Справа № 755/62/21 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/136/2022 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Джехром, Ісламської Республіки Ірану, громадянина Ісламської Республіки Ірану, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 , 06 жовтня 2020 року приблизно в 18 годин 47 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною бульвару Перова від Керченської площі в напрямку вул. В. Сєрова в місті Києві, допустив порушення вимог п.п. 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 виразилось в тому, що останній керуючи технічно справним автомобілем марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність, не переконавшись, що це буде безпечно і не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам руху, рухаючись проїзною частиною бульвару Перова від Керченської площі в напрямку вул. В. Сєрова в місті Києві, здійснив контакт лівими колесами з бардюрним каменем, після чого розпочав змінювати напрямок руху керованого ним автомобіля марки «Skoda Fabia», д.н.з. НОМЕР_1 , та в подальшому здійснив зіткнення з автомобілем марки «Daewoo Nexia», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному напрямку по бульвару Перова в середній смузі руху.

У водія ОСОБА_9 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/54986-ІТ від 16 листопада 2020 року, була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог вказаних пунктів.

В наслідок зіткнення між вказаним транспортними засобами, пасажир автомобіля марки «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була доставлена до медичного закладу, так як отримала, згідно висновку судово-медичної експертизи № 042-1702-2020 від 16 листопада 2020 року, тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітини у вигляді забою перелому середньої третини правої ключиці із заходженням уламків.

Порушення вказаних пунктів Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 , згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/54986-ІТ від 16 листопада 2020 року, знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пасажирці ОСОБА_11 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 грн. в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 , третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_12 та ОСОБА_10 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 40 000 грн. 00 коп.В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення експертних досліджень в сумі 3 104, 50 грн.Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року в частині призначеного основного покарання пом`якшити, в частині призначеного додаткового покарання позбавлення керування транспортними засобами на строк 1 рік скасувати, та в частині стягнення моральної шкоди на користь потерпілої в розмірі 40 000 - скасувати.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 зазначає, що вирок суду в частині призначеного покарання є суворим, а щодо стягнення моральної шкоди незаконним.

Сторона захисту вважає, що суд першої інстанції проводив судовий розгляд упереджено, необ`єктивно і невсебічно; суд надавав перевагу стороні обвинувачення, прийняв до уваги неналежні докази, істотно порушив вимоги кримінально процесуального закону, неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його надмірної жорстокості, а також не призначив трасологічну експертизу, та не допитав свідків захисту для з`ясування належності облаштування острівця безпеки, що є грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Крім цього, стороною обвинувачення не спростовано, що зіткнення автомобілів відбулось із-за казусу, тобто дії, яка має зовнішні ознаки провини (злочину), але позбавлена елементу вини, а тому не спричиняє притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 . Адже неналежне облаштування острівця безпеки призвело до зіткнення з ним транспортного засобу під керуванням ОСОБА_13 в чому вина останнього відсутня, а обвинуваченням не доведена.

Таким чином захисник зазначає, що ОСОБА_13 , як учасник дорожнього руху, мав право на безпечні умови дорожнього руху, а в нашому випадку острівець безпеки, через неналежне облаштування - не відповідає безпечним умовам дорожнього руху та створює пряму небезпеку для учасників дорожнього руху, що стало причиною даного ДТП. Зазначені доводи, стороною обвинувачення спростовані не були.

Звертає увагу, що на вказані обставини суд першої інстанції увагу не звернув та належної оцінки не надав.

Наголошує на тому, що протокол огляду місця дорожньо-транспортноїпригоди від 06 жовтня 2020 не містить даних про вказані дорожні знаки, лінії горизонтальної та вертикальної розмітки.

На вказану обставину, суд першої інстанції також уваги не звернув та оцінку вказаному факту не надав. Матеріали кримінального провадження не містять об`єктивних даних про дорожні знаки: лінії горизонтальної та вертикальної розмітки, які попереджали про острівець безпеки.

Крім цього, допитаний в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_14 зазначив, що питання належного облаштування «Острівця безпеки» ним не досліджувалось. Також ним не досліджувалось питання бардюра острівця безпеки, який виходить на проїжджу частину дороги, що, на думку захисника, стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

Захисник вважає, що висновок експерта № СЕ-19/111-20/54986-ІТ ґрунтується на недостовірних вихідних даних, наданих експерту органом досудового розслідування. Однією з умов порушення ОСОБА_13 правил дорожнього руху, було те, що: «з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, проявив неуважність та необачність». Сторона обвинувачення і сам обвинувачений не заперечують контакту автомобіля Skoda Fabia д.н.з. НОМЕР_3 лівими колесами (не одним колесом, а колесами) з бардюрним каменем «Острівця безпеки».

Враховуючи викладене сторона захисту наполягала, що причиною даної дорожньо- транспортної пригоди було те, що бордюрний камінь «Острівця безпеки» виступав більше ніж 20% на проїжджу частину дороги по якій рухався автомобілем ОСОБА_13 , даний острівець безпеки не був визначений дорожньою розміткою та дорожніми знаками, що становило не «необережність, неуважність, необачність» останнього, а незаконне та неналежне облаштування острівця безпеки, дорожніми службами. Хоча за п.1.10 ПДР небезпека для руху, це поява рухомого об`єкта.

Також місцевим судом не прийнято до уваги та безпідставно відхилено клопотання про допит свідків чим не створено необхідних умов для реалізації стороні захисту процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

До того ж, у судовому засіданні не досліджено клопотання захисту про медичну документацію потерпілої ОСОБА_11 , яка не відкривалась стороні захисту відповідно до положень ст. 290 КПК України. Ні обвинувачений, ні його захисник не мали змоги ознайомитись з медичною документацією та наочно звірити дані в ній та висновку судово-медичного експерта. Вказані обставини підтверджують грубе порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Апелянт стверджує, що в основу вироку покладено неналежні докази (висновки експертів) та не враховано фактичні обставини дорожнього покриття з виступаючим бордюром острівця безпеки на проїжджу частину дороги, який не мав відповідної дорожньої розмітки та був неналежно облаштований.

Окрім цього, зауважує, що призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_13 є надто суворим та не враховує матеріальний стан обвинуваченого та норми закону України про кримінальну відповідальність.

Захисник звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_13 одружений, є іноземним студентом, має низький матеріальний стан, у зв`язку з чим підробляв офіційно перевезенням громадян як таксист та був застрахований. Працював він для утримання сім`ї та оплати навчання. В той же час, суд першої інстанції ухвалюючи вирок, поклав на ОСОБА_13 покарання у вигляді штрафу в розмірі 68 000 грн, що не відповідає балансу пропорційності, адже враховуючи низький матеріальний стан засудженого, обов`язок утримання сім`ї та оплату навчання - дане покарання тільки погіршує його становище у сукупності з позбавленням права керування транспортним засобом на 1 рік. На переконання апелянта, таке покарання не призведе до виправлення засудженого та не відповідає гуманності та справедливості.

Сторона захисту вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обвинувачений за рахунок перевезень утримував сім`ю, має молодий вік, позитивну характеристику та раніше не судимий, як наслідок - призначив обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК України його необґрунтовано.

Також зазначає, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції не дотримано вимоги ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром воно є не справедливим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є надмірним та тяжким для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

До того ж, стверджує, що задоволення судом першої інстанції заявленого потерпілими цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. є несправедливим.

Вважає, що місцевим судом грубо порушення норм ч. 1 ст. 411 КПК України щодо задоволення цивільного позову потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди. При цьому не враховано фактичних обставин та надані нами пояснень з даного приводу та неналежне обґрунтування моральної шкоди потерпілими та відсутності будь якого розрахунку даної шкоди.

Наголошує, що сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої є значно завищена. Позивачем не надано розрахунку розміру шкоди з яких міркувань вони виходили визначаючи його, не надано доказів підтверджуючих факт завдання їм моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

У ч. 4 ст. 401 КПК України передбачено, що обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою,ь - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Суд апеляційної інстанції, у встановлений законом спосіб, повідомив учасників кримінального провадження про місце, дату і час перегляду оскаржуваного вироку. Тим самим, він забезпечив останнім розумну можливість представити свою позицію у справі та надати пояснення.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року). Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Так, у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Смірнов проти України», встановлено, що, відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що, оскільки всі сторони кримінального провадження були належним чином повідомлений про апеляційний розгляд, однак, до суду не з`явився, клопотань про відкладення не направляли, для забезпечення ефективного і здійсненого в розумні строки правосуддя, розгляд апеляційної скарги захисника можливий за їх відсутності.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього ж Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці доводів, викладених в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів приходить до висновку, що вказані вимоги судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі.

Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що аналіз доводів, викладених захисником в мотивувальній частині дає можливість прийти до висновку, що ним оскаржуються обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, однак, в резолютивній частині вказане питання не висвітлено. Разом з тим, з метою належної їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України суд першої інстанції послався на наявність достатньої кількості належних та допустимих доказів, якими доводиться обвинувачення.

Як свідчить аналіз матеріалів кримінального провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, ґрунтується на сукупності зібраних у справі доказів, досліджених судом першої інстанції, до яких належать:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди з долученими до нього схемою та фототаблицею від 06жовтня 2020 року. Вказаний огляд був проведений слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_15 в присутності понятих та інших учасників. Ним підтверджується безпосередньо факт настання самої події кримінального правопорушення, а саме дорожньої-транспортної пригоди, її час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, характеристика природних умов, наслідків, що настали в результаті зіткнення вказаного транспортного засобу та потерпілого (Т. 1 а. с. 98-104);

