Справа № 464/318/23
пр.№ 1-кп/464/230/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження № 464/318/23, внесене 16.11.22. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000441, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, невійськовозобов`язаного, неодруженого, непрацюючого, неодноразово судимого, востаннє -15.05.19. за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до позбавлення волі на строк 4 р. 3 міс. та ухвалою Селидівського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.21. звільнений умовно-достроково на 1 р. 3 міс. 21 день, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

де сторонами виступають з боку:

обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ;

захисту - обвинувачений ОСОБА_3 , -

з участю його сторін, -

у с т а н о в и в :

ОСОБА_3 15 листопада 2022 року у парку «Залізні Води» по вул.Тернопільській у м.Львові в порушення вимог чинного законодавства, яке регулює обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, маючи умисел на незаконно придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини, незаконно придбав, привласнивши, з метою власного вживання три згортки ізоляційної стрічки червоного кольору з особливо небезпечною психотропною речовиною PVP, обіг якої заборонено, загальною масою 0,3603 г, які незаконно зберігав при собі без мети збуту у наплічній сумці та яку о 18 год того ж дня неподалік будинку будинку АДРЕСА_3 у нього було виявлено працівниками поліції, а у подальшому й вилучено в ході огляду місця події.

Таким чином ОСОБА_3 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України.

Під час судового розгляду обвинувачений винуватість свою у вчиненні інкримінованого визнав повністю, покаявся та дав суду наступного змісту показання: за своє життя 9 разів притягувався до кримінальної відповідальності, з яких 8 разів реально відбував покарання, та 6 разів звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково, у зв`язку з чим наслідки ч.4 ст.81 КК України йому достовірно відомі. Офіційне місце роботи мав востаннє у 2008 році на АЗС, з 2021 року взагалі не працює, є внутрішньо-переміщеною особою, у зв`язку з чим отримує від держави допомогу у розмірі 2000 грн. Останні 10 років вживає наркотичні засоби та психотропні речовини, перебуває на замісній терапії. У м.Львові проживав сам, з батьками відносини не підтримує, своєї сім`ї ніколи не мав, на його утриманні жодна особа не перебуває. У нього відсутні будь-які хронічні захворювання. 15.11.22. знаходився у знайомого на Сихові в м.Львові та близько 17 години вийшов до магазину. У парковій зоні «Залізні води», під деревом, знайшов згорток, який складався з трьох в ізоляційній стрічці. Розгорнувши такі, він побачив психотропну речовину PVP. Він привласнив її з метою власного вживання, мети збуту не мав. Наслідки кримінальної відповідальності чудово розумів. За годину був помічений працівниками поліції, які запитали його про документи і заборонені предмети, про що він їм і повідомив, а у подальшому все було оформлено документально. Просить суд суворо не карати. Неявки до суду пояснює захворюванням, про що не повідомляв ні прокурора, ні суд та не зміг надати підтверджуючих документів.

З огляду на те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав повністю, фактичні обставини справи ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому суд вважає за недоцільне дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та розглядає справу в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, дав суду визнавальні показання, інші докази не досліджувалися, суд дійшов висновку, що його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення є повністю доведеною, а тому повинен за такі дії нести кримінальну відповідальність та підлягає покаранню.

Відтак дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України, т.я. вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Загальні засади призначення покарання визначені ст.65 КК України.

Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином при призначенні обвинуваченому покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу винного, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, має незняту і непогашену судимість; є особою молодого віку, стан здоров`я (відсутні хронічні захворювання); є неодруженим, тривалий не працює, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та осіб на утриманні, під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває; за висновком судово-психіатричного експерта № 17 від 11.01.22. хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, як і в період інкримінованих йому дій, міг та може усвідомлювати своєї дії та керувати ними, виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, контрольна залежність (замісна терапія), застосування примусових заходів медичного характеру не потребує; пом`якшуючу виною обставину органом досудового розслідування зазначене щире каяття; обтяжуючі вину обставини органом досудового розслідування та судом не встановлені; характеризуючих на особу даних, окрім переліку судимостей, органом досудового розслідування не здобуто; розкаяння та негативну поведінку під час судового провадження, що виразилась у неявках до суду, у зв`язку з чим до обвинуваченого було застосовано привід та оголошено в розшук.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи (постанова Верховного Суду від 04 жовтня 2022 року у справі № 523/4890/19).

Обвинувачений, будучи особою, яка неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності та звільненою умовно-достроково, майже через рік після звільнення з установи виконання покарань знову вчинив нове кримінальне правопорушення, ігнорував судові виклики та ухилявся від суду, у зв`язку з чим до нього було застосовано привід та оголошено розшук, що у взаємозв`язку беззаперечно не свідчить про щирість його каяття, незважаючи на формальну вказівку такого в обвинувальному акті та в судовому засіданні.

Відтак, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, визнає за неможливе досягти мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства та дійшов висновку про необхідність призначення йому з огляду на все це у своїй сукупності покарання за ч.1 ст.309 КК України - арешт на строк шість місяців (з урахуванням вимог частин 1 та 3 ст.60 КК України), адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діянь, у максимально наближених межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

Відповідно до ч.4 ст.81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно із ст.71 КК України, за сукупністю вироків, підсудному підлягає частковому приєднанню невідбута частина покарання за вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.05.19. строком один рік позбавлення волі та остаточному визначенню покарання з урахуванням п.п.а п.1 ч.1 ст.72 КК України позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

Правових підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, чи застосування ст.75 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винного, суд не знаходить.

Так описані вище дані про особу обвинуваченого та розкаяння дають лише підстави для призначення покарання у ненайсуворішому виді покарання - арешті, а не застосуванні ст.69 КК України чи інституту умовного звільнення до призначеного обвинуваченому покарання, що не передбачено для даного виду покарання. Інше більш м`яке покарання за таке кримінальне правопорушення, не сприятиме меті покарання та не буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень з урахуванням поведінки обвинуваченого під час судового провадження.

Отже суд дійшов висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції та поміщенні на певний строк до КВУ закритого типу.

Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, вибір заходу примусу узгоджується із позицією сторони обвинувачення, висловленої у судових дебатах, щодо остаточних виду та розміру покарання.

Ухвалюючи вирок, суд відповідно до ст.368 КПК України зобов`язаний вирішити питання щодо того, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження (арешт не накладався, запобіжний захід не застосовувався) відсутні.

Постановою ст.дізнавача СД ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_5 від 16.11.22. спецпакет НПУ № PSP 1366436 із трьома полімерними пакетами з психотропною речовиною - PVP визнано речовими доказами та передано в камеру зберігання речових доказів. Відтак такі слід знищити.

З ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) підлягають стягненню в користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 1510,24 грн.

Оскільки під час підготовчого провадження, як і в подальшому під час розгляду справи, клопотань про обрання запобіжного заходу обвинуваченому не надходило та такий не застосовувався, відсутні підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 532 КПК України,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання - арешт на строк шість місяців.

На підставі ст.71 КК України, з урахуванням ст.72 КК України, ОСОБА_3 частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком - вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15.05.19. строком один рік позбавлення волі та остаточно призначити покарання - позбавлення волі на строк один рік шість місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь держави процесуальні витрати в сумі 1510,24 грн.

Знищити речові докази спецпакет НПУ № PSP 1366436 із трьома полімерними пакетами з психотропною речовиною - PVP (постанова від 16.11.22.).

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м.Львова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_6