Справа № 442/5196/19
Провадження № 1-кп/442/24/2022
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000700 від 23.04.2019 про обвинувачення:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. П`ятихатки Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, не працюючого, проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого 06.12.2015 П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого з місць позбавлення волі 31.12.2021 з невідбутим терміном 2 дні позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, -

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_2 , його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_2 у період відбування покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40», був ознайомлений із режимом утримання, однак до праці ставився незадовільно, неодноразово і систематично порушував режим утримання, за що неодноразово був підданий накладенню дисциплінарних стягнень.

25.03.2019 засуджений ОСОБА_2 за порушення вимог режиму відбування покарань, за вчинення дисциплінарного порушення, на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.03.2019 був переведений до приміщення камерного типу терміном на 10 днів, звідки, у зв`язку із закінченням терміну покарання, був звільнений 04.04.2019.

17.04.2019 на підставі постанови №Л-3 начальника ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_6 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор установи виконання покарань за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді порушення режиму відбування покарання, засудженого ОСОБА_2 поміщено в дисциплінарний ізолятор засуджених осіб (далі ДІЗО) на 10 діб.

Під час відбування даного стягнення в камері №1 ДІЗО, 19.04.2019 приблизно о 06 год. 10 хв., після підйому, враховуючи те що дана камера не була прибраною, ОСОБА_2 отримав законну вимогу від чергового помічника начальника ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» ОСОБА_7 , заступника голови дисциплінарної комісії ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , а також її членів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , відповідно до вимог Кримінально-виконавчого кодексу України, графіку прибирання засудженими камери №1 у квітні 2019 року, та згідно розпорядку дня для засуджених ДІЗО (карцеру), приміщення камерного типу (одиночної камери), яка виразилась у вказівці прибрати камеру, у якій він відбуває покарання, однак ОСОБА_2 , після пред`явлення йому представниками адміністрації ДВК №40 конкретної законної вимоги - прибрати в камері, умисно, з метою вчинення непокори адміністрації установи виконання покарань, відкрито і неодноразово відмовлявся її виконати, в тому числі в демонстративній та зухвалій формі, усвідомлюючи в той же час, що така робота в законному порядку була йому приписана та те, що черговий помічник начальника установи ОСОБА_7 та члени дисциплінарної комісії ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» мають право пред`являти вимогу виконання даної роботи і ОСОБА_2 зобов`язаний і міг виконати дану роботу, про що зокрема свідчить довідка медичної частини начальника медичної служби від 19.04.2019 про те, що за станом здоров`я він є практично здоровим та працездатним. Проте, засуджений ОСОБА_2 вказані законні вимоги так і не виконав.

Таким чином, ОСОБА_2 , своїми умисними протиправними діями, які виразились у злісній непокорі законним вимогам адміністрації установи виконання покарань вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 391КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 своєї провини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Суду пояснив, що жодної непокори не вчиняв, в камері було чисто, а тому прибирати її не було потреби.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року (з наступними змінами) "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" (п. 17) зазначено, що при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Згідно ч. 1 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Оскільки ОСОБА_2 відбував покарання у вигляді позбавлення волі, до нього застосовувався відповідний порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засудженого; постійний нагляд за ним; виконання покладених на нього обов`язків; реалізацію його прав і законних інтересів; безпеку засудженого і персоналу.

Частина 3 ст. 107 КВК України покладає на засуджених обов`язок дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії. Аналогічні вимоги містяться у п. 2 Розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (в редакції, яка діяла на момент вчинення порушення).

Суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , полягає у тому, що воно перешкоджає виконанню вироку, досягненню цілей покарання та порушує нормальну діяльність органів виконання покарань, призначених вироком суду, що забезпечують виконання вироку суду.

З правами та обов`язками під час виконання покарання, а також з відповідальністю за порушення порядку і умов відбування покарання засуджений ОСОБА_2 був ознайомлений належним чином, однак поставити підпис у розписці відмовився, про що складено акт від 18 червня 2015 року.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_2 , його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю доведена зібраними у встановленому кримінально-процесуальним законом порядку належними, допустимими та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, які неспростовано стороною захисту, є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими між собою, а саме:

-показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , які пояснили суду, що 19.04.2019 ОСОБА_7 спільно з начальником відділення СПС №10 ОСОБА_14 та членами дисциплінарної комісії установи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , начальником оперативного відділу ОСОБА_11 , психологом відділу СВПР ОСОБА_15 , начальником відділу нагляду та безпеки ОСОБА_10 , під час здійснення в період 6.10.-6.20 год обходу установи з метою перевірки дотримання засудженими визначеного розпорядку дня встановленого правилами внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань для засуджених, зайшли у приміщення ДІЗО (карцеру), ПКТ (ОК) та арештного дому.

