Провадження №: 1-кп/755/27/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим у кримінальному провадженні №0000215 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, освіта вища, військовозобов`язаного, розлученого, маючого малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Берислав Херсонської області, громадянина України, освіта середня, працюючого директором ТОВ «Левіафан», не військовозобов`язаного, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

07.10.2014 року вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва за ч.4, 5 ст.27, ч.2 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст.14, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.4, 5 ст.27, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України - остаточно до 12 років позбавлення волі,

за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 ,

захисників адвокатів ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

І. Суть питання, що вирішується.

В провадженні Дніпровського районного суду м.Києва на стадії судового розгляду перебуває дане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000215 від 12.07.2019 року, відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України (справа №757/31502/20, провадження №1-кп/755/27/23).

Ухвалою суду від 03.02.2023 року в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було відмовлено, а клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених під вартою - задоволено і продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 03 квітня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

ІІ. Позиція і клопотання учасників судового провадження.

1.Клопотання прокурора.

В даному судовому засіданні прокурор подав суду письмові клопотання про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою без визначення розміру застави з додатками (окремо щодо кожного), оскільки, на його думку, вже досліджені судом письмові матеріали, речові докази та показання, надані свідками, вказують на обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , законність повідомлення їм про підозру, відповідність вказаних повідомлень про підозру вимогам КПК України, наявність та реальність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зазначених у клопотаннях про продовження строку тримання під вартою кожного із обвинувачених.

На думку прокурора, обґрунтованість підозри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, отриманими за результатами проведення процесуальних, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а причетність обвинувачених до вчинення злочину є вірогідною і достатньою для застосування щодо них обмежувальних заходів.

Зазначене, на думку прокурора, відповідає практиці та позиції ЄСПЛ, згідно якої факти, які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, а також те, що обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Показання, надані суду свідками, та вже досліджені судом матеріали повністю узгоджуються між собою, доповнюють та підтверджують один одного, що свідчить про їх достовірність і правдивість.

В клопотаннях прокурор вказує і на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час продовжують мати місце, а також виникли і нові обставини, що підтверджують наявність ризиків, про які він зазначав раніше.

Зокрема, прокурор вважає, що продовжують існувати ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на свідків, оскільки допитані судом свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за надання викривальних показів щодо останніх. Цими ж свідками повідомлено і раніше невідомі обставини незаконного впливу на них з боку обвинувачених.

Про існування ризику переховування від суду, на думку прокурора, свідчить і те, що обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування не з`являвся до суду, внаслідок чого до нього було застосовано примусовий привід, що крім іншого, стало підставою для зміни слідчим суддею запобіжного заходу обвинуваченому із застави на тримання під вартою. Дана ухвала слідчого судді була переглянута судом апеляційної інстанції та залишена без змін.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , як зазначено у клопотанні прокурора, з 19.08.2018 року, дізнавшись про затримання виконавців та організатора злочину відносно ОСОБА_12 , він переховувався від органу досудового розслідування за межами України до моменту його фізичного затримання правоохоронними органами Республіки Болгарія, де він проживав за підробленими документами і зі зміненою зовнішністю, що тривалий час унеможливлювало його ідентифікацію правоохоронними органами Республіки Болгарія, ідентифікація його особи відбулася лише за відбитками пальців.

При цьому допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що контактував з особами, що мають відношення до правоохоронних органів, які допомагали йому здійснювати переховування від органу досудового розслідування та попередили його про можливе затримання під час його перебування на території Республіки Болгарія.

Під час проведення досудового розслідування 07.05.2019 року ОСОБА_4 було оголошено в розшук, 20.05.2019 року - Шевченківським районним судом м.Києва йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому, 24.01.2020 року, його затримано на території Республіки Болгарії та арештовано рішенням суду у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, яке залишено без змін Апеляційним судом м.Бургас. Після цього ОСОБА_4 було фактично видано Україні.

