Справа № 932/1195/23
Провадження №1-кс/932/381/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Магдалинівка, Дніпропетровської обл., українця, громадянина України, з вищою освітою, перебуваючого на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді заступника начальника штабу, військове звання «капітан», не одруженого, маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:666:0170, раніше не судимий, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке розподілено у моє провадження.

У клопотанні слідчий посилається на те, що ним здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000257 від 30.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на придбання, і зберігання без передбаченого законом дозволу, порушуючи Інструкцію «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», у невстановлений органами досудового розслідування час, але не пізніше 30.01.2023, знаходячись у невстановленому місці, з невстановленого джерела, без передбаченого законом дозволу, придбав:

- граната РГД-5, з маркуванням «?-44-82 Т» у кількості 1 од.;

- запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «183-81 583», у кількості 1 од.;

ОСОБА_4 , підозрюється в тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час (але не пізніше 30.01.2023) та спосіб, у невстановленому місці, реалізуючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, придбав, гранату РГД-5, яка відповідно до висновку експерта є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної гаранти РГД-5 з маркуванням «?-44-82 Т» промислового виготовлення та відноситься до категорії вибухових речовин та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «183-81 583», який є модернізованим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху, вчинивши там самим придбання, вибухових речовин та вибухових пристроїв.

Далі, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час (але не пізніше 30.01.2023), реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи, що вище вказана граната РГД-5 з маркуванням «?-44-82 Т» яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, промислового виготовлення та відноситься до категорії вибухових речовин та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «183-81 583», який є модернізованим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху, переніс їх до місця свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , земляна ділянка з кадастровим номером :01:666:0170, таким чином зберігав вказані предмети до моменту їх вилучення 30.01.2023, вчинивши тим самим зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу.

Так, у період часу з 06.16 годин по 11.12 години 30.01.2023 співробітниками поліції було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , земляна ділянка з кадастровим номером :01:666:0170, в ході якого було виявлено та вилучено, гранату РГД-5 з маркуванням «?-44-82 Т», яка є конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, промислового виготовлення та відноситься до категорії вибухових речовин; та запал типу УЗРГМ-2 з маркуванням «183-81 583», який є модернізованим уніфікованим запалом ручних гранат типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний для здійснення вибуху, які ОСОБА_4 зберігав без передбаченого законом дозволу.

Умисні дії ОСОБА_4 , що виразилися у придбанні та зберіганні вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України.

За змістом клопотання, підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою і підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування.

Слідство дійшло переконання, що до ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки він вчинив тяжкий злочин, пов`язаний із незаконним зберіганням та обігом зброї, а також є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З наведених підстав, слідчий просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 винятковий запобіжний захід.

В судовому засіданні прокурор послався на обґрунтованість підозри та існування перелічених у клопотанні ризиків. Просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний визнав підозру частково. Пояснив, що випадково знайшов схрон зі зброєю та бойовими приписами, та переніс до новозбудованого ним будинку, де проживає та сховав на території земельної ділянки. Зробив це з метою самозахисту від російських окупантів. На питання слідчого судді, для чого призначена така велика кількість зброї та бойових припасів, чіткої відповіді не надав. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, з підстав необґрунтованості підозри і недоведеності ризиків. Просив застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Вислухавши сторону обвинувачення, підозрюваного та його захисника, перевіривши наявність обґрунтованої підозри та ризиків, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000257 від 30.01.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, в ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що на території м. Дніпро невідома особа здійснює придбання, носіння та зберігання зброї, а також її можливий збут.

В подальшому встановлена причетність до цього злочину гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.01.2023 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:666:0170, було виявлено та вилучено:

предмет, схожий на пістолет з маркуванням « НОМЕР_2 » та 2 магазини, в яких по 8 предметів, схожих на патрони;

14 предметів схожих на патрони;

27 предметів, схожих на патрони;

банка з патронами;

приладдя для виготовлення патронів та гільз;

38 предметів, схожих на патрони;

4 упаковки, в кожній з яких по 50 предметів, схожих на патрони 5,6 мм;

4 упаковки, в кожній з яких по 10 предметів, схожих на патрони;

50 предметів, схожих на патрони;

предмет, схожий на гранату;

предмет, схожий на запал;

45 предметів, схожих на патрони;

150 предметів, схожих на патрони;

37 предметів, схожих на патрони;

85 предметів, схожих на патрони;

12 куль та 1 предмет, схожий на патрон;

3 тактильні мішки з рослинною речовиною зеленого кольору;

3 предмета, схожих на гранати;

3 запала до гранат;

інші докази.

