Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2070/21
Провадження № 1-кп/553/38/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

29 листопада 2022 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000200 від 08.05.2021 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :
На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, в межах якого до обвинуваченої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій, яке вмотивовано продовженням існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.
Потерпілий клопотання прокурора підтримав повністю.
Обвинувачена та її захисник прохали відхилити клопотання прокурора, змінити застосований запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на відсутність ризиків, якими прокурор обґрунтовує клопотання. Наголосили на тому, що всі свідки вже допитані, тому підстави для впливу на них відсутні, тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, ризик переховуванням є лише припущенням сторони обвинувачення. Також прохали врахувати наявність у обвинуваченої родини, місця проживання та суттєве погіршення стану здоров`я, необхідність оперативного втручання.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.331 КК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.
Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Заслухавши доводи учасників судового провадження, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Так, ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, від якого настали невідворотні наслідки у виді смерті людини, і за яке передбачено суворе покарання, під загрозою якого обвинувачена може вдатися до переховування. Окрім того поведінка обвинуваченої в ході розгляду справи дає підстави для обґрунтованих сумнівів того, що більш м`який запобіжний захід наразі взмозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та дієво запобігти встановленим ризикам.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

З огляду на ч.4 ст.183 КПК України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченої, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів без визначення застави. З аналогічних підстав суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Посилаючись на наявність підстав для зміни запобіжного заходу сторона захисту, серед іншого, наголосила на погіршення стану здоров`я обвинуваченої, необхідність оперативного втручання та фактичну неможливість отримання необхідної медичної допомоги в умовах перебування в установі виконання покарань.

Водночас, за змістом повідомлення філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Полтавській області» від 14.11.2022, наданого на виконання ухвали суду від 25.10.2022, загальний стан здоров`я обвинуваченої характеризується як задовільний, остання перебуває під постійним наглядом лікаря з приводу наявного захворювання, 10.11.2022 ОСОБА_5 було проведено консультаційний медичний огляд в умовах КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім.М.В.Скліфосовського», встановлено діагноз, рекомендоване подальше спостереження у лікаря та амбулаторне лікування, відповідно до консультаційного висновку, на час огляду обвинувачена оперативного лікування не потребує.

На підставі викладеного та керуючись ст.331 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :
Продовжити застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 27 січня 2023 року включно, без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1