Справа № 585/961/21
Номер провадження 1-кс/585/69/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м.Ромни

Слідчий суддя Роменського міськрайонного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора розглянувши скаргу представника потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

16 січня 2023 року до суду надійшла скарга представника потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 , в резолютивній частині якої заявник просить: скасувати постанову начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_5 від 09.01.2023 р. про закриття кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000165 від 02.04.2021 р. за ст. 287 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В обґрунтування скарги вказано, що старшим слідчим Роменського РВП ГУНП в Сумській обл. ОСОБА_6 здійснювалося досудове розслідування матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000165 від 02.04.2021 р. за ст. 287 КК України. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що 29.01.2021 р. близько 21 год. 55 хв. ОСОБА_7 , будучи власником автомобіля марки «ВАЗ-21104», р.н. НОМЕР_1 , та відповідальною особою за технічний стан та експлуатацію вищевказаного транспортного засобу, допустив до керування вищевказаним автомобілем ОСОБА_8 , внаслідок чого остання, керуючи вказаним автомобілем, перебуваючи в с. Суха Грунь, здійснила наїзд на ОСОБА_3 , який відповідно до висновку експерта (судово-медичної експертизи) № 60 від 31.03.2021 р., отримав наступні тілесні ушкодження: поєднана травма, ЧЗМТ, струс головного мозку, закрита травма живота, розрив брижі клубної кишки, внутрішньочеревна кровотеча (500 мл.) за очеревинна гематома кишки, ліво кого бокового каналу, перелом обох гілок лонної кістки зліва, забій січового міхура (гематурія), забійна рана лівої тім`яної ділянки, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, забій м`яких тканин обличчя, звезення шкіри пальців кистей, крововиливи колінних суглобів. Ушкодження у вигляді перелому обох гілок лонної кістки зліва, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ушкодження у вигляді закритої травми живота: розриву брижі клубної кишки, внутрішньочеревної кровотечі (500 мл.), за очеревинної гематоми кишки, лівого бокового каналу кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. 09.01.2022 р. начальником Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_5 винесена постанова про закриття матеріалів кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 02.04.2021 р. за ст. 287 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження начальник Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_5 зазначив, що 12.02.2022 р. постановою Липоводолинського районного суду Сумської області ОСОБА_7 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_8 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, керування транспортним засобом марки «ВАЗ-21104», р.н. НОМЕР_1 . А крім того, 01.02.2021 р. ОСОБА_7 також був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_8 керування транспортним засобом марки «ВАЗ-21104», р.н. НОМЕР_1 , яка не має права керування таким транспортним засобом. Рішення про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності є остаточними та набули законної сили. На думку прокурора ОСОБА_5 у зв`язку з притягненням ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності та накладенням стягнень за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. та позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, а за ч. 2 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. він вже поніс за вчинені адміністративні правопорушення розумне покарання, яке не є достатньо малим у порівнянні з кримінальним покаранням. При цьому він зазначає, що санкція статі 287 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого. Мінімальне покарання за ст. 287 КК України штраф у розмірі 17 000 грн., на думку прокурора, є співрозмірним зі стягненням у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. за вчинення адміністративного правопорушення. При цьому зазначає, що діяння, за які ОСОБА_7 притягнутий до адміністративної відповідальності є тотожними з діями, за які настає кримінальна відповідальність за ст. 287 КК України і посилається на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Gradinger проти Австрії», в якому суд сформував критерії оцінки двох правопорушень як тотожних. Тотожність стосується не лише назви правопорушень за законом, а й, що головніше, змісту та мети правопорушень. На підставі цього ЄСПЛ визнав таким, що порушує ст. 4 Протоколу № 7, стягнення із заявника адміністративного штрафу за керування транспортом у стані сп`яніння, оскільки раніше він вже був засуджений за це саме діяння як за злочин (ЄСПЛ розцінив адміністративне правопорушення і злочин як одне й те саме діяння). В обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження прокурор ОСОБА_5 посилається на статтю 61 Конституції України, яка визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та принцип «non bis in idem», закріплений у статті 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка надає право не бути притягнутим до суду або покарання двічі за одне й те саме діяння. В той же час зміст принципу, викладеного у ст. 61 Конституції України, повинен сприйматися як заборона притягати фізичну або юридичну особу двічі до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення, але особа може бути притягнена за правопорушення до різних видів відповідальності, зокрема - нести цивільно-правову, адміністративну чи кримінальну відповідальність. Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а відповідно до частини 3 статті 2 КК України ніхто не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за той самий злочин більше одного разу. Позиція прокурора ОСОБА_5 у даному випадку не узгоджується зі змістом ст. 61 Конституції України, оскільки ОСОБА_7 повинен бути притягнутий до іншого виду юридичної відповідальності - кримінальної, так як вчинив злочин, а не адміністративне правопорушення. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні КУпАП, настає якщо ці правопорушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Для вирішення питання щодо наявності або відсутності в діянні ОСОБА_7 кримінальної відповідальності за ст. 287 КК України необхідно встановити чи настали наслідки внаслідок допуску до керування транспортним засобом особи, яка перебуває у стані є алкогольного сп`яніння, та не має права керування таким транспортним засобом, а якщо й настали, то які саме. Матеріалами кримінального провадження встановлено, що внаслідок допуску ОСОБА_7 до керування транспортним засобом ОСОБА_8 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння та яка не має права керування таким транспортним засобом, потерпілому ОСОБА_3 заподіянні середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, що тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 287 КК України. Частина 1 статті 130 та частина 2 статті 126 КУпАП не передбачають адміністративну відповідальність за спричинення потерпілому середнього чи тяжкого тілесного ушкодження, оскільки це є складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України. При вирішенні питання чи є порушенням принципу «non bis in idem», тобто, бути притягненим двічі до юридичної відповідальності, зокрема, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 та ч. 2 ст.126 КУпАП та за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України слід мати на увазі, що кримінальне провадження стосується саме наслідків у виді спричинення середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, що не передбачають норми ч.1 ст. 130 та ч. 2 ст. 126 КУпАП, а тому відсутнє порушення статті 4 Протоколу 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначена правова позиція викладена ВС/ККС у постанові від 04.10.2018 р. по справі № 263/8330/15-к. від 04.10.2018 р. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 16.11.2020 р. по справі № 159/3357/18 зазначила, що одночасне притягнення однієї особи до цивільної та кримінальної відповідальності не суперечить передбаченому у ч. 1 ст. 61 Конституції України принципу, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На погляд суддів, це конституційне положення не виключає можливості настання двох видів юридичної відповідальності, якщо одним діянням особа вчиняє два різних правопорушення, тобто склади яких містять різні елементи та базуються на різних фактах. У таких випадках має місце ідеальна сукупність правопорушень двох видів (наприклад, злочину та цивільно-правового делікту). Приймаючи рішення про закриття кримінального провадження начальник Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_5 не виконав вимоги ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус судів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Частина 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус судів» зазначає, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи, що постанова начальника Липоводолинського відділу Роменської окружної прокуратури ОСОБА_5 прийнята з істотними порушеннями матеріального та процесуального права, не узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постановах щодо застосування норм права, а тому є незаконною та підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтримав скаргу та її обґрунтування, просив задоволити. Дав пояснення, що наявність постанов про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення цього ж діяння не перешкоджає притягненню особи до кримінальної відповідальності, так як при притягненні особи до адміністративної відповідальності не враховувалися наслідки у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості та тяжких. Вказані ним висновки Верховного Суду підлягають застосуванню в даній справі, оскільки вказано, що притягнення до одного виду відповідальності не перешкоджає притягненню до кримінальної відповідальності. Прокурор безпідставно закрив провадження і не має перешкод в тому щоб притягувати ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ст. 287 КК України. Вказані ним постанови Верховного Суду саме і свідчать про те що Верховний Суд вважає що може бути особа притягнута до різних видів відповідальності за одне і те ж діяння.

