушкоджень, скоріш за все собаку вдарили.

Під час огляду ділянки місцевості біля СТ «Восход», потерпіла ОСОБА_6 добровільно видала картону коробку з тілом померлої собаки породи «Померанський шпіц» , який завернутий в простирадло, що зафіксовано в протоколі огляду місця події від 2 травня 2022 року з фото таблицею.

За витягом з протоколу № РМ 364 від 2 травня 2022 року патологоанатомічного розтину трупа кобеля «Луї» ( 9 років, шпіц), смерть тварини, імовірно настала внаслідок розвитку в організмі собаки посттравматичного шоку ( надмірна застійна гумеремія внутрішніх органів, «шокові легені» «Шокова нирка», рідка кров, наявність субсерозних і субмукозних крововиливів), який виник після удару по голові тварини ( забій і гематома м`яких тканин у ділянці потилиці, кістки черепу і шийні хребці анатомічно цілі). Смерть собаки, згідно даним анамнезу ( зі слів власниці) і за виявленою патологоанатомічною картиною ( рідка кров, субсерозні і субмукозні крововиливи) настала досить швидко після удару протягом 30-40 хвилин. До протоколу долучено кольорові фотографії патологоанатомічного розтину трупа кобеля «Луї» , які також містяться на СД-Р диску Nanotex.

Сторони кримінального провадження визнали недоцільним дослідження СД-Р диску, оскільки обставини зафіксовані на ньому не визвали ні у кого сумніву.

Спеціаліст ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що вона не є акредитованим експертом патологоанатомом по розтину тварин. Така експертиза раніше проводилася тільки в місті Харкові. Нажаль проведення зазначеної експертизи у зв`язку з військовою агресією російської федерації, зараз не можливе. Оскільки вона тривалий час працює провідним науковим співробітником відділу патоморфології Дніпровського державного аграрно - економічного університету то вона як спеціаліст може надати оцінку ушкодженням виявленими у тварин. Пояснила, що під час розтину було встановлено, що собака породи «Померанський шпіц» по кличці ОСОБА_11 помер від удару по голові. На голові були сильні гематоми . Заглиблення на потилиці були округлої форми приблизно за проекцією як половник. Пояснила, що зазначені ушкодження собака не могла отримати при падінні, оскільки краї у заглиблення були рівні, кістки черепу не роздроблені, що свідчить про сильний, цілеспрямований удар.

Під час огляду квартири АДРЕСА_2 , на кухні зазначеної квартири було виявлено та вилучено металевий половник, що зафіксовано в протоколі огляду місця події від 6 травня 2022 року, який в подальшому було визнано речовим доказом. Огляд проводився з письмового дозволу власника ОСОБА_8

За клопотанням прокурора в судовому засіданні повторно було допитано ОСОБА_16 , з приводу можливості нанесення ушкоджень собаці предметом який схожий на половник. Спеціалісту ОСОБА_16 було продемонстровано половник, який вилучено в квартирі АДРЕСА_2 .

ОСОБА_16 пояснила, що саме такий половник міг бути знаряддям нанесення удару по голові собаки . Переглядаючи фото долучені до патологоанатомічного розтину трупа кобеля «Луї», на яких зафіксована травма голови з вимірювальною лінійкою, та оглядаючи половник, за допомогою вимірювальної лінійки, спеціаліст прийшла до переконливого висновку, що форма, діаметр, та гострі краї половнику, свідчать що саме таким половником було нанесено удар по голові собаки. При цьому пояснила, що під час з`ясування обставин загибелі собаки, вона дізналася, що собаку без ознак життя було знайдено на балконі сусідки ОСОБА_4 .. За поясненнями ОСОБА_17 її сусідка ОСОБА_4 психічно хвора людина і вона виходила до загального коридору та розмахувала або молотком для відбивання м`яса, або половником. Тому ще під час надання висновку щодо ушкоджень на голові собаки, вона прийшла до переконання, що удар було нанесено саме округлим предметом, яким міг бути половник.

