Провадження 1-в/193/277/22
У Х В А Л А

іменем України

20 грудня 2022 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представників Софіївської ВК № 45 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Софіївка Дніпропетровської області клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2022 року на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_6 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_6 під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що перебуваючи у місцях позбавлення волі усвідомив скоєне, повністю виправився, тому обіцяв, перебуваючи на волі, більше не повертатися до протиправної діяльності. Наголосив, що має постійне місце проживання у м. Апостолове Дніпропетровської області, де також проживає його батько та рідна сестра, які у всьому його підтримують та на нього чекають.

Захисник ОСОБА_7 , посилаючись на позитивну характеристику засудженого, наявність у нього заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, вважає клопотання останнього обґрунтованим і просив його теж задовольнити.

Представники виправної колонії ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні вказали, що засуджений характеризується позитивно, безоплатно працює, має заохочення, тому на їхнє переконання останній цілком довів своє виправлення і може бути звільнений умовно-достроково.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, вважає, що засуджений не довів свого виправлення.

Дослідивши матеріали особової справи, матеріали клопотання та вислухавши доводи учасників судового засідання, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 відбуває покарання згідно вироку Малинського районного суду Житомирської області від 25.11.2020 на підставі якого його засуджено за ч. 1 ст. 196, ч. 4 ст. 70, 72 КК України до 4 років і 4 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 29.07.2019, кінець цього строку: 29.10.2023.

На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.

Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.

Згідно характеристики, затвердженої 16.11.2022 начальником Софіївської ВК-45, ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі перебуває з 31.07.2019. Спочатку він перебував у Криворізькій установі виконання покарання №3, де характеризувався негативно, оскільки за порушення режиму утримання мав одне стягнення, жодних заохочень там не мав.

З 07.07.2020 засуджений продовжив відбувати міру покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час відбування покарання у вказаній установі характеризується позитивно. Свідомо дотримується встановлених режиму відбування покарання. ОСОБА_6 працездатний, приймає активну участь у проведенні робіт з благоустрою установи та прилеглої до установи території, за що має чотири заохочення, стягнень не мав. При виконання дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується. Дотримується правил пожежної безпеки та безпеки праці.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, з персоналом установи дотримується ввічливих та тактовних взаємовідносин, адекватно реагує на критику.

Спальне місце утримується засудженим у чистоті та порядку, сам він має охайний зовнішній вигляд.

Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Фізкультура і спорт». Підтримує соціально-корисні зв`язки з батьком та рідною сестрою шляхом телефонних переговорів.

Під час вирішення цього клопотання судом також були вивчені матеріали особової справи засудженого, з яких установлено, що останній, не рахуючи вироку згідно з яким він наразі відбуває покарання, вісім разів засуджувався за вчинення злочинів, з яких здебільшого за скоєння злочинів проти власності та відбував покарання у виді позбавлення волі, при цьому до нього тричі вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від покарання, зокрема 09.08.2002 на невідбутий строк 1р., 6м. і 9д., 23.12.2011 на 1р., 9м. і 11д. та 31.03.2017 на 1р., 1м. і 13д., а також одного разу (09.12.1998) звільнення від відбування покарання з встановленням іспитового строку.

Відтак судами, під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань, вже застосовувалися численні законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до правомірної поведінки з сподіванням, що останній не повернеться до вчинення протиправних діянь, проте ОСОБА_6 на шлях виправлення не ставав і після звільнення від покарання з наведених вище підстав щоразу знову вчиняв новий злочин. Відтак, суд знаходить засудженого схильним до злочинної діяльності.

Слід також зауважити, що засуджений за вироками судів має чотири невідшкодовані цивільні позови про стягнення матеріальних та моральних збитків, завданих потерпілим внаслідок вчинення ним злочинів, у загальному розмірі 76 162,03 грн., а також процесуальні витрати на загальну суму 3 611,15 грн.

Доводи засудженого, що відповідні виконавчі листи до виправної установи не надходили, а тому він не знав куди потрібно сплачувати кошти в рахунок відшкодування названих збитків та понесених процесуальних витрат, є на думку суду не переконливими і загалом не заслуговують на увагу.

Так, за змістом положень Закону України "Про виконавче провадження" судове рішення підлягає примусовому виконанню шляхом пред`явлення відповідного виконавчого листа за умови добровільного не виконання боржником цього судового рішення. Суд зауважує, що ОСОБА_6 , відразу після оголошення вироків суду, за якими були задоволені цивільні позови потерпілих, отримував копії цих вироків, де принаймі в одному і з них (від 26.11.2019) маються всі необхідні реквізити для сплати необхідних коштів потерпілому. Проте засуджений, у будь-який спосіб, у тому числі за допомогою своїх рідних, до цього часу навіть не намагався відшкодувати заподіяні ним збитки жодному з потерпілих.

Крім того, належить також зауважити, що під час надання пояснень у судовому засіданні засуджений повідомив, що після попередніх умовно-дострокових його звільнень з місць позбавлення волі він повертався до скоєння злочинів проти власності саме через те, що не зміг тоді знайти роботу.

З пояснень засудженого встановлено, що ОСОБА_6 проживав до засудження у м. Кривому Розі, але має намір після звільнення повернутися до м. Апостолове Дніпропетровської області.

З урахуванням цих обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_6 має низку судимостей за вчинення злочинів проти власності, серед яких є й тяжкі, з огляду на уведений в Україні воєнний стан, що призвело до зниження пропозицій роботи на ринку праці та залишення багатьма мешканцями прифронтового регіону, яким є м. Кривий Ріг та Апостолове для свого порятунку власного житла без належного нагляду, за відсутності у засудженого сталих та міцних соціальних зв`язків, які б стримували та підтримували його на початковому етапі після звільнення, оскільки ні його батько, ні сестра такого впливу раніше не мали, суд вважає, що теперішні часи ще менш сприятливі для працевлаштування, ані ж ті, які засуджений мав після попередніх своїх дострокових звільнень з місць позбавлення волі, а тому такі обставини можуть спонукати/змусити засудженого вчиняти нові злочини проти власності.

Суд вважає, що дотримання правил внутрішнього розпорядку і залучення до робіт з благоустрою території установи є обов`язком засудженого та зазначає, що наявність кількох заохочень не може свідчити про безумовне виправлення засудженого ОСОБА_6 .

Крім того, з пояснень представників виправної колонії у судовому засіданні було з`ясовано, що нещодавно, 07.07.2022 комісією Софіївської ВК 45 було відмовлено у наданні рекомендацій для звернення до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення цього засудженого у зв`язку з тим, що він не довів своє виправлення.

З огляду на викладене, на переконання суду, засуджений ОСОБА_6 впевнено розпочав свій шлях до виправлення, але ще потребує нагляду в умовах ізоляції з боку адміністрації установи, а відтак у задоволенні клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання копії повного тексту цієї ухвали.

Суддя ОСОБА_1