Прокурор звертає увагу і на те, що під час допиту обвинуваченого ОСОБА_4 , який тривав впродовж трьох судових засідань, останній неодноразово змінював відповіді на одні й ті ж самі запитання. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_4 безпосередньо підтвердив усі зустрічі, які відбувались із свідком ОСОБА_10 в офісі та вдома в останнього, а також підтвердив те, що він безпосередньо передавав грошові кошти ОСОБА_13 , за допомогою яких в подальшому останній переховувався від органів досудового розслідування. В одному з судових засідань обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив і факт спілкування з ОСОБА_10 через декілька днів після вчинення нападу на ОСОБА_12 , вказував на те, що вважає себе, як і ОСОБА_10 , співучасником цього нападу, але в подальшому заперечував власні покази. Під час відповідей на питання прокурора у першому судовому засіданні повідомив про те, що користувався переносним вай-фай роутером на території України, клав його в автомобілі і вказав, де саме він там лежав, проте в подальшому показав, що користувався роутером лише на території Республіки Болгарія.

На думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 надав суду протирічні показання з приводу його відносин з іншим обвинуваченим ОСОБА_3 , який спочатку стверджував, що знав обвинуваченого ОСОБА_3 лише як голову Херсонської обласної ради, а в подальшому розповідав про те, що вони приятелювали родинами, товаришували та тісно спілкувалися їх дружини. Таким чином, на думку прокурора, обвинувачений ОСОБА_4 намагається своїми показами ввести суд в оману. Вказане, на думку прокурора, також підтверджується дослідженими у судовому засіданні фото та відеозаписами з вилученого в ході обшуку будинку обвинуваченого ОСОБА_4 мобільного телефону.

Крім того, будучи допитаним в судових засіданнях 13.06.2022 та 15.06.2022 року свідок ОСОБА_13 підтвердив, що замовниками та організаторами вчинення нападу на ОСОБА_12 були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Безпосередньо ОСОБА_4 передавав ОСОБА_13 гроші за вчинення нападу, надав інформацію про місце проживання ОСОБА_12 , повідомляв способи вчинення нападу та погоджував всі ці питання з іншим замовником - ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_13 повідомив, що в період відбування ним покарання та безпосередньо перед судовими засіданнями, у яких його мали допитувати, до нього неодноразово звертався ОСОБА_4 , який намагався шляхом тиску та вмовлянь переконати ОСОБА_13 у необхідності зміни своїх показань, відмови від них або неявки до суду на виклик.

Під час свого допиту в судовому засіданні ОСОБА_13 на власному мобільному телефоні відтворив аудіозапис звернення до нього ОСОБА_4 незадовго до судового засідання із проханням зміни його показань, відмови від них або неявки до суду на виклик.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив, що на аудіозаписі наявний саме його голос.

Проведеною лінгвістичною експертизою усного мовлення у кримінальному провадженні №0000102 встановлено, що мовлення на аудіозаписі, ймовірно, належить ОСОБА_4 .

Крім того, під час допиту свідка ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000102, який відбувся 07.10.2022 року, останній повідомив, що орієнтовно у кінці 2021 року з ним зв`язався син обвинуваченого ОСОБА_3 - ОСОБА_14 , який просив свідка про зустріч. Під час зустрічі ОСОБА_14 прохав свідка за грошову винагороду надати показання на аудиозапис, суть яких би зводилась до визнання раніше наданих ним, в тому числі суду, показань неправдивими. За пропозицією ОСОБА_15 , свідок мав виконати це завдання під час ініційованої ним размови із іншим свідком у кримінальному провадженні - ОСОБА_9 , який у розмові також мав підтвердити неправдивість наданих ним органу досудового розслідування та суду показань щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема й тих, які стали підставою для зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу.

ОСОБА_11 зазначив, що за спотворення свідками своїх показань ОСОБА_16 пропонував передплату у розмірі 3000 євро, а після виконання таких дій - по 10000 євро кожному. Такі пропозиції повторювались і після цієї розмови, на що свідок відповів відмовою.

За даним фактом у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження за №0001418 за ст.386 КК України (перешкоджання з`явленню свідка, потерпілого, експерта, спеціаліста, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку).

Вказане, у тому числі нові обставини, на думку прокурора, свідчать про реальність настання ризику незаконного впливу свідків з боку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та підтверджує обгрунтованість обвинувачення їх у інкримінованому злочині.

Таким чином, прокурор вважає, що з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченими ОСОБА_3 і ОСОБА_4 покладених на них обов`язків є необхідність у застосуванні до них запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою з метою уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, - з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , та передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, - з боку обвинуваченого ОСОБА_4 .

При цьому прокурор просить суд врахувати і те, що ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину проти життя і здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги викладене, характер інкримінованого злочину та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, наявність підстав вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть вчинити дії, що містять ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, з метою запобігання вказаним ризикам, на думку прокурора об`єктивно необхідним є продовження застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вік обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , стан їх здоров`я, соціальні зв`язки дозволяють їм ефективно переховуватися від суду за межами України, що унеможливить розгляд судом кримінального провадження, і будь-яких даних про неможливість перебування обох обвинувачених під вартою за станом здоров`я як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду отримано не було.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку інкримінованих обвинуваченим протиправних діянь, прокурор вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому просить суд з метою забезпечення виконання покладених на них процесуальних обов`язків та забезпечення розгляду кримінального провадження продовжити строк тримання їх під вартою на шістдесят днів без визначення розміру застави.

2. Клопотання сторони захисту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу обвинуваченому в порядку ст.201 КПК України.

В клопотанні захисник зазначає, що з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти у зв`язку з внесенням застави, він сумлінно виконував покладені на нього обов`язки.

Захисник просить суд під час оцінки ризиків врахувати і значний розмір строку, проведеного обвинуваченим в умовах тримання під вартою.

Із урахуванням викладеного, захисник вважає, що на даному етапі кримінального провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні, а належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити застосуванням до нього більш м`якого запобіжного заходу або визначити розмір застави.

3. Позиція сторін щодо заявлених клопотань.

В судовому засіданні прокурор підтримав подані клопотання про продовження строків тримання обвинувачених під вартою, просив суд їх задовольнити, враховуючи нові обставини, зазначені у клопотанні.

Проти задоволення клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки, на його думку, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обох обвинувачених.

Представник потерпілих - адвокат ОСОБА_6 клопотання прокурора підтримала, вважаючи їх обґрунтованими, просила суд продовжити тримання обох обвинувачених під вартою, а в задоволенні клопотань сторони захисту - відмовити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_8 подав суду письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, в яких заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки на його думку, дане клопотання є необгрунтованим, незаконним та таким, що не підлягає задоволенню. Просив задовольнити клопотання захисту та змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід.

Захисник зазначає, що прокурор у своєму клопотанні викладає події червня 2020 року, які пов`язані зі зміною ОСОБА_3 запобіжного заходу із застави на тримання під вартою. Проте, викладене ним ніяк не впливає на оцінку ризиків наразі, ніяких нових обставин, всупереч КПК України, на думку захисника, сторона обвинувачення вже майже три роки не надає.

На думку захисника, свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які повідомляли про тиск на них з боку ОСОБА_3 , надаючи свої покази, вчинили злочин, передбачений частиною 2 статті 384 Кримінального кодексу України, вводивши в оману суд, який на підставі їхній показів змінив ОСОБА_3 запобіжний захід із застави на тримання під вартою. Зазначене підтверджується належними доказами, зокрема, протоколами їхніх допитів під час досудового розслідування, відеозаписами та технічними записами їхніх допитів під час судового провадження, допитами інших свідків та відповіддю начальника ДУ «Київський слідчий ізолятор» від 02.06.2021 року.

Крім того, стадія допиту свідків в суді наразі завершена, що підтверджується змістом ухвали Дніпровського районного суду м.Києва від 13.02.2023 року, а отже, на думку захисника, ризик незаконного впливу на свідків у данному кримінальному провадженні відсутній.

Із урахуванням викладеного, посилаюсь на практику ЄСПЛ, захисник вважає, що на даному етапі кримінального провадження ризики, передбачені ст.177 КПК України, відсутні, а належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити застосуванням до нього більш м`якого запобіжного заходу або визначити розмір застави, який вже було раніше застосовано до обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою посилаючись на те що, на його думку, станом на день проведення судового засідання допитані всі, без виключення, свідки сторони обвинувачення, жоден з них не повідомив суду жодного факту щодо наявності в нього будь-якого умислу стосовно нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 та будь-яких обставин, які б пов`язували його з будь-яким із фігурантів даної справи. Обвинувачений вказує на те, що в матеріалах справи не існує жодного доказу, який би свідчив, що він взагалі цікавився особою потерпілої, в тому числі її громадською діяльністю.

На думку обвинуваченого, ризики, зазначені прокурором у клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом.

Враховуючи викладене, а також тривалий час перебування під вартою, обвинувачений просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід.

Щодо клопотання прокурора відносно обвинуваченого ОСОБА_4 обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 також заперечували.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_7 подав суду письмові заперечення на клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, у яких просив суд відмовити у задоволенні даного клопотання.

На думку захисника, прокурор в своєму клопотанні не доводить обставини, викладені в п.1 ч.1 ст.178 КПК України, а зазначені у ньому ризики є необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом.

Так, 17.12.2019 року під час судового засідання у кримінальному провадженні №1-кс/761/16136/2019 за клопотанням слідчого ОСОБА_18 про проведення допиту ОСОБА_10 останній пояснив, що не має відомостей щодо причетності ОСОБА_4 до нападу на ОСОБА_12 .

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , на думку захисника, оперують в своїх показах інформацією, яку здобули в мережі Інтернет, власним аналізом цієї інформації, який грунтується на припущеннях та чутках. Тобто, в розумінні КПК України, ці покази не можуть слугувати доказами причетності ОСОБА_4 до нападу на ОСОБА_12 .

Обвинувачений в іншому кримінальному провадженні ОСОБА_22 показав лише факт позички ОСОБА_13 грошей у ОСОБА_4 . Мета отримання цих грошей була відома лише ОСОБА_13 та ОСОБА_22 . ОСОБА_4 не міг знати, яким чином і для чого вони використають ці гроші.

Щодо свідка ОСОБА_13 захисник зазначає, що даючи покази в межах даного кримінального провадження, останній не зміг чітко викласти хронологію подій, плутаючись у датах та обставинах справи, зокрема щодо кількості зустрічей із ОСОБА_4 та змістом відносин між ними, що проявлялося зокрема в тому, що ОСОБА_13 позичав гроші у ОСОБА_4 неодноразово, а не отримував за якусь роботу.

Що стосується впливу на свідків, на думку захисника, жоден з свідків не вказує на ОСОБА_4 , як на особу яка має причетність до зазначених кримінальних правопорушень, тому і можливість, а головне необхідність впливу на них є припущенням органу досудового розслідування, а не об`єктивною обставиною справи.

Крім того, захисник просить суд врахувати те, що обвинувачений ОСОБА_4 має критично незадовільний стан здоров`я (хронічна хвороба серцево судинної системи, яка несе в собі ризики утворення тромбів та інфаркту серцевих м`язів) вимагає амбулаторного утримання та лікування, систематичних витрат на лікування в значному розмірі, включно з витратами на планові операції та постійний амбулаторний нагляд, що підтверджується матеріалами та медичними довідками наданими у справі. На думку захисника, в умовах воєнного стану можливості для надання якісного медичного забезпечення в ДУ «Київський слідчий ізолятор» суттєво обмежені.

Враховуючи викладене, захисник просить суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав заперечення свого захисника, просив суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід на будь-який інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу останньому, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники просили суд його задовольнити, відмовивши у задоволенні відповідного клопотання прокурора.

ІІІ. Положення закону, яким керувався суд.

За змістом ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового засідання зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст.331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У частині 2 статті 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За правилами ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:

1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;

2) поведінка учасників кримінального провадження;

3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.

Частиною 5 статті 9 КПК України визначено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою та заявлених сторонами клопотань судом також враховано положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України та враховано судом при вирішенні клопотань учасників судового провадження.

ІV. Висновки та мотиви суду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши надані клопотання та заперечення з додатками, суд приходить до висновку про доцільність продовження тримання обвинувачених під вартою, оскільки, на думку суду, продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, ступінь яких не зменшився, та інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.2 ст.177, ст.197 КПК України, підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Суд враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При вирішенні питання про доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує також, крім іншого, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, вік та стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, репутацію обвинувачених, ризик повторення чи продовження ними протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створюють обвинувачені.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілої, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за яке не знята і не погашена у встановленому законом порядку, обвинувачений ОСОБА_3 - раніше не судимий.

Щодо ризику втечі обвинувачених, суд зазначає, що відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Під час досудового розслідування обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків в ході досудового розслідування.

З матеріалів клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження у зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_3 під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникненням нових ризиків (незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні і вчинення іншого кримінального правопорушення) ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 19.06.2020 року йому було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

Вказана ухвала залишена без змін відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції, тому твердження сторони захисту про незаконність вказаної ухвали слідчого судді не може бути предметом судового розгляду у цьому провадженні, оскільки процедура перегляду вказаного судового рішення в апеляційному порядку завершена та воно набрало законної сили.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні був оголошений у міжнародний розшук, затриманий на території Республіки Болгарія і арештований судом у м.Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора, після чого виданий Україні.

На думку суду, зазначене свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду та перешкоджання обох обвинувачених кримінальному провадженню іншим чином.

Матеріалами клопотання підтверджено і наявність ризику впливу обвинувачених на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, що, в тому числі, стало підставою для обрання, зміни та продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії досудового розслідування та у судовому засіданні.

На даний час судом безпосередньо допитано ряд свідків сторони обвинувачення і, під час допиту в суді, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 підтвердили суду отримання погроз їхньому життю та здоров`ю, а також їхніх рідних, за надання викривальних показів щодо обох обвинувачених,

Судом також допитано свідка ОСОБА_13 , який повідомив про те, що обвинувачений ОСОБА_4 напередодні його допиту в суді за допомогою смс повідомлень просив його не з`являтися для допиту до суду. На підтвердження своїх слів свідок продемонстрував суду аудіоповідомлення, що збережене в його телефоні, відтворивши його зміст.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що через знайомих осіб відправив вказане аудіоповідомлення свідку під час тримання під вартою у слідчому ізоляторі, але він зробив це для того, щоб свідок дав правдиві показання, а не ті, до яких, на його думку, свідка схиляють прокурори.

Крім того, незважаючи на сплив раніше встановленого судом стороні захисту процесуального строку для забезпечення явки їх свідків для допиту, в даному судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник наполягали на допиті судом свідка ОСОБА_23 , оскільки, на їх думку, його показання є важливими для суду, і лише зараз їм стала відома адреса реєстрації та проживання даного свідка. Тому суд, виходячи з надних стороною захисту пояснень, роз`яснив, що у разі явки даного свідка до суду, він буде допитаний судом.

Таким чином, усі заявлені стороною захисту свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, за наявності показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_13 про отримання зазначених погроз та прохань, та наданих прокурором в даному судовому засіданні нових доказів, які на його думку свідчать про наявність ризиків, однак не оцінюються судом на даній стадії як докази винуватості чи невинуватості обвинувачених, як помилково вважає сторона захисту, на думку суду, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на свідків, який не зменшився.

Висока ймовірність спроб кожного обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення пов`язана з існуванням ризику переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та тими фактичними обставинами кримінального правопорушення, які встановив під час досудового розслідування прокурор.

При цьому доводи захисників та обвинувачених про те, що показання вказаних свідків не підтверджені доказами, на думку суду, є необґрунтованими, оскільки такі показання свідки надали безпосередньо під час їх допиту в судовому засіданні, що є достатнім для висновку про існування високої ймовірності ризику, що обидва обвинувачені можуть вчинити тиск на інших свідків, в тому числі свідків захисту, які ще не допитані судом.

Окрім цього, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи висновки експертів, долучені та вже досліджені судом за клопотанням сторони обвинувачення, у тому числі щодо показань свідка ОСОБА_10 , а також наданий стороною захисту висновок №20-04-21, суд вважає, що оцінка даним висновкам, а також показанням усіх свідків, у тому числі свідків захисту, на даній стадії є передчасною і має бути надана за результатами повного дослідження усіх доказів сторін, у тому числі після надання сторонам можливості допитати свідків та відповідних експертів у судовому засіданні з метою спростування їх висновків, а також пересвідчитися, що експерт, який надав висновок, розуміє наслідки надання ним завідомо недостовірного висновку або з`ясувати інші питання, що мають значення для оцінки достовірності експертного дослідження.

Не вирішуючи питання на даному етапі кримінального провадження про оцінку доказів з точки зору їх допустимості і достатності для визнання обвинувачених винуватими чи невинуватими у вчиненні злочину, суд приходить до висновку, що вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , дають підстави для висновку, що з боку обвинувачених наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків, іншого обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, дані про зменшення або зникнення вказаних ризиків відсутні і наявність характеризуючих даних про особу обвинувачених, їх, на думку захисту, бездоганну процесуальну поведінку, не виключають наявність зазначених вище ризиків, а також ризику продовження чи повторення протиправної поведінки.

Суд враховує, що дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, докази судом на даний час в повному обсязі не досліджені.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, згідно якої «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення; вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окремо щодо стану здоров`я обвинувачених суд зазначає наступне.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою суд враховує, що неможливість перебування особи під вартою внаслідок стану здоров`я встановлюється у визначеному законом порядку, і будь-які належні докази, які б свідчили про те, що наявні у ОСОБА_3 і ОСОБА_4 хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою, суду не надані і відповідні обмеження до обвинувачених застосовуються в передбаченому законом порядку згідно встановленої судової процесуальної процедури.

Протягом судового розгляду даного кримінального провадження, з урахуванням клопотань і пояснень сторін, судом неодноразово вживалися відповідні заходи, передбачені чинним міжнародним та національним законодавством України, спрямовані на з`ясування стану здоров`я обвинувачених та забезпечення їх належного медичного обстеження та лікування, про що постановлялися відповідні ухвали суду та направлялися запити, згідно відповідей на які стан здоров`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на даний час розцінюється як задовільний та відповідає перебігу наявних хронічних захворювань; медичною допомогою забезпечені в межах можливості Київської міської медичної частини; за станом можуть приймати участь у судовому засіданні.

Із урахуванням викладеного, вжитих судом заходів по забезпеченню належного медичного обстеження та лікування обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отриманої на запити та ухвали суду інформації, суд приходить до висновку про відсутність зазначених захисниками відповідних підстав для відмови в клопотанні прокурора і зміни запобіжного заходу, оскільки на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть забезпечити уникнення дійсних і наявних ризиків та виконання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покладених на них процесуальних обов`язків, а тому клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченим запобіжного заходу задоволенню не підлягають.

Щодо визначення розміру застави суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, суд має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

Також згідно практики Європейського суду з прав людини відмова у звільненні з-під варти під заставу може бути обґрунтованою і особа має утримуватися під вартою без визначення розміру застави, якщо його звільнення потягне реальну небезпеку спричинення шкоди у зв`язку з виникненням однієї з підстав для тримання під вартою; якщо введення умов звільнення під заставу чи інших розумних профілактичних заходів не може усунути цю небезпеку чи знизити її до рівня, при якому тримання особи під вартою стане безпідставним.

При постановленні даної ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ з цього питання, зазначені вище підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також те, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочину, що спричинив смерть потерпілої, вважає за необхідне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки вказаний альтернативний запобіжний захід, на думку суду, на даний час не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти наявним і дійсним ризикам.

Таким чином, враховуючи в сукупності зазначені вище ризики, які, на думку суду, є наявними і достатніми для продовження тримання обвинувачених під вартою, обставини, зазначені у ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотань, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, як то застава, домашній арешт, особисте зобов`язання чи особиста порука, не можуть запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим відмовити, а клопотання прокурора - задовольнити та продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, без визначення розміру застави.

Щодо розумності строку тримання обвинувачених під вартою, строків розгляду даного кримінального провадження та належного забезпечення права обвинувачених на захист, суд зазначає наступне.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і законність тримання під вартою необхідно оцінювати виходячи з особливостей конкретної справи.

Проте обрання строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст.5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п.70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання обвинуваченого під вартою покладається, в першу чергу, на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п.100).