Згідно висновку судово- психіатричної експертизи № 234 від 24 червня 2022 року, ОСОБА_4 в період інкримінованого їй діяння страждала та в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло іспитовану можливості усвідомлювати свої дії ( бездіяльність і керувати ними у період інкримінованого їй діяння. За своїм психічним станом іспитована у даний час також не може усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) та керувати ними. Потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. ( том 1 а.с. 185-188)

Свідок ОСОБА_13 , допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона періодично відвідувала ОСОБА_4 та допомагала їй по господарству. 1 травня 2022 року приблизно о 20-00 годині, їй зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що в неї на балконі знайшли мертвого собаку. Звідки він там взявся, пояснити не могла. Коли вона відвідала її 2 травня 2022 року то на балконі вже не було ніяких мисок та половиків. Також пояснила, що в ОСОБА_4 раніше був собака, якого вона дуже любила, та який помер від старості. Повідомила, що ОСОБА_4 протягом двох років перебуває на обліку у лікаря психіатра, у зв`язку з деменцією. На облік її поставили у зв`язку з проблемами пам`яті та проявом невмотивованої агресії. До ОСОБА_6 , вона ніякої агресії не проявляла, але були випадки прояву агресії до інших сусідів, оскільки вона вважала, що в неї все крадуть та сторонні люди або сусіди до неї стукають у двері.

Неповнолітня свідок ОСОБА_10 , допитана під час досудового слідства в присутності педагога, та матері ( законного представника) ОСОБА_6 , відповідно до вимог ч.4 ст.95 та ч.11 ст.615 КПК України з фіксуванням за допомогою технічних засобів відео фіксації пояснила, що 1 травня 2022 року пообідні, вона збиралася з подругами погуляти на вулиці. Вона випустила свого собаку померанський шпіц по кличці «Луї» до загального коридору, щоб він там чекав. Вона не одноразово випускала собаку до загального коридору, і завжди не виникало ніяких проблем, оскільки собака спокійний та маленький. Приблизно хвилин через 10-15, вона зібралася та вийшла до загального коридору де не знайшла « ОСОБА_11 », а тому повернулася в квартиру, оскільки вважала що він забіг до квартири. Не знайшовши вдома собаки, вона разом зі своєю матір`ю почали стукати до сусідів та запитувати, чи не бачили вони « ОСОБА_11 » , оскільки із загального коридору він не міг нікуди подітися. Двері відчинила лише тільки ОСОБА_4 , яка пояснила, що собака забіг до неї і він знаходиться на балконі. Коли матір,з дозволу ОСОБА_4 зайшла на балкон, то побачила свого собаку ОСОБА_11 який лежав на якійсь підстілці, та не рухався. Вона теж забігла до квартири, схопила собаку, який ледь дихав, видимих пошкоджень у собаки було. Але коли вона прибігла до ветеринарної лікарні, то руки в неї були в крові, та вона побачила кров на голові у собаки. Реанімаційні заходи нічого не дали, та собака помер. Вважає, що саме ОСОБА_4 вдарила собаку по голові, від чого останній помер.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , пояснили що вони сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Про смерть собаки дізналися лише зі слів ОСОБА_6 яка повідомила, що собаку вбила ОСОБА_4 . Сусідку ОСОБА_4 охарактеризували як хвору людину, яка потребує медичної допомоги.

Допитаний за клопотанням прокурора в судовому засіданні в якості свідка лікар психіатр ОСОБА_20 пояснив, що в 2021 році до нього звернулися родичі ОСОБА_4 , з приводу захворювання останньої. Після огляду ОСОБА_4 було встановлено що вона страждає на деменцію, яка виражалася в погіршенні пам`яті, та іноді в проявах агресії. На момент огляду ОСОБА_4 була орієнтована щодо місця її проживання, але при цьому сама дістатися до дому не могла, у зв`язку з чим вона потребувала стороннього догляду. Також ОСОБА_4 самостійно не могла купувати продукти харчування, стежити за порядком в квартирі , готувати їжу. Вважає що на момент огляду, а саме станом на 2021 рік, під час спілкування з ОСОБА_4 , стороння людина не могла визначити психічне захворювання, оскільки ОСОБА_4 , поводила себе досить спокійно відповідно до свого віку. Однак відповідно до висновку судово- психіатричного експерта № 234 від 24 червня 2022 року, на час огляду, стан ОСОБА_4 , значно погіршився.