- протокол огляду відеозапису від 30 жовтня, відповідно до якого було оглянуто відеозапис з відео реєстратора, який має статус речового доказу та був наданий добровільно ОСОБА_10 , згідно заяви від 21 жовтня 2020 року. Із вказаного протоколу слідує, що відео проходить в темний час доби, в середній нижній частині відео реєстратора зображено дата та час, 2020.10.06 18:45:48. На початковому відео зображено автомобіль, який стоїть в лівій крайній смузі руху на червоний сигнал світлофору на проїзні частині дороги пр. Маяковського в напрямку бульвару Перова (Керченська площа).На відеозаписі видно, що в момент,коли автомобіль стоїть на червоний сигнал світлофору, автомобілі рухаються в зустрічному напрямку. На 18:46:53 хв. перегляду відео автомобіль починає рух на зелений сигнал світлофору по лівій крайній смузі руху та рухається бік бул. Перова.На 18:47:10 хв. перегляду автомобіль рухаючись по бул. Перова в лівій крайній смузі руху, починає перелаштовуватися в середню смугу руху та продовжує свій рух по бул. Перова в бік м. Дарниця. В подальшому, на 18:47.35 хв. перегляду,автомобіль проїжджає перехрестя бул. Перова та вул. Кибальчича на зеленій сигнал світлофору в середній смузі рух. Далі на 18.47.37 хв. перегляду чутно удар, після чого на 18:47:38 хв. знову чутно удар, характерний при зіткненні автомобілів, та видно як автомобіль, в якому знаходиться відеореєстратор трохи відкидає правіше, після чого відразу водій застосовує екстрене гальмування та зупиняється. На 18:47:43 хв. на відеозаписі, видно як по лівій крайній смузі рухається автомобіль сірого кольору «Шкода», після чого на 18.47.44 хв. автомобіль сірого кольору «Шкода» починає перелаштовуватися в середню смугу руху та зупиняється. Після чого водії вищевказаних автомобілів вийшли з автомобілів. На цьому перегляд відеозапису було завершено(Т. 1 а. с. 112);

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11 жовтня 2020 року, який було здійснено на підставі ухвали слідчого судді у справі № 755/16569/20, відповідно до якого було отримано доступ до документів, які знаходяться у володінні Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за адресою: м.Київ, вул. Братиславська,3, а саме: медичної картки стаціонарного хворого, рентген знімків, СКТ, МРТ знімків та іншої наявної медичної документації ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з 06 жовтня 2020 року перебувала на лікуванні, на 24 аркушах (Т. 1 а. с. 114-116);

- висновком судово-медичної експертизи № 042-1702-2020 від 16 листопада 2020 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_11 , 1978 р. н. отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітини у вигляді забою перелому середньої третини правої ключиці із заходженням уламків (Т. 1 а. с. 124-129);

- висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/111-20/54986-ІТ від 16 листопада 2020 року, відповідно до якого в даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія автомобіля марки «Skoda Fabia», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимогам пунктів 10.1 та 12.1 ПДР України (Т. 1 а. с. 135-141).

Таким чином, винуватість ОСОБА_16 підтверджена належними і допустимими доказами, яким суд першої інстанції дав відповідну оцінку під час судового розгляду, у зв`язку з чим, аргументи захисника про невідповідність висновків експерта, не знаходять свого підтвердження

Враховуючи, що жодною стороною кримінального провадження не ставилося питання про повторну оцінку вищеперерахованих доказів, і колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо них, їх повторне дослідження не проводилося.

Що стосується посилання захисника на те, що причиною ДТП став збіг обставин, то з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України. За суб`єктивною стороною вказане кримінальне провадження є необережним що, по суті своїй, і передбачає відсутність умислу і збіг обставин, у зв`язку з чим вказані обставини не можуть бути взяті до уваги.

Відмова у задоволенні клопотання про допит свідків, про що в своїй апеляційній скарзі наголошує захисник, не може розцінюватися судом першої інстанції як порушення вимог КПК України, оскільки жодним чином не вплинуло на наявну доказову базу укриміальному провадженні.

Щодо медичної документації, то колегія суддів зазначає, що відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеного в Постанові від 27 січня 2020 року у справі № 754/14281/17, відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом. У цій же постанові Об`єднана палата зазначила про те, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України. Зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що потягне за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу. Висновки експерті відкриті захисту, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних в апеляційній скарзі захисника обставин, порушення відсутнє.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_17 покарання, то з цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, що стосуються суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ч. 1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_17 покарання судом належним чином виконані вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та враховано, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікарня-нарколога не перебуває, має місце проживання, його стан здоров`я, спосіб життя (раніше не судимий, з освітою, одружений), наявність на його утриманні членів сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останніми, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає місці соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

З урахуванням всього вказаного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатнім для виправлення та попередження обвинуваченим вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначити обвинуваченому ОСОБА_17 покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із призначенням додаткового покарання - з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Колегія суддів погоджується з обраною судом першої інстанції видом і мірою покарання та вважає, що покарання у виді штрафу у розмірі 4 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_18 кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Що стосується цивільного позову потерпілої, то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У той же час, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено що, відповідно до ст. 137 ЦПК, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

В п. п. 3, 5 Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілої, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин (життєвої ситуації обвинуваченого), виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає дійсним її розмір на рівні 40 000 грн.

До вказаних висновків прийшов і суд першої інстанції, реалізовуючи свої дискреційні повноваження щодо визначення розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є обгрунтованим, вмотивованим і законним, а в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав для його скасування чи зміни, у зв'язку з чим вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4