При відвідуванні камери №1 ДІЗО, в якій відбували дисциплінарне покарання засуджений відділення СПС №10 ОСОБА_2 та ОСОБА_16 було встановлено, що у камері не прибрано, а засуджений ОСОБА_2 , який у вказаний час згідно графіку прибирання, передбаченого розпорядком дня та затвердженого начальником установи, повинен здійснювати прибирання, жодних дій щодо цього не вживає, хоча санітарний стан у камері цього вимагав і прибирання камер являється обов`язком засуджених, які повинні здійснювати таке прибирання згідно графіку прибирань та правил внутрішнього трудового розпорядку. В цей момент начальником відділення СПС №10 ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , як заступником голови дисциплінарної комісії, ОСОБА_10 , та ОСОБА_9 , які були членами дисциплінарної комісії, було поставлено законну вимогу ОСОБА_2 приступити до прибирання камери, у якій він відбуває покарання. При цьому йому було надано необхідний інвентар (відро з водою, ганчірку, совок та віник), які були занесені у камеру. Побачивши це, ОСОБА_2 неодноразово, в категоричній формі, відмовився прибирати камеру, мотивуючи це тим, що він цього робити не хоче, як зрозуміли всі присутні, через дотримання ним так званих «злодійських традицій». Коли усі присутні вийшли з камери, ОСОБА_17 ногою копнув відро з водою, обливши водою ОСОБА_13 . Також дану подію спостерігав фельдшер ОСОБА_18 і вказану подію було знято на відеореєстратор. При цьому, свідок ОСОБА_10 ствердив, що година, які міститься на відеозаписі не відповідає часу здійснення такого запису, оскільки в час зйомки на реєстраторі не було встановлено точну годину.

-алогічними показаннями свідка ОСОБА_19 , який доповнив, що будучи фельдшером також в один із днів квітня 2019 рок, дату не пригадує, біля 6 год ранку здійснював обхід камер ДІЗО. Був очевидцем під час здійснення членами дисциплінарної комісії установи обходу установи з метою перевірки дотримання засудженими визначеного розпорядку дня встановленого правилами внутрішнього розпорядку, які зайшли у приміщення камери №1 ДІЗО, де в той час перебував засуджений ОСОБА_17 і ОСОБА_20 . Чув як засудженому ОСОБА_21 було висловлено вимогу про здійснення прибирання, однак той відмовився. ОСОБА_2 будь-яких скарг з приводу незадовільного стану здоров`я не висловлював і по його зовнішньому вигляду він був здоровим. Бачив коли усі присутні вийшли з камери, ОСОБА_17 ногою копнув відро з водою, обливши водою ОСОБА_13 . Зазначив, що засуджені зобов`язані згідно графіку та правил внутрішнього трудового розпорядку прибирати у своїх камерах.

-висновком по факту порушення режиму відбування покарання від 19.04.2019, відповідно до якого ОСОБА_2 перебуває на профілактичних обліках в установі як особа схильна до виготовлення та зберігання заборонених предметів і вчинення правопорушень. 19.04.2019 ОСОБА_7 спільно з начальником відділення СПС №10 ОСОБА_14 та членами дисциплінарної комісії установи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , начальником оперативного відділу ОСОБА_11 , психологом відділу СВПР ОСОБА_15 , начальником відділу нагляду та безпеки ОСОБА_10 , під час здійснення в період 6.10.-6.20 год обходу установи з метою перевірки дотримання засудженими визначеного розпорядку дня встановленого правилами внутрішнього розпорядку в установах виконання покарань для засуджених, зайшли у приміщення ДІЗО (карцеру), ПКТ (ОК) та арештного дому. При відвідуванні камери №1 ДІЗО, в якій відбували дисциплінарне покарання засуджений відділення СПС №10 ОСОБА_2 та ОСОБА_16 було встановлено, що у камері не прибрано, а засуджений ОСОБА_2 , який у вказаний час згідно графіку прибирання, передбаченого розпорядком дня та затвердженого начальником установи, повинен здійснювати прибирання, жодних дій щодо цього не вживає, хоча санітарний стан у камері цього вимагав і прибирання камер являється обов`язком засуджених, які повинні здійснювати таке прибирання згідно графіку прибирань та правил внутрішнього трудового розпорядку. Засудженому було висловлено вимогу про здійснення прибирання, надано для цього необхідний інвентар, проте, ОСОБА_2 вказані законні вимоги так і не виконав. Коли усі присутні вийшли з камери, ОСОБА_17 ногою копнув відро з водою, обливши водою ОСОБА_13 , у зв`язку з чим вказані матеріали вирішено направити в Дрогобицький ВП ГУ НП у Львівській області для прийняття рішення впорідку ст.. 214 КПК України (том 1 а.с. 44-46);