Завданням національних судів є організація судового розгляду таким чином, щоб він був швидким та ефективним (рішення ЄСПЛ у справі «Bykov v. Ukraine»).

Суд звертає увагу на те, що незавершення до цього часу судового провадження у справі викликано її складністю, кількістю обвинувачених та свідків, великим обсягом доказів, які підлягають дослідженню, кількістю та поведінкою учасників судового провадження, обставинами справи, введеним в Україні воєнним станом тощо.

Суд вкотре наголошує, що вживаються усі передбачені законом заходи з метою дотримання розумних строків розгляду справи, обвинувачені у якій тримаються під вартою, сторонам створюються необхідні умови для реалізації їхніх прав.

Дата та час кожного судового засідання погоджується судом з усіма присутніми учасниками судового провадження, в тому числі із захисниками обвинувачених, з якими судом обговорюються усі процесуальні дії, проведення яких планується.

Гарантії, передбачені пунктом 3 статті 5 Конвенції, частково співпадають з гарантією, передбаченою пунктом 1 статті 6 Конвенції, і дійсно вимагають, щоб відносно особи, яка тримається під вартою, органи державної влади виявляли «особливу ретельність в ході провадження по справі», однак це не має гальмувати зусилля суду щодо відповідального виконання своїх завдань (рішення ЄСПЛ у справі «Херцегфальві проти Австрії», «Садегул Оздемір проти Туреччини»).

Крім того, стороною захисту було заявлено клопотання про допит більше 100 осіб свідків, позиція щодо допиту яких постійно змінювалась.

Враховуючи, що переважна більшість свідків сторони захисту до введення в Україні воєнного стану та тимчасової окупації російською федерацією міста Херсона та Херсонської області проживали саме там, місцезнаходження деяких свідків на даний час невідомо, тимчасово відсутній поштовий зв`язок з вказаною територією, сторона захисту неодноразово повідомляла суд про те, що має намір відмовитися від допиту більшої частини свідків, явка в судове засідання яких неможлива з вказаних причин. У зв`язку з цим суд надавав строк для підготовки уточненого списку свідків захисту та неодноразово оголошував перерву для їх виклику.

При цьому суд вживав усіх заходів для сприяння стороні захисту у забезпеченні явки їх свідків, за клопотанням захисника було направлено відповідну ухвалу до уповноважених органів з метою встановлення місця знаходження свідків.

В подальшому сторона захисту повідомила суд, що їх думка змінилася і вони просять допитати 60 раніше заявлених свідків, що є правом сторони та було судом забезпечено усіма передбаченими законом засобами.

До того ж, у даному кримінальному провадженні наявна велика кількість учасників, що ускладнює організацію судових засідань, особливо в умовах діючого на території України воєнного стану, та впливає на розумність строків розгляду кримінального провадження по незалежним від суду причинам.

На вказані обставини звернув увагу прокурор та подав до суду клопотання про встановлення строку стороні захисту для забезпечення явки свідків для допиту у судовому засіданні, яке було судом задоволено та постановлено ухвалу від 13.02.2023 року, якою стороні захисту було встановлено остаточний процесуальний строк для забезпечення явки свідків сторони захисту для допиту у судовому засіданні, а саме до 21 березня 2023 року.

При цьому суд констатував, що тривалий час стороною захисту не забезпечувалося надання суду їх доказів в повному обсязі, зокрема відсутні докази про вжиття стороною захисту будь-яких заходів, спрямованих на забезпечення явки свідків захисту в судове засідання для допиту їх судом.

Зазначене є основною перешкодою для завершення з`ясування судом обставин справи і перевірки їх доказами та переходу до стадії судових дебатів та безпосередньо впливає на строки розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Керуючись ст.ст.8-11, 17, 21-22, 26, 177-178, 181, 183, 206, 217, 284, 331, 334, 368-369, 372, 374, 576 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою - задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 25 травня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто до 25 травня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала діє 60 (шістдесят) днів та підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Виконання ухвали доручити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для негайного виконання.

Повний текст ухвали оголосити учасникам судового провадження у судовому засіданні о 15-10 годині 31 березня 2023 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1