Справа № 438/1874/21
Провадження №1-кп/438/35/2022
В И Р О К
іменем України

08 листопада 2022 року Бориславський міський суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Бориславського міського суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 07 травня 2021 року,
стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тур`є Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України,
за участі учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Відповідно до наказу начальника ГУ НП у Львівській області № 64 о/с від 05.02.2021 майора поліції ОСОБА_3 призначено на посаду начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області.
Згідно з вимогами ст. ст. 19, 68 Конституції України ОСОБА_3 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також неухильно їх додержуватись.
Стаття 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що поліцейські повинні неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть зокрема кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Згідно пунктів 1, 7, 9, 25, 26 ч. 1 ст. 23 вищевказаного Закону поліція, відповідно до покладених на неї завдань здійснює зокрема превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень, розшукує осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду, ухиляються від виконання кримінального покарання, пропали безвісти, та інших осіб у випадках, визначених законом, доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, виконує в межах компетенції запити органів правопорядку (правоохоронних органів) інших держав або міжнародних організацій поліції відповідно до закону та міжнародних договорів України, здійснює оперативно-розшукову діяльність відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» на працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».
Пунктами 1, 2, 3, 6, статтею 1 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України № 2337-VIII від 15.03.2018, службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського зокрема бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки, запобігати вчиненню правопорушень, утримуватися від дій, які підривають авторитет Національної поліції України.
Згідно функціональних обов`язків начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, затверджених т.в.о начальника ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області 30.04.2021 ОСОБА_3 у своїй діяльності повинен керуватись Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами; організовувати роботу сектору, забезпечувати якісне та ефективне виконання покладених на нього завдань і функцій, подавати пропозиції керівництву підрозділу поліції, В(С)РПП РУ(В)П щодо призначення, звільнення, заохочення та накладення стягнень на працівників сектору; забезпечувати своєчасне і якісне виконання працівниками функціональних обов`язків і запланованих заходів; здійснювати заходи щодо зміцнення кадрового та професійного складу поліцейських ГРПП, забезпечувати дотримання дисципліни та законності; здійснювати підготовку поліцейських ГРПП до несення служби, брати участь в інструктажах, доводити стан оперативної обстановки на території обслуговування, а також вимоги щодо дотримання дисципліни та законності, професійної етики, здійснювати постійний контроль та є відповідальним за дотриманням особовим складом дисципліни, порядок ведення відповідної документації.
Відповідно до ст. 1 Розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України № 1179 від 09.11.2016, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України.
Згідно з абз. 1 ст. 2 Розділу І Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронними органами є зокрема органи Національної поліції.
Відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема поліцейські.
Згідно з ст. 22 вказаного Закону, особам, зазначеним ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Таким чином, ОСОБА_3 , перебуваючи на посаді начальника сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області наділений організаційно-розпорядчими обов`язками та адміністративно-господарськими функціями та у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів", будучи працівником поліції, є службовою особою правоохоронного органу та відповідно до Примітки 1 ст. 364 КК України є службовою особою.
Проте, у порушення указаних вище вимог чинного законодавства ОСОБА_3 , будучи начальником сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Відповідно до наказу начальника ГУНП у Львівській області №26 о/с від 21.01.2021 майора поліції ОСОБА_6 призначено на посаду інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області.
Так, на початку травня 2021 року (точного часу та місця слідством не встановлено) начальник сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 під час розмови із інспектором сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 , який являється його підлеглим, висловив останньому прохання про надання йому, ОСОБА_3 , неправомірної вигоди грошових коштів в залежності від виявлення вчинених правопорушень в кінці кожного чергування за не створення штучних перешкод у службовій діяльності, шляхом здійснення перевірок під час несення служби, ініціювання проведення службових перевірок відносно нього, ОСОБА_6 , а також притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.
У цей же час в ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на систематичне одержання неправомірної вигоди у ОСОБА_6 за не створення штучних перешкод у службовій діяльності останнього.
Почувши вказане незаконне прохання ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , будучи ознайомленим із вимогами чинного законодавства України про неприпустимість вчинення корупційних правопорушень, звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину та з цього часу почав діяти під їхнім контролем, з метою викриття злочинної діяльності ОСОБА_3
07.06.2021 о 06:35 год начальник сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, перебуваючи на узбіччі дороги напроти будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 , одержав від останнього неправомірну вигоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. за не створення штучних перешкод у службовій діяльності ОСОБА_6 , шляхом здійснення перевірок під час несення служби, ініціювання проведення службових перевірок відносно нього, ОСОБА_6 , притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.
