Номер провадження: 11-кп/813/773/22
Справа № 521/2387/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 року, у кримінальному провадженні №0000857 від 20.12.2018 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузії, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком суду вирішено питання, щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 року апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 року яким ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України змінено.

Виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на обставину, яка пом`якшує покарання, на наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини.

В іншій частині вирок районного суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 08.12.2021 касаційну скаргу прокурора задоволено. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 06.04.2021 року скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим в тому, що 19.12.2018 року, о 16 год. 30 хв., в порушення вимог п. 2.3 «б», 2.9 «а», 12.1 «Правил дорожнього руху України», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем «BMW-316» реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїжджаючи із території КП «Міськзелентрест», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Хімічна, 3, на проїжджу частину вул. Хімічної, де організовано двосторонній рух транспорту, і проїжджа частина має по одній смузі для руху в протилежних напрямках, виконуючи маневр повороту праворуч, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався із керуванням транспортним засобом, допустив його боковий занос та, як наслідок, втрату керуванням, виїхав за межі проїжджої частини, вправо за ходом руху автомобіля, та здійснив наїзд на опору лінії електропередачі передньою частиною транспортного засобу.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження в вигляді відкритої черепно-мозкової травми: синця лобової ділянки голови зліва, вогнищевого крововиливу в м`яких тканинах лобної ділянки голови зліва, лінійного перелому кісток склепіння та основи черепу, крововиливів під м`які мозкові оболонки обох півкуль головного мозку та мозочка, контузійних забоїв та розмізченням нижньої поверхні лівої лобової частки, крововиливів у шлуночки головного мозку, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, та від яких наступила його смерть в кареті швидкої допомоги під час доставлення в лікувальну установу.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що висновки суду викладені у судовому рішенні не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не враховано, що злочин який вчинив обвинувачений є тяжким, останній вчинив кримінальне правопорушення перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та своїми протиправними діями позбавив людину життя. А тому вважає, що уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не мав права визнавати як обставину, яка пом`якшує покарання, наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, оскільки у відповідності до копії свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачений ОСОБА_8 не вказаний батьком дитини.

Просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки. Крім того, прокурор просить виключити з мотивувальної частини вироку суду посилання на наявність обставини, яка пом`якшує покарання наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КПК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КПК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КПК; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 409 КПК України встановлено, що підставою для скасування або зміни судових рішень судом апеляційної інстанції, є: зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_8 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, а тому допитавши обвинуваченого ОСОБА_8 за згодою всіх учасників судового розгляду, суд першої інстанції розглянув справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, без дослідження всіх доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановленого судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені злочину, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Що стосується доводів прокурора з приводу невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до практики призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що при призначені покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчиненого злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стані правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст. 75 КК України в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень викладених уп. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування спричиненої злочином шкоди, а також позитивну характеристику, наявність на утриманні обвинуваченого батька ОСОБА_11 , 1943 року народження, який є пенсіонером та інвалідом І групи, а також стан здоров`я батька.

Також районний суд врахував обставини, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Зазначені пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, дані про особи винного, який провину в скоєному злочині визнав в повному обсязі, щиро покаявся, раніше не судимий, має постійне місце проживання та за місцем свого проживання характеризується позитивно, добровільно відшкодував потерпілій заподіяну злочином шкоду, стали підставою для застосування судом першої інстанції покарання, призначеного ОСОБА_8 відповідно до вимог статей 75, 76 КК України та звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що наведена сукупність обставин не надавала підстав суду першої інстанції для висновку, що визначена засудженому форма відбування покарання є справедливим та виваженим заходом примусу, а також, що вона забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

При ухвалені вироку судом першої інстанції не було враховано те, що злочин скоєний обвинуваченим є тяжким, який останній вчинив у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком за результатами його медичного освідування.

Крім цього, своїми протиправними діями обвинувачений позбавив людину життя, яке є найбільшою соціальною цінністю, а уникнення особою реального покарання за таких обставин негативно вплине на сприйняття суспільством, зокрема іншими водіями, необхідності дотримуватися Правил дорожнього руху.

Зазначене кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, неодноразово викладеною у судових рішеннях.

Отже, висновок про можливість застосування щодо ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України зроблений районним судом без урахування особливостей правозастосування наведених норм матеріального права і належним чином не вмотивований, внаслідок чого засудженому призначене покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, даним про особу обвинуваченого та конкретним обставинам справи.

Що стосується позиції потерпілої, то вона не є обов`язковою для суду, враховується в сукупності з обставинами, передбаченими статтями 65 - 67, 75 КК, і не має над ними пріоритету. Думка потерпілої, щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому без ізоляції останнього від суспільства, не є безумовною підставою для застосування положень ст. 75 КК та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Одночасно апеляційний суд визнає слушними доводи прокурора щодо необхідності зміни вироку через невірне врахування судом першої інстанції, як обставини, що пом`якшує покарання, наявності на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини.

Так, згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , повторно виданого 13.06.2018 року, вбачається, що батьком неповнолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_12 , а не обвинувачений ОСОБА_8 (т. 1 а.п. 78).

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм кримінального законодавства, а обвинуваченому має бути призначене покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених санкцією ч. 2 ст. 286 без застосування ст. 75 КК України.

Колегія суддів, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, вищенаведені дані про особу обвинуваченого та встановлені судом першої інстанції обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, з наявністю яких погоджується апеляційний суд і приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції в оскаржуваному вироку вид та розмір покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, буде належним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Водночас, вирішуючи питання, щодо строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки буде достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому апеляційний суд вважає, що необхідності у визнані ОСОБА_8 винним у вчинені злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України не має, оскільки останній вже визнаний винним, що виключає у собі необхідність повторного визнання його винуватості, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі.

Водночас, призначаючи покарання, яке засудженому слід відбувати реально, суд апеляційної інстанції враховує строк попереднього ув`язнення з 19.12.2018 по 28.01.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання - скасуванню з ухваленням апеляційним судом у цій частині нового вироку.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 408, 409, 412, 415, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 26.03.2019 року, у кримінальному провадженні №0000857 від 20.12.2018 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК Українив частині призначеного покарання, - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на обставину, яка пом`якшує покарання, на наявність на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати засудженому ОСОБА_8 в строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 19.12.2018 року по 28.01.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання за цим вироком обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення цього вироку до виконання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його оголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15