Справа № 442/1249/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1255/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0001132 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дрогобич Львівської області, українця, громадянина України, зі спеціально-технічною освітою, приватного підприємця, раніше не судимого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілих - ОСОБА_10 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

встановила:

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали апеляційні скарги на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.1 ст.125 КК України, і призначено йому покарання

- за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі

- за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт..

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_8 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк рахувати з часу проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в сумі 7491, 21 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 20000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 3000 гривень моральної шкоди.

У решті вимог відмовити.

Цивільний позов прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах Дрогобицької міської ради до ОСОБА_8 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Дрогобицької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_7 у розмірі 7720 гривень .

Даний вирок оскаржили потерпіла ОСОБА_6 та просила змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди та збільшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_8 на її користь до 20 000,00 грн.

Апелянт, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_8 , зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до ухвалення необгрунтованого вироку в частині стягнення з ОСОБА_8 на її користь моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. Такий незначний розмір моральної шкоди не відповідає обставинам кримінального провадження та суттєвим моральним стражданням, яких остання зазнала у зв`язку з вчиненням неправомірних дій, оскільки було принижено її честь та гідність, що призвело до психосоматичних та психоемоційних змін, порушення сну, пригніченості, нервозності. Тим більше, що таке було вчинено в день її народження.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в частині стягнення моральної шкоди, не дотримавшись вимог статті 374 КПК України, рекомендацій, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не навів у вироку обґрунтування, з яких підстав суд визначив моральну шкоду, а формально послався лише на принцип розумності, виваженості та справедливості.

Поряд з цим, зазначає про невідповідність висновку суду першої інстанції обставинам кримінального провадження у частині визнання пом`якшуючою обставиною розкаяння ОСОБА_8 у вчиненому злочині, оскільки такий ніколи не просив щирих вибачень перед потерпілою, а також у частині висновку про те, що злочин ОСОБА_8 було вчинено через образливі висловлювання ОСОБА_6 .

На вирок суду першої інстанції подав апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_7 , який просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.1 ст. 125 КК України, і призначити покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Задовольнити повністю цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 і стягнути з останнього в користь потерпілого майнову шкоду в розмірі 7491, 21 гривень і моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, а всього стягнути з ОСОБА_13 на його користь 107 491,21 гривень.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_8 , апелянт не погоджується з оскаржуваний вироком у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість такого покарання. Також ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам кримінального провадження у частині визнання пом`якшуючою обставиною розкаяння ОСОБА_8 у вчиненому злочині, а також у частині висновку про те, що злочин ОСОБА_8 було вчинено через образливі висловлювання з боку потерпілої ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційних вимог в частині задоволення цивільного позову покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до ухвалення необґрунтованого вироку в частині стягнення з ОСОБА_8 на його користь моральної шкоди в розмірі 20000 гривень. Такий незначний розмір моральної шкоди не відповідає обставинам кримінального провадження та суттєвим моральним стражданням, яких ОСОБА_7 зазнав у зв`язку з вчиненням неправомірних дій, оскільки під час проведення складного хірургічного втручання такий переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели по появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, поганого настрою, пригніченості, дратівливості, чутливості. Впродовж періоду лікування був непрацездатним, дотепер відчуває фізичний біль в ділянці хірургічного втручання, що призвело до погіршення життєдіяльності та зниження добробуту.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 23.06.2019, близько 22.00 год., перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки із ОСОБА_6 , яка склалася на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , 23.06.2019, близько 22 год. 15 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на зазначеному вище подвір`ї, схопив останню лівою рукою за волосся, після чого умисно наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку правого ока. В результаті умисного нанесення ОСОБА_8 двох ударів в обличчя ОСОБА_6 , їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та на верхній правій повіці, крововиливу в білковій оболонці правого ока з контузією, які, згідно висновку експерта, відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім цього, 23.06.2019, близько 22 год. 10 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс йому кулаком правої руки один удар в лобну ділянку голови справа, зі зміщенням до середини чола та один удар в ділянку лівої скроні, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдуральних гематом з ознаками компресії головного мозку, які згідно висновку експерта (комісійна судово- медична експертиза) відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення.

Інші учасники процесу не подавали апеляційні скарги по даній справі.