05.08.2021 близько 20:50 год начальник сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Дрогобицького районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , будучи працівником правоохоронного органу та службовою особою, продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на одержання неправомірної вигоди, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, перебуваючи на території ВП №1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області за адресою: Львівська обл., м. Борислав, вул. В. Великого, 30, під час здавання чергування ОСОБА_6 , одержав від останнього неправомірну вигоду у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. за не створення штучних перешкод у службовій діяльності ОСОБА_6 , шляхом здійснення перевірок під час несення служби, ініціювання проведення службових перевірок відносно нього, ОСОБА_6 , притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності.
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а саме: в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища.
У підготовчому судовому засіданні 19 вересня 2022 року надійшла угода про визнання винуватості від 19 вересня 2022 року, укладена між прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі положень ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000102 від 07.05.2021 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисників адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України, у приміщенні Львівської обласної прокуратури за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 16, додержуючись наступних умов:
ОСОБА_3 повністю та беззаперечно визнає свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, а саме: в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачуваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачуваний ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину в межах пред`явленого обвинувачення, та погодився з правовою оцінкою його дій за ч.1 ст.368 КК України.
Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачуваний ОСОБА_3 має понести за вчинення злочину, передбаченого за ч.1 ст.368 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн (тридцять чотири тисячі гривень) з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
При цьому, обвинувачуваному ОСОБА_3 роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.
Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що він був ініціатором укладення угоди про визнання винуватості і розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості. Також обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні показав, що він розуміє характер пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст.368 КК України, щодо якого він беззастережно та повністю визнає себе винуватим при обставинах, викладених в обвинувальному акті від 07 грудня 2021 року, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості. Окрім цього, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.
Захисники обвинуваченого адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_5 просять затвердити угоду про визнання винуватості, вказують, що така була укладена за їхньою участю, добровільно, угода та погоджене сторонами покарання відповідають вимогам закону та інтересам суспільства.
Прокурор ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, просив цю угоду затвердити і застосувати до обвинуваченого узгоджене в угоді покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Крім цього, прокурор просить суд вирішити питання щодо майна, на яке накладено арешт, та речових доказів, та, вирішити питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні, зокрема, процесуальні витрати на загальну суму 14 415 гривень 24 копійки покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 .
Заслухавши сторони угоди про визнання винуватості; зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , зі сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного.
Відповідно ч.ч.2, 4 ст.469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного, обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, в тому числі, кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п.1 ч.4). Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
У ст.472 КПК України визначені основні вимоги до змісту угоди про визнання винуватості. Згідно з вимогами ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. Якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, зокрема, у одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Зазначене кримінальне правопорушення, згідно з ст.12 КК України, законодавцем віднесене до категорії нетяжких злочинів.
Зміст угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, відповідає вимогам, встановленим в ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді зазначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; істотні для цього кримінального провадження обставини; беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення; відсутність обов`язків обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою; умови, згідно із якими сторони підтверджують, що в результаті кримінального правопорушення матеріальна шкода не заподіяна; узгоджене покарання та згода обвинуваченого на призначення основного покарання у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 34000 гривень та додаткового покарання позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України. Угода містить зазначення дати укладення та скріплена підписами сторін.
Крім цього, судом, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення за ч.1 ст.368 КК України, щодо якого беззастережно визнає себе винуватим; розуміє узгоджене покарання та дає згоду на призначення узгодженого покарання.
Судом з`ясовано, що сторони угоди розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України.
Дана угода, на думку суду, відповідає вимогам КПК України, може бути затверджена та на підставі даної угоди може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать вимогам закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення правильна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним.
Відповідно до ч.1 ст.475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги особу винного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у психіатричному кабінеті не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, зокрема, щирого каяття, відсутності обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України, та з дотриманням принципу індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 19 вересня 2022 року, укладеної між прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі положень ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000102, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисників адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 , та призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання в межах санкції ч.1 ст.368 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади строком на 1 рік 6 місяців.
Такий висновок суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини.
Так, у рішенні ЄСПЛ від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії» зазначається, що застосування спрощеної процедури, зокрема, процедури на підставі угоди про визнання винуватості, має низку переваг для обвинуваченого та правосуддя (скорочена тривалість розгляду справи, швидке визначення винуватості особи та її відповідальності, швидке відшкодування шкоди, заподіяної злочином).
В іншому рішенні ЄСПЛ від 12.04.2012 року у справі «Бабар Ахмад та інші проти Сполученого королівства» ЄСПЛ зробив висновок, що процедура визнання винуватості на підставі угоди є спільним надбанням європейських систем кримінального правосуддя, загальною рисою яких є надання «знижки покарання» в обмін на визнання винуватості до початку судового провадження у кримінальній справі або суттєве співробітництво з правоохоронними органами чи прокурором за умови відповідності такої угоди гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим в п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначає, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти Італії» від 30 листопада 2000 року, та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24 вересня 2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23 листопада 1993 року, пункт 31).
Цивільний позов у справі не заявлено.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 11 серпня 2021 року накладено арешт на майно, речі та предмети, які виявлені та вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 , а саме: грошові кошти у сумі 2800 грн., купюрами номіналом 500 (п`ятсот) гривень кожна із наступними номерами та серіями: ЛИ 0981498, ЗИ 0484814, МБ 1368237, ЛБ 3376312, купюрами номіналом 200 (двісті) гривень кожна із наступними номерами та серіями: КЛ 9564962, СВ 0718037, ТД 9044687, ЦА 7654022, грошові кошти: 200 доларів США (дві купюри номіналом по 100 доларів кожна купюра),350 грн. (номіналом 100 грн. одна купюра, 200 грн. одна купюра, 20 гривень. одна купюра та 10 гривень три купюри), мобільний телефон чорного кольору марки «Iphone XR-10» із сім картою оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_1 та кодом доступу до нього НОМЕР_2 , а також штани чорного кольору та футболку чорного кольору, в які був одягнений останній.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Так, ч.1 ст.96-1 КК України встановлено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.96-1 КК України, спеціальна конфіскація застосовується на підставі: 1) обвинувального вироку суду; 2) ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) ухвали суду про застосування примусових заходів медичного характеру; 4) ухвали суду про застосування примусових заходів виховного характеру.
Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, переходять у власність держави (п.3 ч.1 ст.96-2 КК України).
Грошові кошти у сумі 2800 грн., купюрами номіналом 500 (п`ятсот) гривень кожна із наступними номерами та серіями: ЛИ0981498, ЗИ0484814, МБ1368237, ЛБ3376312, купюрами номіналом 200 (двісті) гривень кожна із наступними номерами та серіями: КЛ9564962, СВ0718037, ТД9044687, ЦА7654022, які призначались для матеріального забезпечення кримінального правопорушення, які вилучені 05 серпня 2021 року під час затримання ОСОБА_3 та визнані речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 30 вересня 2021 року, відповідно до п.2 ч.9 ст.100 КПК України підлягають спеціальній конфіскації, слід конфіскувати у власність держави.
Речові докази, а саме грошові кошти в розмірі 2 200 гривень дві купюри номіналом 500 гривень серії АА 0797919, ГК 4315794, шість купюр номіналом 200 гривень ХБ 3264278, ХЕ 7142365, УЗ 0883668, ХЕ 7202227, СК 1485920, ХВ 2201189, повернуті заявником, визнані речовими доказами відповідно до постанови слідчого від 30 вересня 2021 року, відповідно до п.2 ч.9 ст.100 КПК України підлягають спеціальній конфіскації, слід конфіскувати у власність держави.
Оскільки майно, що належить обвинуваченому ОСОБА_3 , зокрема, грошові кошти: 200 доларів США (дві купюри номіналом по 100 доларів кожна купюра),350 грн. (номіналом 100 грн. одна купюра, 200 грн. одна купюра, 20 гривень. одна купюра та 10 гривень три купюри), мобільний телефон чорного кольору марки «Iphone XR-10» із сім картою оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_1 та кодом доступу до нього НОМЕР_2 , а також штани чорного кольору та футболку чорного кольору не підлягає спеціальній конфіскації, санкція ч.1 ст.368 КК України не передбачає покарання у виді конфіскації майна, у справі не заявлявся цивільний позов, то арешт, накладений на вказане майно, підлягає скасуванню.
Вказані речові докази не були предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тому їх, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, слід повернути власнику обвинуваченому ОСОБА_3 після набрання вироком суду законної сили.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експертів спеціалізованої державної установи.
Відтак, процесуальні витрати на загальну суму 14415,24 грн, пов`язані із залученням експертів, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави. Зокрема, 5834,74 грн за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України () технічної експертизи друкарських форм (висновок експерта № 3953/3965 від 10.09.2021); 4290,25 грн за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України () криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин (висновок експерта № 3954 від 09.09.2021); 4290,25 грн за проведення Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України () криміналістичної експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин (висновок експерта № 4022 від 10.09.2021).
Крім цього, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07 серпня 2021 року, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 грн. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот гривень) з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.
Застава внесена на рахунок отримувача ГУДКСУ у Львівській області 09 серпня 2021 року заставодавцем ОСОБА_8 на підставі вищезазначеної ухвали слідчого судді; призначення платежу: застава за ОСОБА_3 , що підтверджується квитанцією від 09 серпня 2021 року.
У зв`язку із цим 09 серпня 2021 року обвинуваченого ОСОБА_3 звільнено із ізолятора тимчасового тримання ДУ «Львівська установа виконання покарань (№19)», що підтверджено довідкою від 09 серпня 2021 року за № 9/4926.
Відповідно ч.4 ст.202 КПК України, обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Відповідно до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Враховуючи те, що підстав для звернення в дохід держави застави, внесеної ОСОБА_8 за обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, так як запобіжний захід у вигляді застави не був порушений останнім в ході досудового розслідування та судового розгляду справи, і запобіжний захід у вигляді застави щодо ОСОБА_3 підлягає залишенню до набрання вироком суду законної сили та звернення його до виконання, тому внесений розмір застави в сумі 181600 грн підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_8 після набрання цим вироком суду законної сили.
Керуючись ст.ст. 314, 374, 468, 469, 471, 473-475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 вересня 2022 року, укладену між прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі положень ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000102 від 07.05.2021 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, з одного боку, та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисників адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_5 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тур`є Старосамбірського району Львівської області винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання за ч.1 ст.368 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 грн. (тридцять чотири тисячі гривень) з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах, а також посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у органах державної влади строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 11 серпня 2021 року на майно, речі та предмети, які виявлені та вилучені під час особистого обшуку ОСОБА_3 , а саме: грошові кошти у сумі 2800 грн., купюрами номіналом 500 (п`ятсот) гривень кожна із наступними номерами та серіями: ЛИ0981498, ЗИ0484814, МБ1368237, ЛБ3376312, купюрами номіналом 200 (двісті) гривень кожна із наступними номерами та серіями: КЛ9564962, СВ0718037, ТД9044687, ЦА7654022, грошові кошти: 200 доларів США (дві купюри номіналом по 100 доларів кожна купюра), 350 грн. (номіналом 100 грн. одна купюра, 200 грн. одна купюра, 20 гривень. одна купюра та 10 гривень три купюри), мобільний телефон чорного кольору марки «Iphone XR-10» із сім картою оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_1 та кодом доступу до нього НОМЕР_2 , а також штани чорного кольору та футболку чорного кольору, в які був одягнений останній, скасувати.
Речові докази: грошові кошти у сумі 2800 грн., купюрами номіналом 500 (п`ятсот) гривень кожна із наступними номерами та серіями: ЛИ0981498, ЗИ0484814, МБ1368237, ЛБ3376312, купюрами номіналом 200 (двісті) гривень кожна із наступними номерами та серіями: КЛ9564962, СВ0718037, ТД9044687, ЦА7654022, а також грошові кошти в розмірі 2 200 гривень дві купюри номіналом 500 гривень серії АА 0797919, ГК 4315794, шість купюр номіналом 200 гривень ХБ 3264278, ХЕ 7142365, УЗ 0883668, ХЕ 7202227, СК 1485920, ХВ 2201189, які є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України та підлягають спеціальній конфіскації, які знаходяться на зберіганні в банківській скриньці ЗГРУ АТ КБ «Приватбанк» повернути у власність держави.
Речові докази: грошові кошти: 200 доларів США (дві купюри номіналом по 100 доларів кожна купюра),350 грн. (номіналом 100 грн. одна купюра, 200 грн. одна купюра, 20 гривень. одна купюра та 10 гривень три купюри), мобільний телефон чорного кольору марки «Iphone XR-10» із сім картою оператора «Лайфсел» з номером НОМЕР_1 та кодом доступу до нього НОМЕР_2 , а також штани чорного кольору та футболку чорного кольору, не були предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, повернути власнику ОСОБА_3 .
Речові докази: змиви з правої та лівої руки ОСОБА_3 , взірець спецхімпрепарату «Промінь-1», які зберігаються в кімнаті речових доказів, - знищити.
Застосований щодо ОСОБА_3 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 07 серпня 2021 року запобіжний захід у вигляді застави в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, залишити без змін до вступу цього вироку в законну силу.
Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_3 у вигляді застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, скасувати після набранням цим вироком законної сили.
Грошові кошти в сумі 181600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень, внесені в якості застави ОСОБА_8 09 серпня 2021 року за ОСОБА_3 , що зараховані на рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Львівській області (рахунок UA59 8201 7203 5521 9002 0000 0075 7), отримувач ГУДКСУ у Львівській області, код отримувача 26306742, банк отримувача ДКСУ, м. Київ) повернути заставодавцю ОСОБА_8 (паспорт громадянина України НОМЕР_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), після набрання цим вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 14415 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять )гривень 24 (двадцять чотири) копійки.
Роз`яснити ОСОБА_3 , що в разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, зокрема: обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена, до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.1 ст. 472 КПК України.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: суддя ОСОБА_1