Справа № 357/7550/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2022 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальне провадження № 0001690, внесеному до ЄРДР 21.07.2022 року, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:
- 03.10.2003 року вироком Білоцерківського районного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до 1 року випробувального терміну;
- 20.04.2004 року вироком Білоцерківського районного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, на 3 роки 3 місяці позбавлення волі;
- 19.02.2010 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ст. 198, ч. 1 ст. 396 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 29.03.2010 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 06.07.2015 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
- 03.06.2021 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 3 роки обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 ,
захисник ОСОБА_5 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,
У С Т А Н О В И В:

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України за №64/2022 від 24.02.2022, о 05 годині 30 хвилин на території України введено воєнний стан строком на 30 діб.
Відповідно до Указу Президента України за №133/2022 від 14.03.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб.
Крім цього, відповідно до Указу Президента України за №259/2022 від 18.04.2022, на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 строком на 30 діб.
Крім цього, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
20 липня 2022 року приблизно о 17 год. 40 хв., ОСОБА_3 , маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість за злочини проти власності, перебуваючи в торговому залі магазину «СІЛЬПО» № 70, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», що розташований за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 230, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, зі стелажів магазину таємно викрав порошок пральний «Triumf» для кольорових речей вагою 900 гр., вартістю 69 грн. без ПДВ, засіб для унітазу «Sanix» морський, об`ємом 35 гр., вартістю 14 грн. без ПДВ, плямовивідник «Vanish Oxi» об`ємом 450 мл., вартістю 53 грн. без ПДВ, бальзам для тіла «Nivea SOS» об`ємом 250 мл., вартістю 86 грн. без ПДВ, печінка тріски «Best time elite» вагою 121 гр., вартістю 51 грн. без ПДВ, серветки універсальні «Фрекен Бок» 1 упаковка, вартістю 19 грн. без ПДВ, на загальну суму 292 грн. ( без ПДВ), що належать магазину «СІЛЬПО» № 70, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД». Вказані товари ОСОБА_3 склав до свого поліетиленового пакету з яким прийшов до магазину.
Після цього ОСОБА_3 , бажаючи довести свій злочинний намір, не розрахувавшись за вищевказаний товар, який знаходилися у поліетиленовому пакеті, намагався вийти з магазину, виконавши таким чином усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.
Однак, залишаючи місце кримінального правопорушення, був зупинений працівниками охорони магазину «СІЛЬПО» № 70, ТОВ «СІЛЬПО-ФУД», у зв`язку з чим не зміг довести свої дії до кінця, якими намагався спричинити ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» майнової шкоди на загальну суму 292 гривні.
ОСОБА_3 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
В судовому засідання сторони надали до суду угоду про визнання винуватості, укладену 22 листопада 2022 року, відповідно до вимог ст. 472 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , яку сторони просили затвердити.
За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі. Також, узгоджено визначити ОСОБА_3 остаточне покарання, відповідно до вимог ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2021 року, - 5 років 3 місяці позбавлення волі.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Прокурор в судовому засіданні вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України. Підстави, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України відсутні, та просила суд затвердити угоду і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання та інші передбачені угодою заходи. Зазначила про доцільність призначення остаточного покарання, з урахуванням ст. 71, ст. 72 КК України.
Також суду надано заяву представника потерпілого ОСОБА_6 , в якій останній зазначив, що надає свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, погодився з встановленими обставинами. Також просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджену міру покарання. Повідомив, що йому зрозумілі наслідки призначення остаточного покарання, відповідно до вимог ст. 71 КК України, з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2021 року.
Захисник в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Зазначив про доцільність призначення остаточного покарання, з урахуванням ст. 71 КК України.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про винуватість, суд зазначає наступне.
Відповідно до правил статей 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Суд встановив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно в умовах воєнного стану, оскільки він виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі яке, згідно зі ст. 12 КК України, є тяжким злочином.
Шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення угоди, а саме обмеження його права на оскарження вироку в апеляційному та касаційному порядку, відмова права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подачі клопотань про виклик свідків і надання доказів, що свідчать на його користь, крім того, йому роз`яснено наслідки невиконання угоди.
Суд переконався, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, при її затвердженні враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено, оскільки суд не визнає обтяжуючою покарання зазначену в обвинувальному акті обставину як «рецидив злочинів», оскільки в даному випадку рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка врахована, як кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_3 ..
Відповідно до ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.
Згідно ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.
Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК України як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК України як повторність, так і рецидив кримінальних правопорушень, суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання, як обставину, що його обтяжує.

З урахуванням вищенаведеного повторне врахування судом першої інстанції тої самої обставини як такої, що обтяжує покарання - рецидиву злочину, буде суперечити вимогам закону про кримінальну відповідальність.

Також в ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено фундаментальний принцип «ніякого покарання без закону».
Європейський суд з прав людини в п. 51 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» вказав на необхідність дотримання «якості закону», вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.
З урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набрав чинності з 01.07.2020 року, приписами ст. 12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
В ст. 34 КПК України надано визначення поняття «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.
Натомість, положеннями п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, зокрема рецидив злочинів. Водночас, в п. 2-4, 6-9, 13 ч. 1, ч. 2, 4 ст. 67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018 року слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».
Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачена в п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжуюча покарання обставини (рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.
Разом з тим, ОСОБА_3 , вчинив діяння, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, за яке засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2021 року, яке в силу вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, в зв`язку з чим наведена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочинів - в даному випадку також не може бути застосована.
Враховуючи, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні. Узгоджена міра покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК України.
Судом враховується, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_3 вчинив після постановлення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2021 року, в період іспитового строку, визначеного за даним вироком, а тому обвинуваченому необхідно призначити остаточне покарання, за сукупністю вироків, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним остаточне покарання обвинуваченому призначити за сукупністю вироків, а саме до покарання призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2021 року, відповідно до вимог ст. 71 КК України, перерахувавши 3 (роки) роки обмеження волі, за правилами п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до яких одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 314, ч. 2 ст. 373, 374, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 22 листопада 2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 22 листопада 2022 року покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.06.2021 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання 5 років 3 місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу фактичного затримання, після вступу вироку в законну силу.
Процесуальні витрати відсутні.
Речові докази:
- DVD-R диск, змісту «НР, DVD-R, 4,7GB/120MIN, 16X», з іншого боку диск дзеркального кольору із записами камер внутрішнього спостереження магазину ТОВ «Сільпо ФУД», що по вул. Сквирське шосе, 230 м. Біла Церква Київської області, за 20.07.2022 року - зберігати при матеріалах кримінального провадження;
- порошок пральний «Triumf» для кольорових речей вагою 900 гр., в картонній коробці; засіб для унітазу «Sanix»морський, об`ємом 35 гр., в поліетиленовому пакеті біло синього кольору; плямовивідник «Vanish Oxi» об`ємом 450 мл., в пластиковій пляшці рожевого кольору; бальзам для тіла «Nivea SOS» об`ємом 250 мл., в пластиковій пляшці білого кольору; печінка тріски « Best time elite» вагою 121 гр., в металевій коробці; серветки універсальні «Фрекен Бок» 1 упаковка, в поліетиленовому прозорому пакеті, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити у власності ТОВ «СІЛЬПО-ФУД;
- кросівки, шорти, футболку, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_3 - залишити у останнього, як у власника майна.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1