Справа № 442/516/23
Провадження № 1-кп/442/142/2023
В И Р О К

іменем Укрїани

31 січня 2023 року м.Дрогобич Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув в місті Дрогобичі у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080, на підставі угоди про визнання винуватості за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Дубляни Самбірського району Львівської області, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, який перебуває у фактичних шлюбних відносинах, з базовою середньою освітою, працюючого в ТзОВ «Барком», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.254 КК України (далі КК),

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

В продовж травня-червня 2019 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , працюючи згідно наказу №Б від 10.01.2019 в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Барком» (далі - ТзОВ «Барком»), являючись відповідальним за стан додержання вимог чинного законодавства та технологічних процесів, які відбуваються на фермі, з метою недопущення без господарського використання земель підприємства, що може призвести до зниження чи втрати їх родючості, змивання гумусного шару чи порушення структури грунту, діючи в супереч вимогам ст. 164 Земельного кодексу України, ст. 35 Закону України "Про охорону земель" та ст.ст. 202, 51 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», достовірно знаючи про вид цільового призначення земельної ділянки площею 0.8399 га з кадастровим номер: :04:000:0653, що розташована за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Брониця, яка перебуває в комунальній власності Дрогобицької територіальної громади та передана ТзОВ «Барком» в оренду для ведення товарно сільськогосподарського виробництв, без наявності відповідних дозвільних документів та без проведення зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, умисно вчинив безгосподарське її використання, що спричинило її виведення з сільськогосподарського обороту, за наступних обставин.

Так, відповідно до статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково- дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 168 Земельного кодексу України, ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники землі ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, при здійсненні діяльності, пов`язаної з порушенням поверхневого шару ґрунту, власники земельних ділянок та землекористувачі повинні здійснювати зняття, складування, зберігання поверхневого шару ґрунту та нанесення його на ділянку, з якої він був знятий (рекультивація), або на іншу земельну ділянку для підвищення її продуктивності та інших якостей.

При цьому, п.3 ст. 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, в межах населеного пункту відбувається виключно на підставі рішення сільської, селищної чи міської ради, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Разом з тим, ОСОБА_3 , нехтуючи вищевказаними вимогами земельного законодавства, впродовж травня-червня 2019 року, діючи умисно, проявивши безгосподарність при використанні земельної ділянки комунальної форми власності, категорії земель: землі сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням: для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, площею 0.8399 га, кадастровий номер: :04:000:0653, яка розташована за адресою: Львівська область, Дрогобицький район, село Брониця, не ініціював питання зміни цільового призначення вказаної земельної ділянки, не маючи в наявності готового та затвердженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності, цільове призначення якої змінюється, без переведення в землі водного фонду, розмістив на її території два гноєсховища із геомембранами з поліетилену високої щільності, самостійно вмонтовував шляхом зпаювання у вигляді мішка в землю в лагуну, з метою подальшого зберігання гною, який виходить з ферми, без наявних для цього правових підстав та дозвільних документів, чим вивів земельну ділянку з сільськогосподарського обороту.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст.254 КК України, а саме безгосподарське використання землі сільськогосподарського призначення, що спричинило виведення земельної ділянки з сільськогосподарського обороту.

Стаття (частина статті) КК, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Стаття 254. Безгосподарське використання земель

1. Безгосподарське використання земель, якщо це спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, виведення земель з сільськогосподарського обороту, змивання гумусного шару, порушення структури ґрунту, -

карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Відомості про укладену угоду

27 січня 2023 року під час досудового розслідування між прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 , з одного боку, та підозрюваним ОСОБА_3 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Згідно вказаної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор ОСОБА_4 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язку обвинуваченого беззастережно визнати обвинувачення у судовому провадженні, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_3 за ч.1 ст. 254 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК.

Мотиви суду та положення закону, якими суд керувався

За змістом п. 2 ч. 1 ст.468, п. 1 ч. 4 ст.469 КПК у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

У судовому засіданні ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, повністю погодившись з обставинами його вчинення, викладеними в обвинувальному акті, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , суд також погоджується з кваліфікацією його дій за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.254 КК України, який згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Судом також встановлено, що санкцією ч.1 ст. 254 КК України передбачене покарання у виді штрафу від однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

При цьому судом установлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені йому п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

У судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом установлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Так, при перевірці умов угоди на відповідність вимогам КК України та інтересам суспільства суд враховує те, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся в його вчиненні, суд також враховує те, що у нього відсутні обставини, які обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_3 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди між прокурором ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 про визнання винуватості, і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень при ухваленні вироку

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався, запобіжні заходи відносно нього не застосовувалися. Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не надійшло.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ч. 2 ст.373, ст. ст.374,474,475 КПК, суд

ухвалив:

Затвердити угоду, укладену 27 січня 2023 року між прокурором Дрогобицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншого, у присутності захисника ОСОБА_5 , про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.254 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст.254 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Львівським апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, а обвинуваченому та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1