Слідчий кваліфікував дії ОСОБА_4 як незаконне придбання, носіння, перевезення, пересилання та зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-23/3693/-ВТХ від 30.01.2023 року, наданий на дослідження предмет, який вилучено в ході обшуку у помешканні ОСОБА_4 є уніфікованим запалом ручних гранат, модернізований типу УЗРГМ-2, промислового виготовлення, та відноситься до категорії вибухових пристроїв.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/104-23/3697-ВТХ від 30.01.2023 року, предмет, вилучений під час обшуку за місцем мешкання гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , земельна ділянка з кадастровим номером :01:666:0170, є найбільш ймовірно, конструктивно оформленим зарядом вибухової речовини, а саме спорядженим корпусом осколкової наступальної ручної гранати РГД-5, промислового виготовлення, який найбільш ймовірно відноситься до категорії вибухових речовин.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання та здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Дослідження обґрунтованості підозри полягає в тому, що слідчий суддя має дійти переконання, що зібраних слідством матеріалів достатньо для створення у незацікавленої, навіть сторонньої особи уявлення про те, що конкретна особа могла вчинити певний злочин. Тобто необхідно об`єктивно зв`язати особу, яка підозрюється у скоєнні злочину, та конкретні факти, які свідчать про ймовірність скоєння нею інкримінованого правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що матеріалами клопотання беззаперечно підтверджується причетність гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до скоєння злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. Водночас клопотанням не охоплено, проте з наданих матеріалів також вбачається, що підозрюваний ОСОБА_4 окрім зберігання зброї, міг здійснювати її збут за грошову винагороду, достеменно знаючи, що вчиняє даний злочин у період воєнного стану. Суспільна небезпека даного злочину у період дії воєнного стану, є більшою, оскільки джерела придбання зброї не встановлені, а незаконний обіг зброї може призвести до того, що незареєстрована зброя може бути реалізована невизначеному колу осіб, що погіршить криміногенну ситуацію у період дії воєнного стану.

Таким чином, аналізуючи зібрані органом досудового розслідування докази у сукупності, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 може бути причетним до вчинення злочину, пов`язаного із незаконним зберіганням, обігом та збутом вогнепальної зброї, з метою отримання незаконного прибутку. Матеріали клопотання містять достатні дані, що він вчинив даний злочин, тому підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою і підтверджується об`єктивними джерелами. На додаток до цього, слід врахувати, що факт зберігання зброї підтверджена самим підозрюваним в ході судового розгляду клопотання.

При оцінці ризиків, слідчий суддя виходить з того, що в Україні введено воєнний стан, і працівники правоохоронних органів задіяні у виконанні завдань з охорони громадського порядку та відбитті збройної агресії. Останній час в силу того, що правоохоронна система не встигає оперативно здійснювати запобігання злочинності, погіршилась криміногенна ситуація, зокрема, у м. Дніпро. Так, вчиняється багато злочинів з хуліганських мотивів, на побутовому ґрунті, пов`язаних із заподіянням тілесних ушкоджень. Нерідко в ході побутових конфліктів чи хуліганських дій використовується й вогнепальна зброя. Тому ймовірне розповсюдження (збут) вогнепальної зброї та бойових припасів становить не аби який ризик, оскільки під час конфліктів та хуліганства може застосовуватись зброя, що може становити суспільну небезпеку та ймовірність заподіяння тілесних ушкоджень. Отже, зберігання чи можливий збут вогнепальної зброї, боєприпасів під час воєнного стану та в умовах відсутності належного контролю за каналами постачання зброї, становить підвищену суспільну небезпеку, і відповідно держава повинна реагувати на такі прояви. Тож шкода суспільним інтересам від таких злочинів є більшою, ніж в умовах мирного часу.

Також слідчий суддя враховує, що підозрюваний займає керівну посаду у військовій частині, тобто може мати необмежений доступ до зброї. В ході розгляду клопотання підозрюваний так і не зміг пояснити, звідки він взяв таку кількість зброї, та з якою метою зберігав її на земельній ділянці, за місцем проживання. При цьому до кола обов`язків начальника штабу військової частини, зазвичай віднесено забезпечення дотримання військової дисципліни підлеглими, стану особового складу, озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів тощо.

Відповідно до ст. 12 КК України, злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України є тяжким. Максимальне покарання згідно санкції ч. 1 ст. 263 КК України становить до 7 років позбавлення волі.

При визначенні виду запобіжного заходу та оцінці ризиків, релевантною обставиною, яка дозволяє визначити необхідність застосування того чи іншого запобіжного заходу, є тяжкість покарання. Ця обставина оцінюється у сукупності з іншими факторами.

Вирішуючи питання про доведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення даного злочину, невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду, а також може ухились від явки до слідчого судді, органу розслідування та прокурора.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Таким чином, в даному випадку вчинення тяжкого злочину та серйозність можливого покарання за нього, може стимулювати підозрюваного здійснити спроби переховування від слідства та суду. Цей ризик є доведеним прокурором та знайшов своє об`єктивне підтвердження.

Ризик, встановлений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеним, оскільки на даний час не встановлено походження даної зброї та бойових припасів. Більша частина зброї може перебувати в інших місцях, схронах, на складі військової частини тощо. Підозрюваний, маючи керівний вплив, може здійснити переміщення цієї зброї, тобто спотворити, змінити чи знищити речові докази, що завдасть шкоди кримінальному провадженню.

З приводу ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що підозрюваний займає керівну посаду у військовій частині, тому може незаконно впливати на свідків, на побратимів, на інших осіб, в тому числі з вищого командування, з метою змінити показання, приховати злочин, що завдасть шкоди цьому краніальному провадженню. Цей ризик також є доведеним.

Що стосується ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то з матеріалів клопотання слідує, що підозрюваний за місцем свого мешкання зберігав вогнепальну зброю без передбаченого законом дозволу. При цьому слідством на цій стадії досудового розслідування не внесено до кваліфікації дій ОСОБА_4 збут вогнепальної зброї та бойових припасів, однак це об`єктивно убачається з матеріалів клопотання та виходячи з кількості зброї та бойових припасів. Тому є ризик того, що підозрюваний, може продовжити свою протиправну діяльність за місцем проживання, що вказує на доведеність цього ризику.

Отже, всі ризики, які заявив прокурор, дійсно мають місце та підтверджені в ході розгляду клопотання.

Зважаючи на тяжкість злочину, доведеність усіх ризиків, а також враховуючи особу підозрюваного, який має доступ до зброї, не одружений, приходжу до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу.

Перевіряючи можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, про який просить сторона захисту, а саме домашнього арешту, не знаходжу підстав для його застосування, оскільки підозрюваний зберігав зброю за місцем проживання. Наразі існує ймовірність того, що інші схрони зі зброєю та бойовими припасами, ще не виявлені органом досудового розслідування, тому підозрюваний навіть перебуваючи на цілодобовому домашньому арешті, зможе безперешкодно продовжувати зберігати зброю у себе вдома та/або здійснювати її збут, тобто такий запобіжний захід як домашній арешт не усуває ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Не усуває домашній арешт й ризики, передбачені п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки подальше перебування підозрюваного на службі дозволить впливати на свідків, приховати інші епізоди злочину, знищити, сховати інші речові докази.

Таким чином, прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти ризикам та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

Водночас альтернативним запобіжним заходом слід визначити заставу.

ЄСПЛ відзначив, що відповідно до прецедентного права, гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку підозрюваного. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб утримати його від втечі.

Враховуючи майновий стан підозрюваного, який є заможним, збудував будинок в м. Дніпро та вводить його в експлуатацію, вважаю доцільним визначити заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Підсумовуючи викладене, клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 182, 183, 193, 194, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб в умовах гаупвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити підозрюваному заставу 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 268 400 (двісті шістдесят вісім тисяч чотириста) гривень, 00 коп.

Підозрюваний або заставодавець мають право внести заставу у вказаному розмірі, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної слідчим суддею суми застави, підозрюваний підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави, на підозрюваного покласти такі обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора та суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора, суду.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі порушення покладених на нього обов`язків, сума внесеної застави може бути звернута у дохід Держави.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк дії ухвали установити до 31 березня 2023 року.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