Справа № 496/220/23
Провадження № 1-кп/496/380/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка клопотання прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000249 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

В судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

При цьому посилається на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке відповідно до ч.5 ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років. Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.12.2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою. Строк тримання під вартою обвинуваченого, встановлений ухвалою суду, закінчується 18.01.2023 року о 24.00 год, однак судове провадження не закінчено, ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, тому строк дії запобіжного заходу необхідно продовжити.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість і просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку захисника. В свою чергу, у задоволенні клопотання прокурора просив відмовити.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали, додані до клопотання, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 315 Кримінально-процесуального кодексу України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п. 219 Рішення ЄСПЛ у справі "Нечипорук і Йонкало проти України" суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви").

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому, суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права останнього, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, зокрема прав потерпілих у даному кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, одружений, має на утриманні малолітню дитину. Разом з цим, суд враховує процесуальну поведінку обвинуваченого, який неодноразово не з`являвся в судові засідання щодо розгляду відносно нього клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та ігнорував передбачений п. 1 ч. 7 ст. 42 КПК України обов`язок завчасно повідомити про причини своєї неявки, в наслідок чого до нього був двічі застосований привід, тому суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України - переховування від суду.

Крім того, ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки він обізнаний про місце перебування останніх із матеріалів кримінального провадження, обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування. Наведене свідчить про наявність ризику незаконного впливу на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Суд вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, зокрема домашній арешт, про застосування якого просив захисник, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, зокрема передбачених ст. 402 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України тримання під вартою.

Таким чином, застосування більш м`якого заходу, ніж тримання під вартою є неможливим.

З урахуванням викладеного, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватими у скоєні злочину у вчиненні якого обвинувачується, особу обвинуваченого, наявність ризиків передбачених п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого зокрема статтею 402 Кримінального кодексу України.

Вислухавши пояснення прокурора, який просив продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , а також захисника та обвинуваченого, які просили обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту, враховуючи матеріали кримінального провадження, які свідчать про те, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, крім того, розгляд судового провадження не завершено, суд вважає за доцільне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на 60 днів.

Керуючись ст. 314, 315 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, а саме: з 17.01.2023 року по 17.03.2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня проголошення, до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1