Потерпілий ОСОБА_3 підтримав скаргу та її обґрунтування. Дав пояснення, що він вважає постанову прокурора не законною. Так ОСОБА_7 оштрафували і він сплатив гроші державі, а йому він нічого не заплатив.

Прокурор в судове засідання не прибув.

Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, яка складена 9 січня 2023 року, кримінальне провадження внесене в ЄРДР за № 0000165 від 02.04.2021 року за ст. 287 КК України, на підстав п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення закрито. В обґрунтування такого рішення прокурор вказав, що у провадженні слідчого відділу Роменського РВП ГУНП в Сумській області перебуває кримінальне провадження № 0000165 від 02.04.21 за ст. 287 КК України за фактом допуску до керування особи, яка перебувала у нетверезому стані та не мала права на керування транспортним засобом, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні ушкодження. Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.01.2021 близько 21 години 55 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на відстані близько 100 м від цвинтаря поблизу вул. Польової у с. Суха Грунь Роменського р., будучи особою, з якою зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , передав керування вказаним транспортним засобом своїй співмешканці ОСОБА_8 . При цьому, остання завідомо для ОСОБА_7 перебувала у стані алкогольного сп`яніння та не мала права керувати транспортним засобом, оскільки не мала відповідного посвідчення, а також не мала взагалі навиків водіння автомобілями. Разом із тим, ОСОБА_7 допустивши до керма вказаного вище автомобіля ОСОБА_8 , сам перебував па передньому пасажирському сидінні. Надалі, 29.01.2021 близько 22 год. ОСОБА_8 , в порушення вимог п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, керуючи вказаним вище автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21104», проїхавши відстань близько 55 м від цвинтаря в с. Суха Грунь Роменського району Сумської області по дорозі в напрямку руху вул. Польова в с. Суха Грунь та, перебуваючи на початку вул. Польової в с. Суха Грунь, зневажила безпекою дорожнього руху не врахувала дорожню обстановку, перед зміною напрямку свого руху не впевнилася що даний маневр буде безпечним здійснила виїзд на ліве відносно свого напрямку руху узбіччя дороги, по якому рухатися автомобілем заборонено, маючи змогу об`єктивно виявити на узбіччі дороги пішохода, який створював в цьому випадку небезпеку для її руху, негайно не вжила заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який прямував в напрямку свого господарства в АДРЕСА_1 , по узбіччю. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до КНП «Роменської ЦРЛ» РМР. Вказані тілесні ушкодження зафіксовані у висновку експерта № 60 від 31.03.2021. Відповідно до висновку експерта (судово-медичної експертизи) №60 від 31.03.2021, ОСОБА_3 , знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: поєднана травма, ЗЧМТ, струсу головного мозку, закрита травма живота, розрив брижі клубної кишки, внутрішньочеревна кровотеча (500 мл), заочеревинна гематома кишки, лівого бокового каналу, перелом обох гілок лонної кістки зліва, забій сечового міхура (гематургія), забійна рана лівої тім`яної ділянки, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, забій м`яких тканин обличчя, звезення шкіри пальців кистей, крововиливи колінних суглобів, алкогольне сп`яніння. Ушкодження, у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забійна рана лівої тім`яної ділянки, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, забійні рани верхнього повіка ока, нижнього повіка правого ока, крововиливи колінних суглобів, забій сечового міхура (гематургія), кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ушкодження у вигляді перелому обох гілок лонної кисті зліва, кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження, так як для зрощення переломів необхідний час більше 21 дня. Ушкодження у вигляді закритої травми живота: розриву брижі клубної кишки, внутрішньочеревної кровотечі (500мл), заочеревинної гематоми кишки, лівого бокового каналу, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя. Відповідно до висновку експерта (судової автотехнічної експертизи) № 602 від 01.04.2021, у даній дорожній ситуації, ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 повинна була діяти у відповідності до п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України ( затверджених постановою КМУ №1306 від 10. 10. 