ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2986/19
Провадження № 1-др/362/1/23
У Х В А Л А

27 лютого 2023 року суддя Васильківський міськрайонний суд Київської області ОСОБА_1 розглянувши клопотання представника потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у кримінальному провадженні № 0000035 від 06.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебувало кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

13.02.2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.

Яке відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 13.02.2023 року було розподілено судді ОСОБА_6 (а.с.154).

17.02.2023 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу було розподілено судді ОСОБА_1 (а.с.155).

Клопотання мотивоване тим, що суд не вирішив питання судових витрат потерпілих на правничу допомогу у даному процесі, який тривав понад 4 роки. Враховуючи актуальну судову практику і ту обставину, що весь надто тривалий час досудового та судового слідства, потерпілі були змушені користуватися правничою (правовою) допомогою адвоката, це призвело до понесення ними відповідних процесуальних витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн. іншу частину витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 10 960 грн. потерпілими буде сплачено після набрання ухвалою суду законної сили.

Оскільки, процесуальні витрати потерпілих на правничу допомогу були зумовлені виключно незаконними діями обвинуваченого то вказані вище процесуальні витрати на оплату правничої допомоги адвоката мають бути покладені на обвинуваченого (т. 2 а.с. 156).

Суддя, дослідивши матеріали заяви, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2023 року постановлено ухвалу, якою звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальні провадження № 0000035 від 06.01.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду. Роз`яснено цивільним позивачам, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає їх права на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства (т. 2 а.с. 143-146).

Завданням кримінального провадження відповідно до статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Зміст та форма кримінального провадження згідно зі статтею 7 КПК України повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться диспозитивність. Диспозитивність кримінального процесу передбачає, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з КПК України (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Так, чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить визначення поняття "додаткове рішення", не передбачає можливість та процедуру ухвалення додаткового рішення у кримінальному провадженні, в тому числі після ухвалення судом вироку в кримінальному провадженні чи прийняття іншого рішення, яким закінчується розгляд справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Васильківським міськрайонним судом Київської області при винесенні ухвали 23.01.2023 року було вирішено цивільний позов потерплих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, який було залишено без розгляду.

Таким чином вважаю, що до компетенції суду на даній стадії провадження не належить вирішення питання про ухвалення додаткового рішення. Відтак суд не вправі досліджувати обґрунтованість, підставність, інші обставини, що підлягають встановленню для розгляду відповідного питання, в тому числі на підставі доказів, які не були предметом судового розгляду, тому клопотання підлягає залишенню без розгляду.

За таких обставин, вважаю, що заява ОСОБА_4 підлягає поверненню йому без розгляду.

Керуючись статтями 91, 118, 124, 126, 128 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у кримінальному провадженні № 0000035 від 06.01.2019 року - повернути заявнику без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_7