В судових дебатах захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_9 було заявлене клопотання про визнання ряду доказів недопустимими та отриманими в порушення вимог КПК.

Так адвокат ОСОБА_9 просить визнати протокол проведення огляду місця події від 1 травня 2022 року недопустимим доказом.

Суд розглядаючи зазначене питання прийшов до наступного.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного мирно володіти своїм майном.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на повагу до приватного та сімейного життя, що включає гарантії недоторканості житла.

Конституцією України заборонено проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч. 2 ст. 30).

Відповідно до вимог ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як виняток ч. 3 ст. 30 Конституції України передбачає, що у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Разом із тим зі змісту ст. 237 КПК України вбачається, що огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами КПК України, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Частиною 3 ст. 233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Як встановлено в судовому засіданні, огляд квартири АДРЕСА_2 було проведено 1 травня 2022 року за письмової згоди ОСОБА_4 , що зафіксовано в заяві ОСОБА_4 , та в протоколі огляду місця події від 1 травня 2022 року.

Як зазначав Касаційний кримінальний суд у постанові від 12 лютого 2019 року у справі № 159/451/16-к (провадження № 51-1173км18), для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду житла чи іншого володіння особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували цю слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмової згоди.

Допитаний в судовому засіданні співробітник поліції ОСОБА_21 пояснив, що 1 травня 2022 року, під час його чергування, надійшло повідомлення про жорстоке поводження з твариною, у зв`язку з чим він проводив огляд місця події. В складі слідчої групи він прибув за зазначеною адресою. В квартирі перебувала ОСОБА_4 яка надала йому письмовий дозвіл про проведення огляду. ОСОБА_4 поводила себе спокійно. Про те що особа психічно хвора він не знав, а вона не виявляла ніяких ознак психічної хвороби.

Свідок ОСОБА_22 пояснив, що він є інспектором криміналістом, та був присутній 1 травня 2022 року під час огляду квартири АДРЕСА_2 . Пояснив, що огляд проводився в присутності 2 понятих та з дозволу ОСОБА_4 яка проживала в зазначеній квартирі. ОСОБА_4 поводила себе спокійно, ознак будь яких психічних розладів не виявляла, але при цьому пояснив, що на ОСОБА_4 особо не звертав увагу, оскільки оглядав квартиру. Також пояснив, що в квартирі було виявлено плями речовини бурого кольору , змиви з яких було вилучено та запаковано.

Суд критично ставиться до таких пояснень слідчого ОСОБА_21 , оскільки згідно рапорту повідомлення по телефону до РУ від 1 травня 2022 року, ( том1 а.с.107) потерпіла ОСОБА_6 , повідомила, що на балконі своєї сусідки з квартири АДРЕСА_2 , вона знайшла свого собаку з розбитою головою, від чого останній помер. Заявник вважає, що собаку вдарила її сусідка з квартири АДРЕСА_3 , яка перебуває на обліку у Психоневрологічному диспансері.

Під час проведення огляду місця події а саме квартири АДРЕСА_2 , окрім інших, була присутня заявник ОСОБА_17 , якій достовірно було відомо про психічний стан ОСОБА_4 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 який є інспектором криміналістом, не зміг впевнено стверджувати, що ОСОБА_4 в доступній мірі було роз`яснено її процесуальні права та обов`язки під час проведення огляду за якими вона могла надати добровільну згоду або відмовитися. А також нічним не підтверджено, що ОСОБА_4 могла усвідомлювати в повній мірі події, які відбувалися в її квартирі.

Також суд приймає до уваги пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які пояснювали, що всім сусідам було відомо про психічне захворювання ОСОБА_4 , оскільки вона неодноразово заважала їм, стукала у двері, виражала підозри щодо вчинення у неї крадіжки, іноді виявляла агресію.

