ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7143/20

Номер провадження 1-кп/495/344/2022

02 лютого 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровського кримінальне провадження, відомості про яке внесеного до ЄРДР № 0001487 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кропивницький, громадянина України, не одруженого, працюючого за наймом, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 25.06.2009 року за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, та на підставі ч.5 ст.72 КК України звільненого від відбування покарання ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18.02.2016 року

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, наданого до суду.

26.09.2020 в денний час доби, приблизно о 17 годині 30 хвилин, більш точного часу під час досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_4 разом із потерпілим ОСОБА_6 , будучи працівниками за приватним наймом в ТОВ «ПРУДИ», перебували в приміщенні проживання персоналу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та на протязі другої половини дня зловживали спиртними напоями.

Під час спільного розпивання спиртних напоїв між ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_6 на побутовому підґрунті виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 , будучи особою раніше неодноразово судимою, у тому числі за вчинення злочину проти життя та здоров`я, взяв ніж та умисно наніс декілька ударів потерпілому ОСОБА_6 в область корпусу тулуба, чітко розуміючи що в проекції місць нанесення ударів знаходяться життєво-важливі органи та його дії можуть задати смерті особі, тим самим бажаючи настання таких наслідків ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді: одне проникаюче колото-різане поранення в правій подвздошній області з ушкодженням подвздошної і сліпої кишок, одне непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті.

Відповідно до проведеної судово-медичної експертизи вищезазначені тілесні ушкодження потерпілого ОСОБА_6 згідно з п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р.) відносяться до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя, що в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в закінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

ІІ. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

При оцінці представлених суду доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства, статей 84, 85, 86, 89 КПК України, практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 вказав, що з обвинуваченим ОСОБА_4 знайомий через свого кума. 26.09.2020 вони перебували у службовому приміщенні ТОВ «ПРУДИ», розташованого за адресою: вулиця Заливна 3 «а», село Сухолужжя, Білгород-Дністровський район, Одеська область. В ході вживання алкогольних напоїв між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_6 наніс удар рукоюв область обличчя ОСОБА_4 , після чого останній взяв ніж. Побачивши це потерпілий попросив ОСОБА_4 покласти ніж, однак, ОСОБА_4 сказав: «я тебе заріжу, я тебе вб`ю». Після цього ОСОБА_4 наніс удар ножем в ліву частину тулуба, та ще наносив удари, вони зчепились та завалились на диван. Після третього удару ОСОБА_6 вихватив ніж та відкинув його. Потерпілим зазначається, що після спричинених ушкоджень ОСОБА_7 залишився з ним, намагався вчинити дії щодо зупинення кровотечі, після падіння потерпілого обвинувачений переніс його на диван та самостійно викликав швидку допомогу.

Потерпілий заявив цивільний позов та просить стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в розмірі 10 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Відносно міри покарання обвинуваченим покладається на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона є дружиною потерпілого ОСОБА_6 , який працює у ТОВ «Пруди» разом з чоловіком, на ім`я ОСОБА_9 . Зазначена особа приходила до місця проживання ОСОБА_6 за декілька тижнів до вказаних подій, свідок зазначила, що їй було відомо що вказаній особі немає де жити, більше нічого не знає. 26.09.2020 її чоловік ОСОБА_10 поїхав на роботу у ТОВ «Пруди» та о 17 годині вона мала розмову з ним, в ході якої він зазначив, що в нього все нормально. Однак, о 18 годині телефоном ОСОБА_6 повідомив дружині « ОСОБА_11 , труба», та вона через слухавку почула чийсь голос, який повідомляв, що скоро приїде швидка допомога. В подальшому свідок від працівників поліції дізналась, що її чоловік перебуває у лікарні, йому нанесено ножові поранення особою на ім`я ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 зазначив, що він працює на посаді заступника директора ТОВ «Пруди». Йому відомо, що на даному підприємстві працює у якості різноробочого особа на ім`я ОСОБА_10 . Приблизно 21 22 вересня до ОСОБА_12 звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_9 , якому було відомо, що на ТОВ «Пруди» необхідні працівники. ОСОБА_12 надав згоду на тимчасове проживання ОСОБА_9 у приміщенні сторожки ТОВ «Пруди» та виконання ним різних робіт. В день вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 не був присутній на місці вчинення злочину, про зазначені події йому повідомив працівник поліції. Прибувши на місце події він побачив ОСОБА_9 , який повідомив йому що між ним та ОСОБА_10 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 наніс ножові поранення ОСОБА_10 .

