Справа № 754/4206/23
У Х В А Л А

Іменем України

05 квітня 2023 року Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 з участю секретаря ОСОБА_2 , з участю адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши клопотання представника цивільного позивача потерпілої ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно поданого у рамках кримінального провадження № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, а саме на 100 % частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» (, 02225 м. київ, вул.Бальзака, 24, кв.96), які належать на праві власності ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , із забороною будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, а також іншим особам, що наділені таким правом вчиняти будь-які реєстраційні дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «Альтаір», в тому числі щодо зміни складу учасників, зміни розміру статутного капіталу, зміни частко учасників, зміни керівника товариства, уповноважених осіб цього товариства, зміни місцезнаходження товариства, внесення відомостей про ліквідацію товариства тощо.

Обґрунтовуючи клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_5 визнана потерпілою стороною по зазначеному кримінальному провадженню.

30.03.2023 року до Деснянського УП ГУНП у м. Києві було подано цивільний позов про стягнення з цивільних відповідачів 5 000 000 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 КПК України, права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду.

ОСОБА_5 з дня створення (2002 р.) ТОВ «Альтаір» і до дня реєстрації змін учасників товариства (13.04.2011 року) була власником корпоративних прав, а саме 26,67% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» (), що в гривневому еквіваленті становило 18 348,96 грн.

13.08.2021 року ОСОБА_5 стало відомо, що вона вже не є учасником ТОВ «Альтаір» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Виключення ОСОБА_5 на думку адвоката ОСОБА_3 було вчинено на підставі сфабрикованого протоколу загальних зборів учасників товариства № 3 від 23.03.2011 року.

Серед підстав накладення арешту на майно, адвокат зазначає, що станом на сьогодні існує необхідність у накладенні арешту на 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір», з огляду на те, що ОСОБА_5 заявила вимоги до ОСОБА_8 ,, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення з них матеріальних збитків у розмірі 5 000 000 грн. Станом на сьогодні наявні ризики відчуження сьогоднішніми учасниками корпоративних прав, а також прийняття різноманітних рішень без участі ОСОБА_5 .

За таких обставин адвокат ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просить задовольнити з наведених в ньому підстав.

Зацікавлені особи ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , у судове засідання не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом розміщення судових повісток на сайті Деснянського районного суду м. Києва.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0000186 від 28.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

ОСОБА_5 визнана потерпілою стороною по зазначеному кримінальному провадженню, яка 30.03.2023 року в рамках даного кримінального провадження подала цивільний позов про стягнення з цивільних відповідачів 5 000 000 грн. матеріальної шкоди.

ОСОБА_5 з дня створення (2002 р.) ТОВ «Альтаір» і до дня реєстрації змін учасників товариства (13.04.2011 року) була власником корпоративних прав, а саме 26,67% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» (), що в гривневому еквіваленті становило 18 348,96 грн.

13.08.2021 року ОСОБА_5 стало відомо, що вона вже не є учасником ТОВ «Альтаір» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.

Згідно долученого до клопотання рішення Господарського суду м. Києва від 22.06.2022 року (справа № 910/13737/21) у позові ОСОБА_5 до ТОВ «Альтаір», ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , третя особа ОСОБА_9 про визнання рішень загальних зборів, нової редакції статуту недійними, визначення розміру статутного капіталу та його часток - відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Згідно ч. 3 ст. 171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Судами як першої так і апеляційної інстанції за результатами розгляду клопотань про арешт майна неодноразово надавалась оцінка обґрунтованості доводів сторони обвинувачення та сторони захисту та наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більш того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне вручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (Рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому у структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 132 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо сторона обвинувачення, або сторона захисту не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого в даному випадку сторона захисту звернулась з клопотанням.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Корпоративні праава - це права, які випливають із права власності на акцію акціонерного товариства або права на частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю або іншої юридичної особи, статутний капітал якої поділений на частки, або права на вклад до статутного капіталу юридичної особи у разі, якщо капітал такої особи не поділений на частки.

Вказані у клопотанні корпоративні права у статутному капіталі ТОВ «Альтаір», хоч і мають значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, однак на даній стадії кримінального провадження не доведено достатніх підстав вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а розмір зазначений адвокатом, а саме: 100% корпоративних прав є об`єктом кримінально протиправних дій, та не підтверджується факт набуття кримінально протиправним шляхом саме такого розміру статутного капіталу.

У даному випадку виходячи із положень ст. 98 КПК України 100% корпоративних прав у статному капіталі не є знаряддям вчинення злочину, та не є об`єктом, отже не відповідає критеріям даної норми

Крім того, згідно долученої до клопотання про арешт майна копії рішення Господарського суду м. Києва від 22.06.2022 року (справа № 910/13737/21) у позові ОСОБА_5 до ТОВ «Альтаір», ОСОБА_6 , ОСОБА_6 ,, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про визнання рішень загальних зборів, нової редакції статуту недійними, визначення розміру статутного капіталу та його часток - відмовлено.

Встановлення обставин щодо незаконності набуття саме на 100% корпоративних прав у статному капіталі ТОВ «Альтаір», мають істотне значення при вирішенні питання щодо накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

При цьому, санкція ч. 2 ст. 190 КК України за якою проводиться досудове розслідування не передбачає конфіскації майна, а отже і не потребує використання такого інструменту забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно.

Крім того, ОСОБА_5 з дня створення (2002 р.) ТОВ «Альтаір» і до дня реєстрації змін учасників товариства (13.04.2011 року) була власником корпоративних прав, а саме 26,67% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» ().

Тобто, вивченні доводів адвоката ОСОБА_3 викладені у клопотанні щодо необхідності накладення арешту на майно, не наводять жодних доказів того, що 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Застосування ж заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту майна допускається лише з метою забезпечення дієвості кримінального провадження.

З урахуванням положень ст, ст. 27 КПК України, якими визначені завдання кримінального судочинства, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та вислухавши позицію представника потерпілого, слідчий суддя приходить до висновку, що потерпілою стороною не наведено доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі позбавлення або обмеження права власності, так як необґрунтовано, що 100% частки у статутному капіталі ТОВ «Альтаір» відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинно бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. (Рішення у справі АГОСЬ проти Сполученого Королівства від 24 жовтня 1986 року, серія А.№108, п.52).

Виходячи з викладеного, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання адвоката про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. 98, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника цивільного позивача потерпілої ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 07.04.2023 року о 16:40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_10