Заслухавши доповідача, думку потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які, кожен, окремо, просили задовольнити їх апеляційні вимоги в повному обсязі, міркування прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційних скарг поданих потерпілими, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_11 , які просили залишити без задоволення апеляційні вимоги потерпілих вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 , у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та ніким не оспорюються.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 , за ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України, оскільки ОСОБА_8 умисно заподіяв легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України щодо ОСОБА_6 та умисно заподіяв тяжке тілесне ушкодження ОСОБА_14 , яке небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини подій, які відбулися 23.06.2019 та обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. При цьому детальний аналіз наявних у справі доказів дозволив суду першої інстанції, не зважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 вини у скоєному, зробити висновок про те, що вина ОСОБА_8 повністю підтверджена дослідженими судом доказами.

Судовий розгляд проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин, при цьому було досліджено зібрані сторонами кримінального провадження письмові докази у обсязі, визначеному за згодою всіх учасників процесу з урахуванням змісту ст. 95 КПК України, після чого обрано покарання в межах санкції статей обвинувачення.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, вчинив злочин вперше, у вчиненому розкаявся та усвідомив наслідки своїх дій, позитивно характеризується та має на утриманні матір-інваліда. Суд також врахував, що злочин вчинено через образливі висловлювання з боку потерпілої ОСОБА_6 .

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав вину у скоєному, щиро розкаявся та попросив у потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_7 вибачення. Зазначив, що зараз знайшов роботу, а тому, після вступу вироку в законну силу, зможе відшкодовувати потерпілим та державі призначену судом моральну та матеріальні шкоди. При цьому обвинувачений надав суду апеляційної інстанції для огляду та долучення до справи наступні документи: довідку з місця праці; позитивну характеристику з місця праці; ксерокопію свідоцтва про укладення 11.06.2022 року шлюбу з ОСОБА_16 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_16 , яка є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду.

Апеляційні вимоги потерпілого ОСОБА_7 , який просить призначити реальну міру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі строком на 5 років не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи зі змісту ст. 75 КК України її положення застосовуються лише у тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

Обираючи обвинуваченому покарання, суд виходив не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, а й з надання можливості засудженому виправитись та запобігти вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_8 є виваженим та призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, та відповідає вимогам статті 65 КК України та меті покарання.

Підстав вважати призначене ОСОБА_8 покарання явно несправедливим через його м`якість, колегія суддів не вбачає.

Апеляційні покликання потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи через наголошення у вироку на те, що злочин вчинено через образливі висловлювання з боку потерпілої ОСОБА_6 , є голослівними оскільки потерпілими не було вказано в апеляційних скаргах причини початку конфлікту, які б спростували таке висловлювання та пояснили дії ОСОБА_8 у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілим, а відтак судом було підставно зазначено причину конфлікту.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У п. 41 Постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.11.2021 справа № 9901/378/20 право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою конституційною гарантією захисту прав і свобод людини. Таку шкоду слід відшкодовувати у кожному випадку її спричинення. Право на її відшкодування виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (пункт 49)). Проте форма такого відшкодування (матеріальна, зокрема грошова, чи інша) може різнитися залежно від виду порушення конкретного права.

Що стосується апеляційних вимог потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про часткове задоволення судом першої інстанції позовних вимог, то суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності та змісту п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Вимогами ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди за лікування потерпілого ОСОБА_17 в медичному закладі обвинувачений визнав повністю і це було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом,

Так, зважаючи на конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесені потерпілими, зокрема ОСОБА_7 , їх тривалість, неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих планах, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позовні вимоги потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди підставно були частково задоволені судом першої інстанції. При цьому судом були враховані висновки експерті по стану здоров`я потерпілих.