Інших свідків як сторона обвинувачення, так і сторона захисту не заявляли.

Надаючи юридичну оцінку показанням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_8 суд враховує, що свідки були безпосередньо допитаними у судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 352 КПК України та будучи під присягою та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та завідомо неправдиві показання, кожен окремо, підтвердили обставини, які підлягають встановленню відповідно до змісту ст. 91 КПК України.

З метою оцінки доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001487 від 26.09.2020 року, відповідно до якого 26.09.2020 року приблизно о 17 годині 30 хвилин невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні сторожки ТОВ «Пруди», розташованому за адресою: Білгород-Дністровський район, с. Сухолужжя, вул. Заливна 3-А маючи намір на протиправне заподіяння ушкоджень ОСОБА_6 наявним при собі ножем спричинила тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черева та одної колото-різаної рани черева, колото-різаної рани лівої частини грудної клітини, але особа свій намір до кінця не довела, оскільки не вчинила усіх дій, які вважала необхідним для доведення кримінального правопорушення до кінця, оскільки задавши ОСОБА_6 три удари ножем вважала, що він помер;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_6 відповідно до якої 26.09.2020 о 18 год. 00 хв. знаходячись біля інкубаційного приміщення ТОВ «Пруди» по вул.Заливній в с.Сухолужжя ОСОБА_4 здійснив замах на вбивство, нанісши йому удари ножем;

- протокол огляду місця події від 26.09.2020 року, а саме будівлі ТОВ «Пруди» по вул.Заливній в с.Сухолужжя Білгород-Дністровського району в ході якого вилучено ніж, підодіяльник, чоловічу футболку з полосами, дві пляшки з-під горілки, змиви речовин бурого кольору, документи на ім`я ОСОБА_4 ;

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_4 станом на 02 год. 00 хв. 27.09.2020 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту становив 0,774%);

- висновок судово-медичної експертизи №217 від 28.09.2020 року, відповідно до якої у ОСОБА_4 наявне тілесне ушкодження - синець в області правої раковини, морфологічні особливості синця в області правої вушної раковини у ОСОБА_4 (вушна раковина набрякла, синюшна, на задній поверхні наявний синюшно-фіолетовий синець), властивий 1-3 денній давності заподіяння, міг бути заподіяним 26.09.2020 року, як вказано в постанові, синці зазвичай викликають незначні, скороминущі наслідки, що тривають не більше 6-ти днiв i за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, синець в області правої вушної раковини виник внаслідок удару тупим твердим предметом, або при затисканні мiж такими предметами, на що вказує характер тілесного ушкодження;

- висновок трасологічної експертизи №1342-Д від 27.10.2020 року, відповідно до якої слід пальця руки розмірами 20х21мм на поверхні скляної пляшки (об`єкт 2) залишений середнім пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , слід пальця руки розмірами 12х18мм на поверхні скляної пляшки (об`єкт 2) залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на iм`я ОСОБА_4 , слід пальця руки розмірами 13х18мм на поверхні скляноi пляшки (об`єкт 2) залишений безіменним пальцем лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , слід пальця руки розмірами 14х21мм на поверхнi скляної пляшки (об`єкт 3) залишений безіменним пальцем правої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- протокол проведення слідчого експерименту від 03.11.2020 в ході проведення якого ОСОБА_4 вказав, що 26.09.2020 він в денний період доби знаходився у приміщенні сторожки за адресою: АДРЕСА_1 та до нього підійшов потерпілий ОСОБА_10 (прізвище обвинуваченому не відоме), який приніс з собою пляшку горілки. В ході розпивання спиртних напоїв між зазначеними особами виник словесний конфлікт та ОСОБА_4 просив ОСОБА_6 щоб він заспокоївся, інакше він може взяти ніж, після чого вони продовжили випивати. Після цього ОСОБА_4 взяв ніж, розлив горілку по чаркам та сказав: «Ще раз мене торкнешся я тебе вдарю» та поклав ніж на стіл. Потім обвинувачений взяв чарку, щоб випити алкоголь та в цей час ОСОБА_6 кинувся на ОСОБА_4 , останній однією рукою прикрив себе з метою захисту, а лівою рукою автоматично взяв ніж, та наніс ножові поранення в ліву частину тулуба спочатку один раз, а потім ще один удар в область брюшної порожнини, після чого вони завалились на диван та ОСОБА_6 відкинув ніж. Після цього ОСОБА_6 попрямував до спальної кімнати. Через деякий час потерпілий підвівся з дивану, пройшов декілька метрів та впав на порозі. ОСОБА_4 перемістив його до кухні на диван, наклав тканину матерію на місце кровотечі та викликав швидку, після чого обвинувачений взяв ніж та виніс на вулицю на відстані приблизно 10 метрів, встромивши його лезом в землю, оскільки мав намір його сховати. Відеозапис слідчого експерименту переглянуто безпосередньо у судовому засіданні, невідповідностей не виявлено.

