САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1742/22
Провадження №1-кп/726/124/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання вини у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст.204 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

В проводжені суду знаходиться обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 за ч. 1 ст.204 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором надана на затвердження угода про визнання вини, яка була укладена 23 листопада 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_5 з участю адвоката ОСОБА_4 та прокурора відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до обвинувального акту, затвердженого прокурором ОСОБА_5 обвинувачується у незаконному придбанні з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів тютюнових виробів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст 204 КК України.

За угодою про визнання винуватості укладеної між прокурором та обвинуваченим, останні дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 204 КК України та кримінального покарання, яке повинен понести обвинувачений. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

ОСОБА_5 підтримав укладення угоди однак, під час дачі пояснень деталі правопорушення вказати не зміг, покази надав непослідовні, осіб причетних до правопорушення не зазначив.

Захисник ОСОБА_4 повідомив, що здійснював захист обвинуваченого під час укладення угоди та повністю підтвердив зазначені його підзахисним дані.

Згідно вказаної угоди при її укладенні прокурором ОСОБА_3 враховано повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , щире каяття, активне всебічне сприяння розслідуванню кримінального правопорушення та з`ясуванню всіх фактичних обставин для встановлення істини, що є обставинами, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, завдання шкоди виключно інтересам держави, відсутність потерпілих у кримінальному провадженні, характер і тяжкість підозри, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень, в запобіганні, виявленні та припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень.

Частиною 1 ст. 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер істини у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

В зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди не достатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості обвинуваченого. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 487/4245/18 та встановив, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності.

Показання обвинуваченого є не лише джерелом доказів, а й засобом захисту ним своїх інтересів, вони мають бути ретельно перевірені й оцінені судом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили для суду (ч. 2 ст. 94 КПК України).

ВС підкреслив, що визнання вини не є беззаперечним доказом і не звільняє слідчого, прокурора, суд від всебічної, повної та неупередженої перевірки та оцінки показань окремо та всієї доказової бази у сукупності. Водночас регламентований ст. 62 Конституції України та закріплений у ст. 17 КПК України принцип презумпції невинуватості звільняє особу від обов`язку доводити свою невинуватість, усі сумніви щодо доведеності вини повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Якщо обвинувачений посилається на обставини, що свідчать про його невинуватість, то встановити або спростувати такі обставини повинна сторона обвинувачення. Показання обвинуваченого підлягають оцінці за тими ж правилами, що й усі докази, наявні у матеріалах кримінального провадження.

Щодо активного сприяння розкриттю злочину. Під активним сприянням розкриттю злочину треба розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу правозастосовним органам у встановленні істини у справі, з`ясуванні тих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Конкретно така поведінка може полягати у повідомленні про всі відомі епізоди й обставини злочинного діяння, викритті інших співучасників тощо. Приховування від компетентних органів окремих, відомих винному, співучасників злочину, а так само неповідомлення про достеменно відомі цим органам обставини справи виключає наявність такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину.

Крім цього, умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема формулювання обвинувачення, приймаючи до уваги форму та зміст висловленої обвинуваченим позиції щодо укладеної угоди, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Як зазначалось вище, обов`язковою умовою для затвердження угоди про визнання винуватості є беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, що нерозривно пов`язано із наявністю фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого.

Разом з тим, під час здійснення судового розгляду на підставі поданої прокурором угоди, під час дотримання вимог КПК України щодо роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення та з`ясування факту беззастережного визнання вини в тому, що ставиться йому в вину стороною обвинувачення, обвинувачений ОСОБА_5 висловився таким чином, що викликало сумнів в суду щодо добровільності його позиції та щодо беззастережності такого визнання. Крім цього судом не встановлено факту сприяння розслідуванню кримінального провадження.

Крім того, узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим ст. 65 КК України. Зокрема належним чином не враховано характер та тяжкість діянь, що ставляться в вину обвинуваченому.

Відповідно до частин першої та другої статті 50 Кримінального кодексу України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Тобто, покарання, призначене обвинуваченому, має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації. При призначенні покарання необхідно враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

При призначенні покарання ОСОБА_5 в угоді не в повній мірі враховано істотні для відповідного кримінального провадження обставини, які ставляться в вину обвинуваченому, зокрема, велика кількість незаконно придбаних з метою збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів тютюнових виробів, шкоду, завдану інтересам держави, що, на думку суду, значною мірою підвищує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а тому узгоджене сторонами остаточне покарання у виді мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 204 КК України явно не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченими, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, що незаконно виготовляють, зберігають, збувають, транспортують з метою збуту підакцизних товарів на території України всупереч встановленому порядку, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, а за такого збільшення загрози для життя та здоров`я населення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, угода про визнання винуватості, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства, а тому в силу вимог ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні слід відмовити, а справу слід розглядати за загальними правилами.

Керуючись ст.ст. 470, 472, 473, 474, 475, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 23 листопада 2022 року між обвинуваченим ОСОБА_5 з участю адвоката ОСОБА_4 та прокурором відділу нагляду Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_3 . Продовжити судове провадження у загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддяОСОБА_1