200, введених в дію з 01.01.2002- далі Правила) де зазначено: П.1.10 - узбіччя виділений конструктивно або суцільною лінією дорожньої розмітки елемент автомобільної дороги, який прилягає безпосередньо до зовнішньої о краю проїзної частини, розташований з нею на одному рівні та не призначений для руху транспортних засобів, крім випадків, передбачених цими Правилами. Узбіччя може використовуватися для зупинки і стоянки транспортних засобів, руху пішоходів, мопедів, велосипедів (за відсутності тротуарів, пішохідних, велосипедних доріжок або у разі неможливості пересуватися по них), гужових возів (саней); п.10.1 - перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п.12.З - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Допущені ОСОБА_8 порушення вимог пунктів п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із подією ДТП та наслідками, що настали. Водій автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 мала можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання нею вимог п.п. 1.10, 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія ОСОБА_8 по порушенню Правил дорожнього руху України умисні, форма вини до наслідків, що настали - необережна (злочинна самовпевненість). Стосовно ОСОБА_8 за вказаним вище фактом 28.04.2021 до Липоводолинського районного суду направлено обвинувальний акт за ч. 2 ст. 286 КК України та ч. 1 ст. 135 КК України у кримінальному провадженні за №0000048 від 30.01.21. В ході слідства вказаного вище провадження встановлено, що ОСОБА_7 постановою Липоводолинського районного суду 12.02.2021 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_8 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, 29.01.21 о 22 години по вул. Польовій у с. Суха Грунь керування транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення від 01.02.21 ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП за фактом передачі ОСОБА_8 , яка не мала права керувати транспортним засобом, 29.01.21 о 22 години по вул. Польовій у с. Суха Грунь керування транспортним засобом марки «ВАЗ» моделі «21104», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Вказані вище рішення про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідності є остаточні та набули законної сили. У свою чергу, принцип «non bis in idem», який передбачений ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, надає право не бути притягненим до суду або покараним двічі за одне й те саме діяння. Вбачається, що за свої дії за фактом передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не має права керувати транспортним засобом ОСОБА_9 вже притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 10200 грн. та позбавлення права керувати транспортним засобом строком на 1 рік; за ч. 2 ст. 126 КУпАП 510 гри. При цьому, Кримінальний кодекс України передбачає покарання за ст. 287 КК України у вигляді наступних видів штраф від однієї тисячі до трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, на строк до трьох років або без такого. Тобто у даному випадку передбачена міра покарання у вигляді штрафу від 17 000 грн. Вбачається, що по суті ОСОБА_10 вже поніс розумне покарання та покарання, яке не є достатньо мале в порівнянні із кримінальним. У даному випадку дії, за які ОСОБА_10 вже притягнутий до адміністративної відповідності є тотожними (одними і тими ж) із діями, за які його необхідно притягнути до кримінальності відповідальності за ст. 287 КК України. Так, у рішенні у справі «Gradinger проти Австрії» суд сформулював критерії оцінки двох правопорушень як тотожних. Тотожність стосується не лише назви правопорушень за законом, а й, що головніше, змісту та мети правопорушень. На підставі цього ЄСПЛ визнав таким, що порушує ст. 4 Протоколу № 7, стягнення із заявника адміністративного штрафу за керування транспортом у стані сп`яніння, оскільки раніше він вже був засуджений за це саме діяння як за злочин (ЄСПЛ розціпив адміністративне правопорушення і злочин як одне і те саме діяння). Враховуючи вказане, а також керуючись вимогами ст. 61 Конституції України про неможливість двічі притягнути особу до юридичної відповідальності одного й того ж виду за одне й те саме правопорушення; принципом «non bis in idem», - не можна карати двічі за одне й те саме - засада загальновизнана міжнародною спільнотою і закріплена в міжнародно-правових актах, чинних в Україні (п. 7 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права; у Протоколі № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), вказане вище кримінальне провадження слід закрити у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 287 КК України.