- висновок судово-медичної експертизи № 230 від 28.09.2020 відповідно до якої у ОСОБА_6 були наявні наступні тілесні ушкодження: одне проникаюче колото різане поранення в правій подвздовшній області з ушкодженням і сліпої кишок, одне непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті. Згідно наданої медичної документації значної довжини рановий канал рани в правій подвздовшній області, що переважає над шириною і довжиною рани (проник в черевну порожнину з ушкодженням подвздовшної і сліпої кишок), і матеріалів кримінального провадження (протоколу допиту підозрюваного, відповідно до якого вдарив його ножем в область черевної порожнини), поранення ОСОБА_6 могло бути колото-різаним і заподіяним у результаті 1-разової дії колючо-ріжучого предмета (знаряддя), що володiв колючо-ріжучими властивостями, яким міг бути ніж, за механізмом удару зі значною силою. Micцe прикладання сили - права подвздовшна область. Поранення ОСОБА_6 могло бути заподіяне незадовго (у термін до кількох годин) до надходження до КНП «Білгород-Дністровська ЦРЛ» БДРР 26.09.2020р., можливо в термін, вказаний в постанові 26 вересня 2020 року, приблизно о 17 годинi 30 хвилин. У відповідності до п 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, ушкодження передньої стінки живота у ОСОБА_6 , котре проникло в черевну порожнину, відноситься до категорії ТЯЖКИХ по критерію небезпеки для життя. Поранення у ОСОБА_6 могло бути колото-різаним і заподіяним у результаті 1 разової дiї колючо-ріжучого предмета (знаряддя), який володіє колючо-ріжучими властивостями, за механізмом удару зі значною силою. Місце прикладання сили - передня поверхня лівої половини грудної клітки. Поранення в області грудної клітки зліва могло бути заподіяним незадовго (у термін до кількох годин) до моменту надходження до КНП «Білгород-Дністровська ЦРЛ» БДРР 26.09.2020р. або приблизно за 10-20 дiб до початку судово-медичної експертизи можливо в термiн, вказаний в постанові «26 вересня 2020 року, приблизно о 17 годинi 30 хвилин». Зважаючи на данні медичної документації, направлення раньового каналу у правій паховій області у фронтальній площині спереду назад, зазначене відноситься до категорії тяжких по критерію небезпеки для життя, та згідно п. 2.1.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкостi тiлесних ушкоджень» є небезпечним для життя. Тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , а саме проникаюче колото-різане поранення в правій подвздовшній області з ушкодженням подвздовшноi і сліпої кишок, непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва, три різані рани правої бокової половини черевної стінки і одна різана рана лівої кисті могли супроводжуватися больовими відчуттями в момент спричинення («нанесення ударів ножем»);

- висновок експерта №1041 від 05.10.2020 відповідно до якого, на марлевому тампоні зі змивом з правої руки підозрюваного ОСОБА_4 знайдені слiди крові з домішкою потових виділень в яких виявлений білок людини. Не виключається змішання крові та поту осіб-носіїв виявлених групових факторів, у тому числі крові потерпілого ОСОБА_6 та крові, поту підозрюваного ОСОБА_4 ;

- висновок експерта №1082 від 05.10.2020, згідно з яким на кухонному ножі, вилученому під час огляду мiсця події в приміщенні сторожки рибного господарства ТОВ «Пруди» за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Сухолужжя, вул. Заливна, знайдена кров людини та не виключається походження крові від потерпілого ОСОБА_6 , який має таку саму групу крові.

Докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, на які посилаються органи досудового розслідування, безпосередньо досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, перевірені судом відповідно до ст. 94 КПК України та оцінені судом з точки зору їх допустимості , належності, достовірності та достатності.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається даних, які б вказували на те, що наведені вище докази є недопустимими, порушень процесуального порядку збирання досліджених при судовому розгляді доказів за матеріалами справи не встановлено, докази зібрані належними суб`єктами , уповноваженими на їх отримання, при їх збиранні під час досудового розслідування було дотримано порядок , визначений кримінально-процесуальним законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №688/788/15-к від 04 липня 2018 року, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Згідно з послідовною практикою ЄСПЛ необхідним елементом справедливості судового провадження є наявність в обвинуваченого можливості реалізувати своє право за підпунктом «d» пункту 3 статті 6 Конвенції шляхом безпосереднього допиту свідка в присутності судді, який ухвалює остаточне рішення у справі.

В судових дебатах прокурор зазначив, що враховуючи численні поранення, які обвинувачений ОСОБА_7 наніс потерпілому ОСОБА_6 , а також те, що на твердження прокурора особа є неодноразово судимою, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, має негативну характеристику за місцем мешкання на підставі чого просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі на 13 років. Адвокат у своїй репліці зазначив, що згідно ч.3 ст.68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. Після вказаної репліки захисника прокурор визнав, що дійсно з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, неможливо застосувати покарання у вигляді позбавлення волі строком більше ніж на 10 років.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судових дебатах зазначив, що обвинувачений не заперечує факт вчинення ним противправних дій 26.09.2020, однак на думку сторони захисту зазначені дії слід кваліфікувати як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а не замах на вбивство. Адвокат наголошує, що дійсно, 26.09.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в ході розпиття алкогольних напоїв виникла сварка, під час якої ОСОБА_6 перший наніс обвинуваченому удар рукою (факт нанесення підтверджується висновком судово-медичної експертизи №217 від 28.09.2020 року, відповідно до якої у ОСОБА_4 наявне тілесне ушкодження - синець в області правої раковини, морфологічні особливості синця в області правої вушної раковини у ОСОБА_4 (вушна раковина набрякла, синюшна, на задній поверхні наявний синюшно-фіолетовий синець), властивий 1-3 денній давності заподіяння, міг бути заподіяним 26.09.2020 року). Далі, зважаючи що суперечка не минула, ОСОБА_7 вимовив погрозу на адресу ОСОБА_6 , просив його заспокоїтись інакше вдарить його, однак останній, не зважаючи на сказане, накинувся на ОСОБА_13 в результаті чого обвинувачений, схопив ніж та лівою рукою наніс 2 удари ОСОБА_6 , після чого вони, зчепившись, повалились на диван. Одразу після цього ОСОБА_6 вибив ніж з рук ОСОБА_13 . Обвинувачений, зрозумівши, що саме трапилось в результаті нанесення ним ударів, після того як потерпілий спочатку вийшов самостійно до іншої кімнати, а потім різко підвівшись встав та зробивши декілька кроків впав, переніс ОСОБА_6 на диван, зробив пов`язку з метою зупинення кровотечі та викликав швидку допомогу. Таким чином захисник наголошує, що у ОСОБА_13 була можливість на доведення інкримінованого органом досудового розслідування злочину до кінця, однак в момент, коли потерпілий не міг чинити супротив обвинувачений таких дій не вчинив, а навпаки викликав швидку допомогу, розмовляв з потерпілим до приїзду лікаря, коли почув сирену, яка сповіщала про наближення машини швидкої допомоги вибіг на проїжджу частину, щоб скоординувати їх відносно адреси та почав подавати їм знаки руками. Окрім того, знаряддя вчинення злочину кухонний ніж не було заздалегідь заготовлено для вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України. На підставі зазначеного захисник просив визнати винним ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. Враховуючи те, що особа перебуває у хворобливому стані здоров`я просив застосувати норму ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши строк 3 (три) роки.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

ІV. Що стосується Закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню до інкримінованого обвинуваченому злочину, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння (постанови Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 705/623/18, від 17 квітня 2019 року у справі №472/342/16-к, від 11 лютого 2021 року у справі № 462/3062/16-к).