Таким чином матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_4 підписала згоду на проникнення до квартири безпосередньо перед оглядом місця події, але при цьому суду не доведено, що вона була здатна усвідомлювати правові наслідки такої згоди, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 233 ч.3 КПК України, слідчий невідкладно повинен був звернутися з відповідним клопотанням до слідчого судді.

Підтвердження звернення до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення огляду від 1 травня 2022 року, суду надано не було.

Посилання сторони обвинувачення на наявний письмовий дозвіл на проведення огляду квартири 1 травня 2022 року, наданий власником квартири ОСОБА_8 , ( том 1 а.с.109) не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки ОСОБА_8 , в судовому засіданні повідомив, що про події він дізнався лише 1 травня 2022 року пізно ввечері , від своєї матері. З працівниками поліції він спілкувався лише через декілька днів. На місце події він не приїжджав, під час проведення огляду квартири 1 травня 2022 року присутнім не був, а тому відповідно і не міг як власник квартири надати відповідний письмовий дозвіл на проведення огляду.

Також суд звертає увагу, що заява ОСОБА_8 про надання дозволу на проведення огляду квартири АДРЕСА_2 не містить дати її написання та дати проведення огляду, у зв`язку з чим суд вважає зазначений доказ недопустимим .

Оскільки з зазначеним клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не звертались, тому згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Аналогічних висновків дотримався Верховний Суд і у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 591/6423/15-к .

Враховуючи вище наведене суд вважає, що огляд квартири АДРЕСА_2 було проведено з порушенням вимог КПК а тому суд визнає зазначену слідчу дію недопустимим доказом.

Під час проведення огляду місця події від 1 травня 2022 року квартири АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено рушник помаранчевого кольору, на підлозі плями бурого кольору, килим з плямами бурого кольору. З підлоги на балконі було взято змиви речовини бурого кольору. В подальшому виявлені та вилучені речі було визнано речовими доказами.

Згідно висновку експерта № 265 від 6 травня 2022 року, на змиві з підлоги (об`єкт 2) наданому на дослідження, встановлена наявність крові та визначений білок собаки.

Захисником ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_9 під час судових дебатів було заявлене клопотання про визнання висновку експерта № 265 від 6 травня 2022 року недопустимим доказом , оскільки джерело отримання зазначених доказів є неналежним, докази отримано з порушенням права та свобод людини.

Оскільки судом під час розгляду справи, було встановлено, що огляд квартири АДРЕСА_2 було проведено з порушенням вимог КПК а тому суд визнав зазначену слідчу дію недопустимим доказом, то докази отримані під час зазначеної слідчої дії у виді рушника помаранчевого кольору, змивів з підлоги на балконі плям бурого кольору, килиму з плямами бурого кольору теж слід визнати недопустимими, та отриманими з порушеннями вимог КПК України, у зв`язку з чим висновок експерта № 265 від 6 травня 2022 року, зроблений на отриманих незаконним шляхом доказах визнається судом недопустимим доказом.

З приводу позиції сторони захисту щодо визнання всіх доказів отриманих під час досудового слідства недопустимими доказами у зв`язку з визнанням первинного доказу недопустимим (доктрина плодів отруйного дерева fruit of the poisonous tree), суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного.

Доктрина «плодів отруйного дерева» зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж.

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом. Застосування доктрини «плодів отруйного дерева» вимагає здійснення логічних операцій щодо встановлення джерела походження інформації, завдяки якій було здобуто кожен доказ, яким обґрунтовується судове рішення.

Слід відділяти докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотних порушень прав і свобод людини від доказів, отриманих з джерел, не пов`язаних ані прямо, ані опосередковано із такою інформацією.

Крім того необхідно надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен у подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, посилання захисника на недопустимість всіх доказів тільки тому, що протокол огляду місця події від 1 травня 2022 року є недопустимим доказом , суперечить наведеній позиції.

Так посилання сторони захисту на незаконність проведення такої слідчої дії як огляд місця події від 6 травня 2022 року, під час якого повторно оглядалася квартира АДРЕСА_2 , було проведено на підставі добровільної згоди власника квартири ОСОБА_8 про що свідчить його власноруч написана заява, і зазначені обставини не суперечать вимогам КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_8 підтвердив надання своєї добровільної згоди на проведення огляду квартири, яка належить йому на праві власності, також підтвердив свою присутність під час проведення огляду, що також підтверджується його особистим підписом в протоколі проведення огляду квартири від 6 травня 2022 року ( а.с.131-132 том1)

Під час проведення огляду квартири, 6 травня 2022 року було виявлено та вилучено половник металевий, який було поміщено до спец пакету INZ 4065892 , та в подальшому визнано речовим доказом про що ухвалено відповідну постанову про визнання речових доказів від 6 травня 2022 року.

На думку захисника адвоката ОСОБА_9 вилучений 6 травня 2022 року половник є тимчасово вилученим майном, оскільки сторона обвинувачення не зверталася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, а тому відповідно не він не може розглядатися судом як речовий доказ.

Суд розглянув зазначене, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 237 КПК України при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Водночас на відміну від обшуку, вилучення таких речей під час огляду не завжди має примусовий характер пошуку прихованих слідів злочину та не за всякчас пов`язане із вторгненням у сферу особистих прав та інтересів громадян.

Згідно зі ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Відповідно до цього докази це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Збирання доказів, у тому числі й речових, відбувається через інститут слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України саме слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. У цьому контексті потрібно зазначити, що половник металевий, як речовий доказ був отриманий шляхом проведення слідчої дії.

Всупереч доводам захисника закон не зобов`язував сторону обвинувачення отримувати у будь-якому разі у слідчого судді ухвалу про арешт вилученого речового доказу під час огляду місця події. Безпідставним є ототожнення мети та змісту слідчих дій та заходів забезпечення кримінального провадження. Підміна процесуальних дій одного процесуального інституту процесуальними діями іншого такого інституту суперечить завданням кримінального провадження

За частиною 1 ст. 131, ч. 4 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, де вирішення питання про застосування заходів його забезпечення зобов`язує враховувати можливість без застосування заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Зазначені приписи повною мірою поширюють свою дію на вирішення питання стосовно накладення арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Оскільки в цьому провадженні не встановлено, що слідчий, прокурор зверталися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна під час огляду місця події до слідчого судді, він за приписами ч. 5 ст. 172 КПК підлягав поверненню.

Проте власниця вилученого половника, її законний представник, захисник, ні на досудовому розслідуванні, ні в судовому провадженні не стверджували про тримання органом досудового розслідування металевого половника всупереч їх волі, про створення перешкод чи унеможливлення реалізовувати права власника вилученого майна, про бажання вилучити речовий доказ із місця його зберігання та володіння правоохоронного органу, не оскаржували будь-яких дій чи бездіяльності слідчого, прокурора на досудовому розслідуванні чи в судовому розгляді.

Наявність та добровільність згоди за правилами кримінального процесу може доводитися не лише письмовим документом відповідного змісту. Закон не визначає спеціальних засобів доказування добровільності згоди власника майна стосовно зберігання вилученого майна, як речового доказу в провадженні в місці, визначеному органом досудового розслідування. Тому наявність чи відсутність згоди, а також її добровільність чи вимушеність мають бути встановлені виходячи із сукупності обставин конкретного провадження, і ці обставини можуть доводитись або спростовуватися сторонами за допомогою будь-яких засобів доказування.

В цьому провадженні сторона захисту обмежилась твердженнями про порушення процесуального порядку утримання речового доказу, та не довела будь-якими доказами необхідність примусового арешту вилученого майна як речового доказу.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_9 вказує, що у справі не було проведено судову-медичну експертизу для встановлення характеру тілесних ушкоджень, ступеню їх тяжкості та причин смерті собаки. Висновок спеціаліста ОСОБА_16 щодо характеру, ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та причини смерті собаки є недопустимим доказом а відповідні відомості у кримінальному провадженні є невстановленими.

Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Правилами ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Положеннями ч. 2 ст. 242 КПК України передбачено випадки, за яких проведення експертизи є обов`язковою, зокрема, встановлення причин смерті (п. 1) та встановлення тяжкості тілесних ушкоджень (п.2). Процесуальній закон зобов`язує слідчого або прокурора звернутися до експертної установи для проведення судово-медичної експертизи.

Системне, логічне й телеологічне тлумачення норм, що міститься в статях 242- 244 КПК, вказують про обов`язковість проведення експертизи щодо встановлення причини смерті людини. У зазначеній нормі не міститься уточнення про обов`язковість призначення й проведення експертиз щодо тварин.

Таким чином вирішення питання про необхідність призначення судово-ветеринарної експертизи суд повинен вирішувати у кожній конкретній справі, виходячи з конкретних обставин інкримінованого за ст. 299 КК України кримінального правопорушення, поведінки власників тварин, які передували події, їх посткримінальну поведінку, вчинення кваліфікованого злочину, умислу особи, наявності чи відсутності сукупності доказів, яка би ґрунтовно поза розумним сумнівом доводила винуватість особи.

Патологоанатомічний розтин трупу кобеля «Луї» було проведено співробітником Науково дослідного центру біобезпеки та екологічного контролю ресурсів АПК Дніпровського державного Аграрно Економічного університету, ОСОБА_16 яка на протязі 28 років викладає курс за спеціальністю патологоанатомічний розтин з основами судової ветеринарії. За поясненнями ОСОБА_16 вона займається розтином домашніх та сількогосподарських тварин.

Ветеринарія (від лат. veterinarius той, що лікує худобу) комплекс наук, що вивчають хвороби тварин, методи запобігання хворобам і лікування їх, питання підвищення продуктивності тварин, методи захисту людей від зоонозів. Завданням ветеринарії є також вдосконалення понять про анатомію тварин. Під поняттям «Ветеринарія» також часто називається засоби держави, спрямовані на збереження здоров`я тварин.

Висновки зроблені у витягу з протоколу № РМ 364 від 2 травня 2022 року патологоанатомічного розтину трупа кобеля «Луї» не мають розбіжностей з діагнозом встановленому лікарем ветеринаром ЗОО «Вет Центр клініка» ОСОБА_15 , якою було поставлено діагноз травма грудної клітини, розрив легенів, грудна кровотеча. Зазначений діагноз є наслідком удару по голові тварини , що також зазначено у Витягу № РМ 364.

При цьому суд звертає увагу, що стороною захисту, під час судового засідання не було заявлено клопотання про призначення та проведення судово ветеринарної експертизи.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги, що розтин трупа тварини проведено провідним науковим співробітником відділу патоморфології, кандидатом ветеринарних наук ОСОБА_16 кваліфікація якої не ставиться під сумнів як стороною захисту так і стороною обвинувачення, суд вважає протокол № РМ 364 від 2 травня 2022 року патологоанатомічного розтину трупа кобеля «Луї» належним та допустимим доказом.

Таким чином суд прийшов до переконання, що докази досліджені судом, а саме: протокол огляду місця події від 6 травня 2022 року з фото таблицею до нього, витяг з протоколу № РМ 364 від 2 травня 2022 року патологоанатомічного розтину трупа кобеля « ІНФОРМАЦІЯ_5 », належними доказами, та окремими слідчими діями, не пов`язаними з протоколом огляду місця події від 01 травня 2022 року та не похідними від нього, у зв`язку з чим їх не можна віднести до недопустимих похідних доказів за доктриною «плодів отруйного дерева».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» жорстоке поводження з тваринами - знущання над тваринами, у тому числі безпритульними, що спричинило їх мучення, завдало їм фізичного болю, страждань, у тому числі спричинило тілесні ушкодження, каліцтво чи загибель.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», Поводження з тваринами ґрунтується на таких принципах:

- жорстоке поводження з тваринами є несумісним з вимогами моральності та гуманності, спричиняє моральну шкоду людині; заборона жорстоких методів умертвіння тварин; відповідальність за жорстоке поводження з тваринами та інше.

Суд вважає, що підчас судового засідання було доведено, що саме ОСОБА_4 спричинила собаці породи Померанський шпіц по кличці «Луї» тілесні ушкодження у виді забою і гематоми м`яких тканин у ділянці потилиці, які виникли після удару по голові тварини в наслідок яких собака помер. Зазначені обставини підтверджуються показами неповнолітньої ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_6 які виявили тіло собаки який ледь дихав, на балконі в квартирі ОСОБА_4 . Також поясненнями ветеринара ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні пояснила, що собаку по кличці «Луї» до неї було доставлено у дуже важкому стані, у зв`язку з чим реанімаційні заходи не дали результату. За словами власника собаки ОСОБА_6 скоріш за все собаку вдарила їх сусідка ОСОБА_4 . Також висловлені в довідці ЗооВетЦентру від 01 травня 2022 року, висновки щодо смерті собаки в якій зазначено Дифференциальний діагноз травма грудної клітини, розрив легень, грудна кровотеча, перекликаються з висновками щодо причин смерті зробленими в протоколі № РМ 364 від 2 травня 2022 року патологоанатомічного розтину трупа кобеля «Луї» . Також суд приймає до уваги пояснення спеціаліста ОСОБА_16 яка в судовому засіданні наполягала, що собака помер саме від цілеспрямованого удару по голові. Враховуючи форму ушкодження на голові, це міг бути металевий половник. Під час повторного допиту, та огляду половника вилученого за місцем проживання ОСОБА_4 , та визнаного речовим доказом, в судовому засіданні, спеціаліст впевнено наполягала, що удар було нанесено саме таким половником, оскільки співпадають кут закруглення та гострота країв. На неодноразові питання щодо можливості отримання собакою ушкоджень від падіння з висоти, ненаправленого попадання предмету по голові собаці, спеціаліст неодноразово наполягала що це був цілеспрямований удар, із застосуванням сили ( прискорення).

Суд критично ставиться до пояснень свідка ОСОБА_13 наданих нею в судовому засіданні, щодо миролюбивого та спокійного характеру ОСОБА_4 і неможливістю нанесення нею сильного удару по голові собаки, та розцінює їх як прояв жалю до рідної людини. Пояснення ОСОБА_13 , спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які є сусідами ОСОБА_4 , та які підтвердили наявність періодичної агресивної поведінки у ОСОБА_4 .. Також за поясненнями законного представника - ОСОБА_23 , його мати ОСОБА_13 іноді скаржилася йому на ОСОБА_4 з приводу не контрольованої агресії під час якої вона ставала дуже сильною. Суд також приймає до уваги пояснення лікаря психіатра , який ще в 2021 році оглядав ОСОБА_4 та поставив її на облік в психіатричній лікарні у зв`язку початком прояву провалів пам`яті та неконтрольованої агресії.

Суд звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Верховний Суд неодноразово вказував, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено, і обвинувачений є винуватим у цьому.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням обставин справи, а саме стан здоров`я ОСОБА_4 та її можливі неконтрольовані прояви агресії, цілеспрямований удар по голові собаки, локалізація травм, маленькі розміри та порода собаки потерпілої, суд вважає встановленими обставини вчинення ОСОБА_4 , суспільно небезпечного діяння у стані неосудності, передбаченого ч.1 ст.299 КК України, що виразилося у жорстокому поводженні з тваринами, що відносяться до хребетних , що призвело до загибелі тварини.

Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК, у стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки (відповідно вольова та інтелектуальна ознаки) не є суб`єктом кримінального правопорушення в розумінні ч. 1 ст. 18 КК України і в такому випадку відсутня вина як обов`язкова основна ознака суб`єктивної сторони будь-якого складу кримінального правопорушення, а отже і суб`єктивна сторона. Зазначене є правовою підставою для юридичної оцінки дій неосудної особи не як кримінального правопорушення, а як суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК.

