Провадження № 1-в/686/18/23
УХВАЛА

16 лютого 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому заяву представника потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2022 року в справі №686/20171/21 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Цивільний позов потерпілого задоволено частково, стягнено з засудженого на користь потерпілого 1000 грн. 00 коп.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 повторно звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із заявою, в порядку ст.ст.534,539 КПК України, в якій просив вирішити питання стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 20 000 грн. 00 коп. процесуальних витрат на правову допомогу, оскільки це питання не було вирішено вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2022 року.

В судовому засіданні представник потерпілого заяву підтримав та просив її задовольнити. Засуджений в судовому засіданні просив заяву задовольнити частково.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, виключно обвинувальним актом.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження.

У справі № 462/6473/16-ц ВП ВС зазначила, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції питання про понесенні процесуальні витрати, а саме: витрати пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача не вирішувалося.

Разом з тим, кримінально процесуальний закон передбачає, що це питання може бути вирішене відповідно до ч.5 ст. 534 КПК України суддею суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено КПК.

За таких обставин, потерпілий та його представник може повторно звернутися до суду, який прийняв остаточне рішення у кримінальному провадженні без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат для вирішення його по суті.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17) та у Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05 квітня 2021 року ( справа №328/1109/19).

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі N 826/1216/16 (провадження N 11-562ас18) зазначено, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".

Також, враховуючи правову позицію Великої Палати у справі № 910/12876/19, в рамках якої суд звертав увагу на: умови договору про надання послуг (погодинні ставки працівників адвокатського об`єднання відповідно до займаної посади та максимально можливі суми витрат, які може понести клієнт, за розгляд справи адвокатським об`єднанням в кожній з 3-ох інстанцій); витрачений час на певний вид робіт (підготовка додаткових пояснень, підготовка до судових засідань, аналіз матеріалів судової справи, тощо); - докази, надані відповідачем на підтвердження реальності витрат (протокол наданих послуг, акт надання послуг, рахунок на оплату, копія платіжного доручення).

Тобто, суд при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критеріїв (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкових цін адвокатських послуг і т.п).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник потерпілого надав до суду наступні докази: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 25.08.2021 року; копія квитанції №0.0..1 від 25.08.2021, копія квитанції №0.0..1 від 04.10.2021.)

Враховуючи те, що ОСОБА_5 , засуджений вироком міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2022 року за кримінальне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження у вигляді крововиливу під слизову оболонку правої половини верхньої губи, яке по ступеню тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, цивільний позов потерпілого задоволено частково, оскільки він переніс фізичний біль, вимушений був змінювати звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для його організації, поніс моральні страждання у вигляді насмішок на робочому місті, цей вирок в частині стягнення моральної шкоди ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12.07.2022 змінено та стягнено на користь потерпілого 5000 грн, в іншій частині вирок залишено без змін, а потерпілим по справі понесено судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, вимоги представника потерпілого про стягнення цих витрат є обґрунтованими.

Разом із тим, розмір витрат на правничу допомогу, визначений представником потерпілого 20 000 грн., хоча і є документально обґрунтованим, однак не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Таким чином, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з засудженого на користь потерпілого 2 000 грн. витрат на професійну правову (правничу) допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 126, 534, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника потерпілого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_4 про відшкодування судових витрат, понесених на правову допомогу задовольнити частково.

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 понесені по справі витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя