Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2206/19
Провадження № 1-кп/935/33/23
У Х В А Л А

Іменем України

18 січня 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростишеві кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.27, п.12,13 ч.2 ст.115 КК України ,-

встановив:

1. У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває зазначене кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченим строку дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, в якому зазначив продовження існування ризиків ухилення обвинувачених від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, посилаючись на особи обвинувачених. Зазначені клопотання долучено до матеріалів судового провадження, оголошено у судовому засіданні та вручено обвинуваченим завчасно.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_10 заперечили проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначили, що підстави для цього відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_12 заперечили проти клопотання прокурора, позаяк останнім не наведено обґрунтованих підстав для продовження тримання під вартою, не підтверджено ризиків, зазначених прокурором.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив проти клопотання прокурора, просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_13 заперечила проти клопотання прокурора, заявила клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, обґрунтувавши його тим, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання (за договором оренди), одружений, на утриманні має малолітню дитину, характеризується посередньо. Зазначене клопотання подано суду у письмовому вигляді, оголошено у судовому засіданні.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов такого висновку.

2. Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст..178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

3. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, у тому числі і особливо тяжкого, вчиненого проти життя та здоров`я людини, яке відповідно до ст.3 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю. Міра покарання за вчинення злочину передбачає позбавлення на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_6 не працює, постійного джерела доходу не має, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_7 не працює, постійного джерела доходу не має, неодружений, утриманців не має, на території України не має родинних та інших міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення умисного тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відбував покарання у місцях позбавлення волі, на даний час обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, не пов`язаних з даним кримінальним провадженням, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, у межах якого перебував у розшуку обвинувальний акт перебуває у провадженні Богунського районного суду м.Житомира.

Обвинувачений ОСОБА_8 не працює, постійного джерела доходів не має, на утриманні має малолітню дитину, раніше не судимий, разом з тим, намагався втекти від поліції під час затримання, згідно характеристики за місцем попереднього ув`язнення двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, має одне заохочення.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є громадянами іншої держави, перебувають на території України без законних підстав.

Обвинувачений ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання в АР Крим, що є окупованою територією України.

4. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими, не є ризиком, передбаченим ст.177 КПК України, однак, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», що відповідає нормам національного законодавства, зокрема п.2 ч.1 ст.178 КПК України.

У разі обрання стосовно обвинувачених альтернативного запобіжного заходу існує висока ймовірність переховування останніх від суду, у першу чергу, можливість залишення території України. При цьому, ризик останнього збільшується також у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на території якої введено воєнний стан та наявні окуповані території.

Крім того, судове слідство триває: матеріали кримінального провадження у повному обсязі не досліджено, свідки судом не допитані, а тому ризик впливу на них існує до моменту безпосереднього отримання судом показань від учасників провадження та дослідження їх судом, що відповідає нормам ч.5 ст.95 КПК України. При цьому, незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинувачених, як на осіб, що вчинили злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

5. Захисником ОСОБА_13 не доведено можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного захисту, зокрема, цілодобового домашнього арешту, позаяк, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

6. Отже, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи прокурора щодо подальшого існування ризиків, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених. Наразі, судом не встановлено обставин, які б свідчили про можливість та доцільність змінити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, позаяк ризики, на які вказує прокурор, а саме : висока ймовірність переховування від суду, незаконний вплив на учасників кримінального провадження, вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились та продовжують існувати. Наявність будь-яких застережень, які б унеможливлювали перебування обвинувачених під вартою, суду не надано та стороною захисту не доведено.

При цьому суд не робить передчасних висновків щодо вини обвинувачених, однак, вважає, що пред`явлене обвинувачення останнім обґрунтовано зібраними доказами, які підлягатимуть оцінці під час судового розгляду. Питання встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості обвинувачених суд буде вирішувати у нарадчій кімнаті згідно вимог ст.368 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.95, 177, 178, 183, 331 КПК України, практикою Європейського суду з прав людини, суд

постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_13 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу - відмовити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18.03.2023 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18.03.2023 включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 18.03.2023 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3