В постанові Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 лютого 2021 року, якою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП вказано: Висновки суду: дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини вчинення правопорушення, суд уважає, що ОСОБА_7 29 січня 2021 року о 22 годині передав керування легковим ТЗ особі, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пп. г) п. 2.9. ПДР та своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.

Диспозиція ч. 2 ст. 126 КУпАП передбачає наступне: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Диспозиція ст. 287 КК України визначає наступне: випуск в експлуатацію завідомо технічно несправних транспортних засобів, допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або не має права керування транспортним засобом, чи інше грубе порушення правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, вчинене особою, відповідальною за технічний стан або експлуатацію транспортних засобів, якщо це спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження або його смерть.

В статті 61 Конституції України визначено що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Принцип non bis in idem забороняє судове переслідування або судовий розгляд за "одне й те ж правопорушення". У справі Sergey Zolotukhin v. Russia [GC] Суд визнав, що в минулому він застосував різні підходи, приділяючи особливу увагу або ідентичності фактів, незалежно від їх правової характеристики ("однакова поведінка", idem factum, , Gradinger v. Austria, § 55), або правовій класифікації, визнаючи, що одні й ті самі факти можуть призвести до різних правопорушень (concours ideal dinfractions, , Oliveira v. Switzerland, §§ 25-29), або ж на основні елементи, спільні для обох правопорушень (Franz Fischer v. Austria). Після вивчення сфери дії права не бути притягненим до суду або покараним двічі, встановлену у інших міжнародних документах (Міжнародний пакт про громадянські та політичні права, Хартія основних прав Європейського Союзу та Американська Конвенція з прав людини) та відзначаючи, що підхід, спрямований на правову характеристику двох правопорушень є занадто обмежувальним щодо прав особи. Суд дійшов висновку, що статтю 4 Протоколу №7 слід розуміти як заборону кримінального переслідування або судового розгляду у справі щодо другого "правопорушення", якщо обидва правопорушення витікають з ідентичних, або по суті одних і тих самих фактів (§§ 79-82). Відправною точкою для визначення того, чи були факти в обох провадженнях ідентичними або одними й тими ж, повинен бути виклад обставин справи, які стосуються правопорушення, за яке особу вже засуджено, та правопорушення, щодо якого особа обвинувачується (§83). Суд підкреслив, що немає значення, які пункти нового обвинувачення в наступній справі були залишені чи відхилені, оскільки стаття 4 Протоколу №7 містить гарантію проти повторного судового розгляду чи притягнення особи до відповідальності з перспективою повторного засудження у новому процесі.

У справі Nilsson v. Sweden (dec.) заявник був засуджений за водіння у нетверезому стані та без водійських прав. Відповідно, його було позбавлено водійських прав на 18 місяців. Суд зазначив, що оскільки останній захід був прийнятий через кілька місяців після засудження заявника, його метою було не лише запобігання та стримування для захисту безпеки дорожнього руху; покарання також було одним із суттєвих факторів. Крім того, зазначивши, що ці заходи були прямими та передбачуваними наслідками засудження заявника і, незважаючи на те, що вони розглядались на національному рівні як адміністративні заходи для безпеки дорожнього руху, Суд визнав, що їх тяжкість дозволяла розглядати їх як кримінальну санкцію. Тому він зробив висновок, що позбавлення водійських прав становило "кримінальне" засудження для цілей статті 4 Протоколу № 7 (див. також Maszni v. Romania, §§ 65-66).

У справі Sergey Zolotukhin v. Russia [GC] заявник був засуджений за "дрібні правопорушення" за Кодексом про адміністративні правопорушення до триденного адміністративного затримання. Суд зауважив, що за національною правовою класифікацією зазначений злочин характеризувався як "адміністративний". Тим не менш, сфера "адміністративних" правопорушень в Росії та інших аналогічних правових системах охоплює окремі злочини, що мають кримінальний характер, але є надто незначними, щоб регулюватися кримінальним законодавством та процедурою. Крім того, Суд зазначив, що за своїм характером включення зазначеного правопорушення до Кодексу про адміністративні правопорушення слугує гарантуванню захисту людської гідності та громадського порядку, цінностей та інтересів, які, як правило, належать до сфери кримінального права. Відповідне положення Кодексу було спрямоване на всіх громадян, а не на групу, яка має особливий статус. Посилання на "незначний" характер цих правопорушень саме по собі не виключає його класифікації як "кримінального" в автономному значенні Конвенції, оскільки в Конвенції немає нічого, що передбачає, що кримінальний характер злочину обов`язково вимагає певного ступеню серйозності. Основними цілями встановлення зазначеного правопорушення були покарання та стримування, які є характерними ознаками кримінальних покарань. Що ж стосується ступеня суворості даного заходу, Суд зазначив, що відповідним положенням передбачено п`ятнадцять днів тюремного ув`язнення як максимальне покарання, а заявника було засуджено до позбавлення волі на три дні. Покарання, яке підлягало застосуванню та фактично було застосовано до заявника, передбачало позбавлення свободи і створило припущення, що обвинувачення заявника були "кримінальними".

У справі Tsonyo Tsonev v. Bulgaria (no. 2) заявник та його приятель були учасниками бійки з третьою особою, до чиєї оселі вони прийшли. Прибувши на дзвінок сусідів поліція заарештувала заявника. На основі протоколу поліції, складеного у зв`язку з цим інцидентом, через тиждень міський голова, застосувавши муніципальний закон про громадський порядок, наклав штраф на заявника за те, що він проник у житло особи та побив її. Через деякий час, по відношенню до того ж інциденту, прокуратура висунула заявнику обвинувачення у проникненні у чуже житло та нанесенні тілесних ушкоджень. Національний суд визнав заявника винним тільки у частині нанесення тілесних ушкоджень. Суд зазначив, що одні і ті самі факти проникнення у квартиру і побиття особи є основою двох покарань: і штрафу, накладеного мером, і звинувачень, висунутих прокуратурою. Оскільки рішення щодо призначення штрафу не було оскаржено, воно стало остаточним. Національні суди не припинили кримінальні провадження з урахуванням того, що Верховний суд відповідно постановив, що кримінальне провадження може бути відкрите проти осіб, які вже були покарані в адміністративному провадженні. Відповідно, Суд дійшов висновку, що мало місце порушення статті 4 Протоколу № 7, встановивши, що заявник був засуджений окремо в адміністративному і кримінальному провадженні за ту саму поведінку, ті самі факти і той самий злочин (§§ 52-57).

Рішення у справі Oliveira v. Switzerland. Пані Олівейра, керуючи автомобілем у неправильно розрахувала швидкість з огляду на погодні умови внаслідок цього її автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху, де зіштовхнувся з іншим автомобілем, водій якого в результаті зіткнення отримав серйозні тілесні ушкодження. Спочатку її визнали винною в адміністративному правопорушенні, згодом в кримінальному. Цюріхський окружний суд (Bezirksgericht) у рішенні зазначає, що принцип «non bis in idem» притягнення до адміністративної відповідальності виключає можливість подальшого кримінального переслідування особи, проте оскільки ретельне розслідування показало, що ті самі факти становлять більш серйозне, кримінально-каране порушення, то перше рішення і покарання, повинні бути скасовані.

Отже ОСОБА_7 притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 (передача права керування ТЗ особі, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння) і ч. 2 ст. 126 КУпАП (передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом) і дані адміністративні правопорушення повністю співпадають з диспозицією ст. 287 КК України (допуск до керування транспортним засобом особи, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння або не має права керування транспортним засобом).

В той же час при притягненні ОСОБА_7 не були враховані наслідки, які настали внаслідок таких дій, а саме спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

На переконання слідчого судді в даному випадку має місце та обставина, що ОСОБА_7 вже притягнено до відповідальності і рішення не скасовані, отже є остаточними, а тому без їх скасування, або хоча б скасування одного із них, можливість подальшого кримінального переслідування особи виключається.

Щодо інших доводів скаржника, то посилання представника потерпілого на постанову від 4 жовтня 2018 року у справі № 263/8330/15-к не є зрозумілим, оскільки в даній постанові Верховний Суд не зробив жодного висновку, який міг би бути застосований при розгляді даної скарги. Що стосується посилання представника потерпілого на постанову Верховного Суду від 16 листопада 2020 року по справі № 159/3357/18, дана постанова не підлягає застосуванню при вирішенні даної скарги, оскільки ВС лише констатував можливість настання за вчинення одного і того ж діяння, двох видів юридичної відповідальності - кримінальної та цивільної. Проте для такого висновку не має потреби досліджувати рішення Верховного Суду, а достатньо знань загального курсу теорії права та Кримінального і Цивільного Кодексів, а в даному випадку не йде мова про настання кримінальної та цивільної відповідальності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 303, 304, 306, 307 КПК України, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги представника потерпілого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом 7 - ми днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 годині 24 лютого 2023 року.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1