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Ознаки суб`єктивної сторони вчинених злочинів та особливості психічного ставлення обвинуваченого до вчинених діянь і їх наслідків встановлюються судами на підставі характеру вчиненого діяння та об`єктивно-предметних умов його вчинення, за встановленими судом фактичними обставинами вчинених злочинів, що закріплені належними і допустимими доказами, зібраними в порядку, передбаченому КПК, та оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Кримінального кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ч.1 ст. 11 КК України, злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Суд зазначає, що для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності за вчинений злочин в обов`язковому порядку мають бути встановлені усі елементи складу злочину, зокрема, об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона, а обов`язок доведення наявності вказаних елементів покладається на сторону обвинувачення.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. Однак, в ході судового розгляду справи суд дійшов висновку про те, що вказана кваліфікація дій ОСОБА_4 не є вірною, а тому суд кваліфікує дії за ч.1 ст.121 КК України виходячи з наступного:

Під час судового розгляду, в ході дослідження доказів та проведення допитів встановлено, що у ОСОБА_4 був відсутній умисел на вбивство ОСОБА_6 . Зазначене підтверджується відеозаписом проведення слідчого експеримента, допитом обвинуваченого. Окрім того, суд бере до уваги, що заподіявши ножові поранення, ОСОБА_4 відійшов від потерпілого та після того як потерпілий перейшов до іншої кімнати на ліжко, а згодом підвівся та впав обвинувачений підняв його та переніс до дивану, вчинив дії щодо надання матерії з метою зупинення кровотечі, за власною ініціативою викликав швидку допомогу, координував авто швидкої медичної допомоги щодо місця знаходження будинку, у якому перебував потерпілий. Суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 , хоча об`єктивно мав можливість нанесення тілесних ушкоджень з метою спричинення смерті потерпілому ОСОБА_6 , враховуючи його безпорадний стан, однак, оскільки убивство останнього не охоплювалось умислом обвинуваченого, жодних дій, направлених на заподіяння повторно тілесних ушкоджень з метою спричинення смерті ним вчинено не було.

Суд спростовує позицію прокурора та зазначає, що при реальній можливості спричинити смерть ОСОБА_6 , з огляду на стан потерпілого, який не втратив свідомості, підвівся з дивану, а не впав безпорадно, у обвинуваченого не було підстав вважати, що він досяг злочинної мети, а саме: заподіяв смертельного поранення. При цьому потерпілий не вчиняв дій, які б можна було розцінити як активну протидію злочинним діям, що завадили ОСОБА_4 довести свій умисел на вбивство до кінця. Також суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 після нанесення ударів ножем бачив, що потерпілий живий, і не вчинив ніяких інших дій по відношенню до потерпілого. Те, що ОСОБА_4 дійсно бачив, що потерпілий живий та після нанесення ударів перейшов до іншої кімнати відповідає показам потерпілого, який зазначив, що підвівшись з дивану перейшов в іншу кімнату, де знаходилось ліжко, та згодом вставши з дивану впав у коридорі на виході з будинку було підтверджено в ході допиту у судовому засіданні потерпілого та під час проведення слідчого експерименту.

Суд враховує і причину припинення злочинних дій ОСОБА_4 , а саме - досягнення мети у вигляді спричинення тілесного ушкодження.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у п. 22 постанови Пленуму від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», а саме для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту спрямованості умислу винного. Питання про умисел винного необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство.

Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично були заподіяні.

Крім того, заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості.

Оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_4 саме на вбивство потерпілого прокурором не доведено поза розумним сумнівом.

Відтак, суд вважає, що у ОСОБА_4 був умисел на спричинення потерпілому тілесного ушкодження. Зважаючи на те, що обвинувачений не мав конкретного умислу щодо тяжкості тілесних ушкоджень, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 виходячи зі ступеню тяжкості фактично спричинених тілесних ушкоджень.

Згідно постанови Верховного Суду від 19.03.2020 по справі №314/1905/17, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). Розумний сумнів - це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обгрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Застосовуючи цей стандарт доведення, необхідно враховувати, що розумний сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має грунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами (постанова Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №195/1563/16-к).

За таких обставин суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України встановлена поза розумним сумнівом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, оскільки сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, що відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом, визначеному, зокрема, постановою Верховного Суду №159/3738/16-к від 23.06.2020.

