Справа №760/5320/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2022 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000094 від 21.04.2022 р. питання щодо доцільності продовження строку перебування під вартою та клопотання обвинуваченої із доповненнями про зміну запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 2 вересня 2022 р. обвинуваченій продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 31 жовтня 2022 р. включно.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор просив продовжити обвинуваченій строк тримання під вартою. Прокурор зазначив, що оскільки обвинувачена обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що спрямований проти основ національної безпеки України, то існують ризики передбачені ст. 177 КПК України. Прокурор вказав, що обвинувачена може виїхати за кордон, оскільки має там зв`язки, може переховуватися від суду іншим чином. Неприбуття обвинуваченої до суду та її переховування може призвести до зриву судового розгляду. Також прокурор зазначив, що існує ризик того, що перебуваючи на волі обвинувачена може вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність. Враховуючи зазначене, вважає, що ризики на даний час не відпали та продовжують існувати.

Обвинувачена проти думки прокурора заперечувала. Обґрунтовуючи своє письмове клопотання із доповненнями, зазначила, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України відсутні, оскільки в неї немає можливості виїхати за кордон внаслідок відібрання Службою безпеки України документів та перекритих кордонів із РФ.

Обвинувачена в своєму клопотанні вказала, що вона не має наміру переховуватися від суду і буде перебувати в своєму приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , а тому не зможе приховати чи знищити будь-яку із речей та документів, що були вилучені. В клопотанні обвинувачена також зазначила, що в умовах СІЗО в неї погіршилося здоров`я, а тому вона не може надалі перебувати у слідчому ізоляторі.

Виходячи із зазначеного, обвинувачена просила суд змінити їй запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченої проти думки прокурора також заперечувала. Захисник вказала, що прокурор не навів дійсних ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України. Зазначила, що будь-які ризики відсутні, оскільки у обвинуваченої немає можливості виїхати за кордон та вона немає наміру ухилятися від суду. Крім того, вказала, що суд має зважати на стан її здоров`я, оскільки він погіршився. В зв`язку із цим, вона просила застосувати до обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту. Клопотання обвинуваченої підтримала.

Заслухавши прокурора, захисника, обвинувачену, дослідивши матеріали справи, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті, дають достатні підстави суду вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню.
Метою і підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам обвинуваченої переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню.
Суд не погоджується із думкою обвинуваченої та захисника, що запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, зазначеним в ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
Суд вважає, що обвинувачена може переховуватися від суду навіть перебуваючи під домашнім арештом, оскільки місце проживання обвинуваченої не є охоронюваним приміщенням, а тому обвинувачена зможе безперешкодно його покинути. Цілодобовий контроль за житлом обвинуваченої є неможливим, а, отже, обвинувачена буде мати змогу залишити своє житло та таким чином ухилитися від суд. Обвинувачена не має сталих соціальних зв`язків, а тому може вжити спроб залишити територію України.
Як вже зазначалося в попередніх ухвалах суду, під час судового розгляду були досліджені докази, зокрема, протокол огляду мобільного телефону обвинуваченої від 12 березня 2022 р, виходячи із змісту якого вона на початку березня 2022 р. намагалася виїхати до м. Бєлгород, де в неї проживає племінниця.
Крім того, під час судового розгляду обвинувачена повідомила суд, що на початку року також мала намір виїхати до Угорщини.
Також судом враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні яких вона обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченої.
Так, санкцією ч. 1 ст. 111 Кримінального кодексу України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.
Суд не вважає факт відсутності документів у обвинуваченої стримуючим фактором для перетину державного кордону, оскільки кожен громадянин має право поновити будь-який втрачений документ, а для жінок та дітей діють спрощені умови перетину державного кордону під час дії воєнного стану.
Доводи обвинуваченої про неможливість виїзду до Бєлгорода, оскільки кордони із РФ перекриті, також є хибними, оскільки в`їхати до РФ можливо через країни Європи.
Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , вид та міру покарання, що загрожує їй у випадку визнання винуватою та зазначені вище обставини, суд вважає наявним ризик того, що вона може переховуватися від суду задля уникнення даного покарання.
Цей ризик ураховується судом у сукупності із ризиком вчинити інший злочин.
Так, як уже зазначалося судом, згідно наявної у всесвітній мережі «Інтернет» інформації, зокрема, сайту «Миротворець» та на багатьох інших інтернет-ресурсах, обвинувачена займається антиукраїнською пропагандою, свідомо бере участь у дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні, а також інформаційних операціях Росії (країна-агресор) та участь в актах гуманітарної агресії проти України. Вона підтримує сепаратистський рух на Донбасі і анексію Криму, виступала на російському телебаченні, де звинувачувала Інститут національної пам`яті України в тому, що там хочуть "змінити генетичний код українців".
Оскільки об`єктивною стороною злочину, який інкримінується обвинуваченій, є надання іноземній державі, іноземній організації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України за допомогою месенджерів та всесвітньої мережі «Інтернет», суд обґрунтовано вважає, що існує ризик продовження такої діяльності під час перебування обвинуваченої під домашнім арештом, оскільки такий запобіжний захід не виключає можливості обвинуваченої користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.
Таким чином, суд вважає, що існують обґрунтовані ризики того, що перебуваючи на волі, обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Крім того, під час судового засідання обвинувачена поводить себе агресивно, постійно порушує порядок в залі під час судового розгляду, намагається вчинити дії, спрямовані на зрив судового засідання, внаслідок чого неодноразово видалялася із зали. В перерві між судовими засіданнями обвинувачена зривалася на крик на секретаря судового засідання та захисника. Така поведінка обвинуваченої свідчить про те, що перебуваючи на волі вона буде активно перешкоджати кримінальному провадженню різноманітними шляхами, в тому числі і шляхом ухилення від явки до суду та зриву судових засідань.
Виходячи із зазначеного, суд вважає встановленими та доведеними ризики, що передбачені п.1, 4 та 5 ч.1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України.
При вирішення питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом враховано стан здоров`я обвинуваченої.
Так, виходячи із змісту інформації Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області від 15.06.2022 р., стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини так і в лікарняних закладах МОЗ України вона не потребує.
Згідно відповіді № 681 від 02.08.2022 р. з Київської міської медичної частини Центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в м. Києві та Київській області стан здоров`я ОСОБА_7 на даний час стабільний, задовільний. Термінового лікування як в умовах Київської міської медичної частини, так і в лікарняних закладах МОЗ вона не потребує.
У суду також відсутні будь-які підтвердження неможливості перебування ОСОБА_7 в слідчому ізоляторі за станом здоров`я.
Застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції від 04.11.1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Суду не надано жодних доказів того, що ризики, передбачені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України та зазначені в попередніх ухвалах Солом`янського районного суду, якими обвинуваченій було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, зменшилися чи зникли.
Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загально - суспільних прав та інтересів.
Відповідно до ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1… Кримінального кодексу України.
Таким чином, врахувавши положення ст. 177 та 178 КПК України, зокрема, репутацію обвинуваченої, яка, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду або вчинити новий злочин та те, що застава не зможе запобігти цьому, суд не визначив розмір застави.
Виходячи із зазначеного, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання із доповненнями обвинуваченої ОСОБА_7 відмовити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави на 56 днів.
Строк дії ухвали до 27 грудня 2022 р. включно.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Головуючий
Судді