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно із ст. 94 ч.1 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до ст.512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації високий суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п. 1 ст. 7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Згідно даних про особу, ОСОБА_4 є особою похилого віку, раніше не судима, вчинила суспільно небезпечне діяння, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Враховуючи вищевказане, суд при визначенні виду і міри медичного характеру, враховує не тільки характер душевного захворювання та рекомендації експертів про тип лікувального закладу, але й те, що ОСОБА_4 вчинила суспільно-небезпечне діяння, яке законодавцем віднесено до нетяжких злочинів, є особою похилого віку. Судом беззаперечно встановлено, що ОСОБА_4 , в період інкримінованого їй діяння страждала та в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції. Зазначене и хронічне захворювання позбавляло іспитовану можливості усвідомлювати свої дії ( бездіяльність) і керувати ним у період інкримінованого їй діяння. На даний час ОСОБА_4 , також не може усвідомлювати свої дії(бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування до неї примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Дослідив та надав оцінку доказам, суд приходить до висновку про те, що оскільки в діях ОСОБА_4 , . вбачаються ознаки суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ст.299 ч.1 КК України, на теперішній час вона не може розуміти значення своїх дій та керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання у формі судинної деменції, а тому до неї слід застосувати примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В судовому засіданні , представником потерпілої ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 182 843,00 гривень та моральної шкоди в розмірі 182 843,00 гривні.

Суд розглянув зазначене питання приходить до наступного.

Шкоду завдану кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням відшкодовує підозрюваний, обвинувачений або фізична чи юридична особа, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтею 1186 ч.1 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. З урахуванням матеріального становища потерпілого та особи, яка завдала шкоди, суд може постановити рішення про відшкодування нею цієї шкоди частково або в повному обсязі.

Таким чином однією з вимог відшкодування завданої шкоди особою яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними є визначення матеріального становища як потерпілої сторони так і особи яка завдала зазначену шкоду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1186 ЦК, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Тобто правила цієї норми матеріального закону передбачають такі основні вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди - це проживати разом з цією особою та знати про її психічний розлад або недоумство.

Відшкодування шкоди завданої суспільно небезпечним діянням може бути покладено на законних представників у випадку визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як було встановлено під час розгляду клопотання про застосування мір медичного характеру, ОСОБА_4 є особою похилого віку, має хронічне психічне захворювання у формі судинної деменції, у зв`язку з чим перебувала на обліку у лікаря психіатра. Але при цьому в передбаченим законом порядку ОСОБА_4 недієздатною або обмежено дієздатною не визнавалася, опікун їй не призначався. ОСОБА_4 ,маючи хронічне психічне захворювання проживала сама.

Відомостей щодо наявності у ОСОБА_4 майна, або отримання нею доходу який би дозволив відшкодувати завдану шкоду, а також відомостей щодо малозабезпеченості потерпілої, її скрутного становища, тощо, суду надано не було.

Враховуючи вищенаведене, а також ті обставини, що суспільно небезпечного діяння в стані було вчинено особою у стані неосудності, цивільний позов залишається без розгляду до видужування такої особи і відновлення кримінального провадження у порядку ст. 515 КПК.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.93, 94 КК України, ст.ст. ч.2 ст. 292, 503,508, 512, 513 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Яблунівка Прилукського району Чернігівської області, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 - примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази:

Рушник розміром 40х73, упакований до спец пакету INZ 4065740, фрагмент килиму розміром 40х140 см., упакований в спец пакет INZ 4065741, змив з підлоги балкону на фрагмент марлі, упакований в білий паперовий конверт, які згідно квитанції № 3799 було передано на зберігання в камеру схову речових доказів ВП № 3 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області знищити.

Труп собаки, породи «Померанський шпіц», завернутий в простирадло, поміщений в картонну коробку з написом «Нова пошта», який було передано на зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити в її розпорядженні .

Металевий половник, упакований в спец пакунок INZ 4065892 який згідно квитанції № 3798 було передано на зберігання в камеру схову речових доказів ВП № 3 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області знищити.

СД-Р диск з відеозаписами з камер відеоспостереження з приміщення ветеринарної клініки «ЗооВет Центр», в паперовому конверті білого кольору, - СД-Р диск, в білому паперовому конверті, на якому знаходяться кольорові фотографії патологоанатомічного розтину трупу кобеля «Луї», які зберігаються в матеріалах кримінального провадження залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1