3 урахуванням викладеного суд дійшов до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєному доведена повністю і його дії підлягають кваліфікації за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

V. При вирішенні питання щодо призначення покарання суд виходить з наступного:

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі,яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначаючи вид та міру покарання, суд враховує тяжкість скоєного обвинуваченим - відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, є тяжким злочином, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, а також враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Прокурором у судовому засіданні наголошувалось на тому, що особа має негативну характеристику за місцем проживання, а саме відповідно до характеристики, виданої Мологівською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області за №02-24/1070 від 28.09.2020 ОСОБА_4 не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ТОВ «ПРУДИ», зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя. На противагу цьому захисником зазначено, що вказана характеристика не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_4 працював за наймом, а складена характеристика не є достовірною через те, що обвинувачений проживав за вказаною адресою досить малий час.

На обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра обвинувачений не перебуває.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 .

При призначенні покарання суд зазначає, що обвинуваченим ОСОБА_4 було здійснено виклик швидкої медичної допомоги, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні.

Зважаючи на поведінку ОСОБА_4 після вчинення злочину, суд зазначає, що встановлено обставину, передбачену п. 2-1 ч.1 ст.66 КК України, зокрема надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Окрім того, враховуючи поведінку обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, суд зазначає про активне сприяння ОСОБА_4 розкриттю кримінального правопорушення (п. 1 ч.1 ст.66 КК України).

В силу ст.67 КК України судом встановлено обставини, що обтяжують покарання, а саме відповідно до висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з яким ОСОБА_4 станом на 02 год. 00 хв. 27.09.2020 перебував у стані алкогольного сп`яніння (результат тесту становив 0,774%).

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 має судимість, оскільки був засуджений 25.09.2009 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі, відбував покарання з 14.02.2009 по 29.02.2016 року та відповідно до положень ст.89 КК України є особою, що має судимість.

З урахуванням особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 неможливо без ізоляції від суспільства, тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

У відповідності до ст.72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_4 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 вересня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі .

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

В рамках кримінального провадження потерпілим ОСОБА_14 було заявлено цивільний позов. Даючи оцінку позовним вимогам потерпілого ОСОБА_6 , викладених у заявленому цивільному позові, суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

У відповідності до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд керується ст.ст. 23, ч.1 ст.1167 та ч. 1 ст. 1168 ЦК України, згідно з якими моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З приводу визначення розміру відшкодування моральної шкоди Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зазначила, що визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

Суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого при визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Таким чином, при визначенні розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд виходить із доведеності її заподіяння потерпілому внаслідок протиправних діянь з боку обвинуваченого, що виявились у немайнових втратах, спричинених заподіяною шкодою здоров`ю, тривалості часу та зусиль для відновлення нормальних функцій організму, що були порушенні внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, надані учасниками процесу, судом встановлено наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача і шкодою, заподіяною потерпілому та наявністю вини відповідача у заподіянні цієї шкоди, характер немайнових втрат, які поніс потерпілий ОСОБА_6 , а також з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений потерпілим цивільний позов у розмірі 20 тисяч грн., підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст.ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.

При вирішенні питання про речові докази суд керується положенням ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України вважає, що витрати на залучення експертів підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити у виді тримання під вартою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 31, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кропивницький, громадянина України, не одруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Зарахувати в строк остаточного покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення - з 26 вересня 2020 року відповідно до ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_4 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 26.09.2020 року.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на проведення експертизи на загальну суму 1 961,40 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 28.02.2020 на мобільний телефон Samsung imei: НОМЕР_1 з sim-карткою (упаковано в полімерний спец-пакет 7078088, вилучений 26 вересня 2020 року під час затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку ст.208 КПК України.

Речові докази по справі:

- кухонний ніж з руків`ям коричневого кольору, упакований в картонну коробку; підодіяльник білого кольору з вставками блакитного кольору з плямами бурого кольору, упакована в картонну коробку; чоловічу футболку з полосками (тельняжка) з плямами бурого кольору, 2 (два) недопалки цигарок «Pull», упаковані в паперові конверти окремо, 2 (дві) скляні пляшки з під горілки об`ємом 0,5 літри з маркуванням «Пшенична» та скляна чарка, упаковані в картонну коробку, змив речовини бурого кольору на марлевому тампоні, змоченому дистильованою водою, упакований в паперовий конверт знищити;

- паспорт та військовий квиток СРСР на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , упаковані в полімерний пакет НПУ № 7078086 - повернути засудженому ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон Samsung imei: НОМЕР_1 з sim-карткою (упаковано в полімерний спец-пакет 7078088 повернути засудженому ОСОБА_4 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду ОСОБА_1