Зокрема висновком експерта № 176 від 01.07.2019, за наслідком проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, встановлено, що у ОСОБА_6 , 45-ти років, виявлено синці на лівій щоці на верхній правій повіці, на зовнішній передній поверхні верхньої третини правого плеча, на зовнішній бічній поверхні верхньої третини правого стегна, крововилив в білковій оболонці ока з контузією. Тілесні ушкодження у вигляді синців на лівій щоці, на верхній правій повіці, крововиливу в білковій оболонці правого ока з контузією могли виникнути в термін близько 8-10 днів до моменту огляду під дією (удар) тупого (их) твердого (их) предмета (ів), мають характер легких тілесних ушкоджень. Тілесні ушкодження у вигляді синців на зовнішніій передній поверхні верхньої третини правого плеча, на зовнішній бічній поверхні верхньої третини правого стегна могли виникнути в термін близько 8-10 днів до моменту огляду під дією (удар) твердого (их) предмета (ів), можливо при падінні на площину, мають характер легких тілесних ушкоджень. Встановлений діагноз лікаря-травматолога ДМИ «Струс г.м» не враховується при оцінці ступеня тяжкості, оскільки встановлені на основі суб`єктивних факторів і не підтверджені об`єктивними відомостями та консультаціями спеціалістів (відповідно до п.4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Витягом з медичної карти стаціонарного хворого № 06028, з якого вбачається, що ОСОБА_7 перебував на обстеженні і лікуванні у КНП «ДМЛ №1» ДМР з 21.08.2019 по 03.09.2019, діагноз: двобічні хронічні субдуральні гематоми, стадія декомпенсації. Дислокаційний синдром. 23.08.2019 проведена операція: правобічна та лівобічна скронева трепанація черепа із дренуванням під гострої субдуральної гематоми. Загальний стан середньої важкості.

Висновком експерта № 281 від 10.10.2019 за наслідком проведення комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_18 , на підставі ухвали слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, згідно якого ОСОБА_7 , 1944 р.н. 23.06.2019 були нанесені удари кулаками по голові від чого він впав на бетонне покриття. З цього приводу, згідно записів медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_7 27 червня 2019 року був оглянутий лікарем невропатологом та виставлено діагноз «Вестибулопатія, не виключено ЗЧМТ». Згідно «Висновку експерта №177 ОСОБА_7 02 липня 2019 року оглянуто лікарем судово-медичним експертом та виявлено садно в правій скроневій ділянці, садна в ділянці правого ліктя, синець на правому стегні. Відповідно до даних матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 , 16 серпня 2019 року нанесли удар по голові від чого він впав на дорогу з гравійним покриттям. З цього приводу, згідно записів медичної карти амбулаторного хворого, гр. ОСОБА_7 19 серпня 2019 року був оглянутий лікарем травматологом та виставлено діагноз «Забій лівого ліктьового суглобу, подряпини лівої верхньої та обох нижніх кінцівок». Відповідно до записів медичної карти стаціонарного хворого №06028 гр. ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в Дрогобицькій міській лікарні з 21 серпня по 03 вересня 2019 року з діагнозом «Двобічні хронічні субдуральні гематоми, стадія декомпенсації. Дислокаційний синдром» з приводу якого 23 серпня 2019 року йому проведено правобічну та лівобічну скроневі трепанації черепа з видаленням хронічних субдуральних гематом. Згідно «Висновку експерта»№241 гр. ОСОБА_7 22 серпня 2019 року було оглянуто лікарем судово-медичним експертом та виявлено садна в ділянці: лівого ліктя та верхньої третини лівого передпліччя, синці на спині, синець на лівому стегні, садна на лівій гомілці. При вивченні результатів комп`ютерної томографії голови від 22 серпня 2019 року членами комісії виявлено двобічну плащевидну хронічну з ознаками підкровлення субдуральну гематому. Таким чином, враховуючи дані матеріалів кримінального провадження, дані представленої медичної документації та результати рентгенологічного обстеження голови, комісія вважає, що 23 червня 2019 року гр. ОСОБА_7 була спричинена закрита черепно-мозкова травма у вигляді двобічної субдуральної гематоми, садно та синці на голові, садна на правій руці, синець на правій нозі, котрі утворились від дії тупих предметів, могли виникнути при обставинах на які вказує потерпілий ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 05.10.2019. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді субдуральних гематом з ознаками компресії головного мозку відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення. Синці та садна відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Апеляційні вимоги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були предметом розгляду в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

В апеляційних скаргах не відображено у чому саме рішення зазначене у вироку по цивільному позову суперечить судовій практиці та чинному законодавству.

Доводи апеляційних скарг правильність висновків суду не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, цивільні позови вирішенні у відповідності до чинного законодавства, відтак підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: