Справа № 591/5266/22
Провадження № 1-кс/591/3199/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2022 року м. Суми

Слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання заступника начальника відділу розслідування злочинівнів в сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту в рамках кримінального провадження 0001722 від 03.09.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановвив:

Заступник начальника відділу розслдівання злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0001722 від 03.09.2022, за ознаками кримінального правопорушення , пердбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Просить накласти арешт на автомобіль Mercedes- Benz GL 350, н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.01.2020р., ТСЦ 5946 зареєстрованоий на ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали клопотання суд приходить до наступних висновків, що у клопотанні слідчого необхідно відмовити, виходячи з наступного. Так, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Головного управління НП в Сумській області перебуває кримінальне провадження 0001722 від 03.092022 року. 05.09.2022 року ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м.Суми накладено арешт на автомобіль Mercedes- Benz GL 350, н.з. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 03.01.2020р., ТСЦ 5946 зареєстрованоий на ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Накладення арешту обґрунтовано тим, що необхідно забезпечити можливий цивільний позов, а також конфіскацією майна підозрюваної особи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Частиною другої цієї статті визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися "згідно із законом", воно повинне мати "легітимну мету" та бути "необхідним у демократичному суспільстві".

Згідно зі статтею 98 КПК України, речові докази - це матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Оцінка доказів із точки зору їх допустимості є заключним етапом доказування та здійснюється судом за наслідком розгляду справи по суті. Під час здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування, вказане питання не входить до повноважень як слідчого судді.

Натомість, під час розгляду клопотання про арешт майна на стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні слідчий суддя уповноважений оцінити можливість використання майна, на яке слідчий, прокурор бажає накласти арешт, як доказу у кримінальному провадженні.

У даному випадку вилучене підозрюваного ОСОБА_4 майно- транспорний засіб не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні. Даних у слідчого судді на момент розгляду клопотання про арешт відсутні.

Крім того, слідчий в судовому засіданні повідомив про те, що вказане майно може бути конфісковане, або обернуто в рахунок заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

На даний час , слідчий суддя не вбачає правової підстави для накладення арешту на майно підозрюваного , що передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, - забезпечення збереження речових доказів, оскільки доказів з боку органу досудового розслідування не надано. Крім того слідчий зазначив, що необхідність накладення арешту полягає у тому, що на даний час проводиться експертиза по даному автомобілю.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. Натомість таких документів суду не надано.

Отже, на переконання суду ,враховуючи, що за результатами розгляду клопотання не встановлено підстав для задоволення клопотання слідчого про накладення арешту відсутні.

Керуючись ст. ст.42, 170,171, 276 - 279 КПК України, слідчий суддя, КПК України

ухвалив:

В задоволенні клопотання слідчого -відмовити.

Ухвала не оскаржується.

Слідчий суддя ОСОБА_5