-рапортом працівників ДВК №40 від 19.04.2019, відповідно до якого 19.04.2019 засуджений ОСОБА_2 19.04.2019 не відреагував на законну вимогу членів дисциплінарної комісії щодо здійснення прибирання згідно графіку, чим вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань (том 1 а.с. 47-48);

-актом від 19.04.2019, складеним працівниками ДВК-40 про те, що ОСОБА_22 19.04.2019, не відреагував на законну вимогу членів дисциплінарної комісії щодо здійснення прибирання згідно графіку та відмовився надати будь-які письмові пояснення з цього приводу (том 1 а.с. 49).

-посадовими інструкціями працівників ДВК №40, відповідно до яких останні вправі були здійснювати обхід камер ДІЗО-ПКТ, висловлювати засудженим вимогу щодо дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема, здійснення прибирання камер (том 1 а.с. 50-64);

-графіком прибирання на квітень 2019, відповідно до якого у камері №1 ДІЗО 19 квітня 2019 року здійснювати прибирання повинен був засуджений ОСОБА_2 (том 1 а.с. 65);

-наказом №38/ОД-19 від 15.01.2019, відповідно до якого у ДУ "Дрогобицька виправна колонія №40" створено дисциплінарну комісію у складі голови ОСОБА_6 , заступника ОСОБА_8 , членів ОСОБА_9 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_12 , ОСОБА_25 (том 1 а.с. 73;

-довідкою про заохочення і стягнення ОСОБА_2 , згідно якої за час відбування покарання в період до 11.03.2019 засуджений ОСОБА_2 жодного разу не заохочувався, отримав 51 стягнення (том 2 а.с. 97-98);

-матеріалами по застосуванні до ОСОБА_2 стягнення у виді переведення до ПКТ згідно ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.03.2019 на строк 10 діб, звідки він був звільнений 04.04.2019 (том 2 а.с. 76-88);

-витягом із журналу прийому засуджених ДІЗО (ПКТ) за підписом фельдшера ОСОБА_19 згідно якої під час здійснення 19.04.2019 з 6.10 по 6.20 год обходу суттєвих скарг не поступало, а згідно медичної довідки від 19.04.2019, за підписом завідувача медичної частини ОСОБА_25 , засуджений ОСОБА_2 є практично здоровим, працездатний (том 1 а.с. 71-72, том 2 а.с. 99).

-постановою №Л-3 від 05.04.2019, відповідно до якої 17.04.2019 о 17.05 за вчинення дисциплінарного проступку у вигляді порушення режиму відбування покарання, засудженого ОСОБА_2 поміщено в дисциплінарний ізолятор засуджених осіб на 10 діб (том 2 а.с. 89);

-планом проведення індивідуальної та профілактичної роботи, відповідно до якого на час перебування в камерах ДІЗО для засудженого ОСОБА_17 було визначено перелік виховних заходів (том 2 а.с. 90);

-розпискою та актами про відмову від підпису, відповідно до яких засудженого ОСОБА_2 було ознайомлено із порядокм накладення дисциплінарного стягнення, режимом утримання в камерах ДІЗО, проте ОСОБА_2 від підпису відмовився;

-даними протоколу огляду предметів від 10.05.2019, постановою про визнання предмета речовим доказом від 10.05.2019 та диском із відеозаписом згідно якого при відкритті файлу «литвиненко-мітла-2019» за допомогою про програвача медіа файлів встановлено, що відеозапис тривалістю 06:50 хв. Зі слів о/у ДВК №40 ОСОБА_26 встановлено, що відеозапис здійснюється в приміщенні дисциплінарного ізолятору карцеру, ПКТ та арештного дому ДВК №40. По коридору йде дисциплінарна комісія ДВК №40. Член дисциплінарної комісії ОСОБА_10 заходить до приміщень карцеру та оглядає обстановку в камерах через оглядові віконця дверей. Йшовши по коридору зустрічає інших працівників ДУ «ДВК №40» та членів дисциплінарної комісії. Після цього заходить у камеру-карцеру №1. В даній камері карцеру подія відбувається 19.04.2019 о 06 год. 10 хв., після підйому. В камері знаходиться засуджений ОСОБА_16 та ОСОБА_2 , одягнений у темну куртку та має капюшон на голові, та члени дисциплінарної комісії. В момент зйомки вже йде роз`яснення з приводу того, що потрібно прибрати у камері, на що ОСОБА_2 категорично відмовився. Із камери ДІЗО викинули відро, пошкодивши його (том 2 а.с. 131-135);

