Справа № 953/6569/22
н/п 1-кс/953/4988/22
"08" грудня 2022 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
Окрім цього, 30.11.2022 в період з 06:41 год. по 08:57 год. під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено та вилучено: предмет, схожий на пістолет Флобер, калібр 4 мм, серійний номер НОМЕР_1 ; 5 корпусів гранат РГН з маркуванням «РГН-А-ІХ-І 107-1-93», 1 корпус гранати Ф-1 з маркуванням «107 46-80 Т», 1 корпус гранати РГД-5 з маркуванням « НОМЕР_2 »; 5 підривачів до ручних осколкових гранат УДЗ з маркуванням «УДЗ С-1-92», 2 підривачі до ручних гранат УЗРГМ з маркуванням на зовнішній поверхні важелів «30-80 УЗРГМ-2 УЗЧП», на внутрішніх поверхнях «386-88-80».
Вилучене 30.11.2022 під час вказаних обшуків майно, відповідно до положень ст. 98 КПК України може бути знаряддям вчинення злочину, могло зберегти на собі його сліди та може містити відомості, які у подальшому будуть використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вищевказане майно є доказом злочину.
Метою накладення арешту на вищевказане вилучене 30.11.2022 майно є збереження речових доказів, в тому числі воно необхідне для проведення відповідних судових балістичної, вибухо-технічної експертиз, висновки яких можуть бути використані як докази у кримінальному провадженні.
У судове засідання прокурор ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надіслав в системі «Електронний суд» заяву про розгляд клопотання за його відсутності у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні, клопотання підтримав, та просив його задовольнити.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та клопотання просив вирішити по суті на розсуд суду.
Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 надіслав на електронну адресу заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в задоволенні клопотання просив відмовити.
30.11.2022 на підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харків від 21.11.2022 було проведено обшуки, та вилучене майно, яке зазначене в протоколах обшуку, та в прохальній частині клопотання прокурора про арешт майна.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.
В зв`язку з вищевикладеним, прокурором було підготовлено клопотання про арешт майна, яке 01.12.2022 направлено на адресу Київського р/с м. Харкова для подальшого розгляду, однак ухвалою слідчого судді від 01.12.2022 клопотання було повернуто прокурору, та встановлено строк в 72 год. для усунення недоліків, яка була отримана слідчим 05.12.2022 о 11.00 год. Після усунення недоліків прокурором повторно 06.12.2022 спрямовано клопотання про арешт майна.
Таким чином, згідно зі ч. 3 ст. 172 КПК України, передбачений законом строк в сімдесят дві години для усунення недоліків прокурором не порушено.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину… Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження майна. З метою забезпечення схоронності речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
При тому, ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Відповідно до ч.1 ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Так, відповідно до ч.1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, які необхідно вивчити шляхом проведення експертиз, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, висновки яких можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні.
Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Слідчий суддя також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим, прокурором вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод . Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані заінтересованими особами за їх наявності не надано та слідчим суддею не встановлено.
У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Накласти арешт на майно, яке 30.11.2022 в період з 06:41 по 08:57 год. виявлено та вилучено під час обшуку за адресою АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: предмет, схожий на пістолет Флобер, калібр 4 мм, серійний номер НОМЕР_1 ; 5 корпусів гранат РГН з маркуванням «РГН-А-ІХ-І 107-1-93», 1 корпус гранати Ф-1 з маркуванням «107 46-80 Т», 1 корпус гранати РГД-5 з маркуванням «-114-83»; 5 підривачів до ручних осколкових гранат УДЗ з маркуванням «УДЗ С-1-92», 2 підривачі до ручних гранат УЗРГМ з маркуванням на зовнішній поверхні важелів «30-80 УЗРГМ-2 УЗЧП», на внутрішніх поверхнях «386-88-80», - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Визначити місцем зберігання арештованого майна камеру схову речових доказів СУ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами, відсутніми при оголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя - ОСОБА_1 ОСОБА_7