- рапортом ОСОБА_10 та рапортом ОСОБА_27 від 10.05.2019 щодо часу відеозйомки (том 2 а.с. 131-135);

Згідно ст. 391 КК України встановлена відповідальність за злісну непокору вимогам адміністрації установи виконання покарань. За змістом зазначеної норми права злісна непокора вимогам адміністрації полягає у відкритій, демонстративній відмові засудженого від виконання законних вимог або розпоряджень представника адміністрації установи, який завдяки своєму службовому становищу мав право пред`явити такі вимоги та віддавати розпорядження, а засуджений був зобов`язаний і міг її виконати, але умисно не виконав.

Дослідивши наведені вище письмові докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, суд доходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

Зі змісту проаналізованих судом письмових доказів та показів свідка вбачається відкрита, демонстративна відмова ОСОБА_2 виконати законні вимоги представника адміністрації установи чергового помічника начальника ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» ОСОБА_7 , заступника голови дисциплінарної комісії ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» майора внутрішньої служби ОСОБА_8 , а також її членів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які мали право пред`явити таку вимогу, а ОСОБА_2 був зобов`язаний і міг її виконати, оскільки був забезпечений належним інвентарем для прибирання та міг прибирати за станом здоров`я, але умисно цього не виконував.

Аналіз показів свідків вказує на те, що їхні свідчення є логічними, послідовними та такими, що не суперечать письмовим матеріалам кримінального провадження, а тому суд їх бере до уваги.

За таких обставин суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що ОСОБА_2 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, будучи підданим протягом року за порушення вимог режиму відбування покарання стягненню у виді переведення до приміщення дисциплінарного ізолятору засуджених осіб (ДІЗО) на 10 діб, вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, а тому ці дії кваліфікує за ст. 391 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що він не був ознайомлений з правилами та умовами відбування покарання, з графіком прибирань та що у камері вже було прибрано, суд вважає надуманими, такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене, оскільки такі покази спростовані переліченими вище письмовими доказами, які є логічними та послідовними та відтворюють реальні події, що мали місце 19.04.2019 і знаходяться в об`єктивному взаємозв`язку з іншими зібраними у справі доказами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_21 покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжких злочинів; ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину. Суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває,

Відповідно до довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_2 останній заохочень не має; за час відбування покарання мав 31 стягнення, а саме догани, суворі догани, попередження, ДІЗО, карцер та поміщення до ПКТ (а.с. 126, том №2).

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченому суд визнає наявність на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставини, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_2 є рецидив злочинів.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, стан здоров`я обвинуваченого, його ставлення до вчиненого ним правопорушення за ст. 391 КК України, а також негативну характеристику, суд вважає за можливе у даному випадку призначити ОСОБА_21 покарання в межах санкції ст. 391КК України у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового кримінального правопорушення. Застосування ст. 75 КК України суд вважає недоцільним з огляду на обставину, що обтяжує покарання, а саме рецидив злочину та негативну характеристику обвинуваченого.

Оскільки ОСОБА_2 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення під час відбування покарання у виді позбавлення волі у ДВК-40 за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2015, 31.12.2021 був звільнений з місць позбавлення волі з невідбутим строком 2 дні позбавлення волі (у відповідності до вимог ч. 2 ст. 153 КВК України був звільнений у передвихідний день, оскільки день звільнення припадав на вихідний день), тому на підставі вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2015, частково зарахувавши ОСОБА_21 строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 21.06.2019 (час оголошення підозри) по 21.06.2020.

Судових витрат в провадженні немає. Цивільний позов не заявлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження не вживались, запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу немає.

З речовими доказами необхідно поступити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 391 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 одного року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 06.12.2015 та остаточно призначити ОСОБА_21 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 дні, частково зарахувавши ОСОБА_21 строк попереднього ув`язнення в строк відбуття покарання з 21.06.2019 по 21.06.2020.

Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання.

Речові докази компакт-диск з відеозаписом події від 19.04.2019, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1