Єдиний унікальний номер 448/1258/17
Провадження № 1-кп/448/1/22
У Х В А Л А
Іменем України
(повний текст)

01.12.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3
захисника обвинуваченої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5
та обвинуваченої ОСОБА_4 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000518 від 16.08.2017р., про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Стрільче Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та жительки АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, непрацюючої, заміжньої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Мостиського районного суду Львівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000518 від 16.08.2017р. за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України.
З вищевказаного обвинувального акту слідує, що ОСОБА_4 16.08.2017р. близько 15год. 10хв. слідуючи з України в Республіку Польща через міжнародний автомобільний пункт пропуску «Шегині», разом із малолітньою дочкою ОСОБА_6 , під час проходження паспортного контролю, діючи умисно, подала як підставу для перетину державного кордону України малолітньою дочкою, нотаріально посвідчену заяву про дозвіл батька на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_6 за кордон у супроводі матері, від імені чоловіка ОСОБА_7 №НМІ042611 від 18.07.2017р., достовірно знаючи про те, що вказана заява є підробленою, оскільки ОСОБА_7 25.05.2015р. виїхав за межі України та на час видачі даної заяви на території України не перебував.
Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документу.
Окрім цього, із вказаного обвинувального акту слідує, що вона ( ОСОБА_4 ) 16.08.2017р. близько 15год. 10хв. перебуваючи в міжнародному автомобільному пункті пропуску «Шегині» запропонувала, а в подальшому надала начальнику 3 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » капітану ОСОБА_8 , яка виконувала обов`язки «Старший прикордонних нарядів в пункті пропуску», неправомірну вигоду у розмірі 50 Євро, за сприяння у безперешкодному перетині державного кордону з України в Республіку Польща її дочки ОСОБА_6 , яка не досягла 16-го віку, без нотаріально посвідченої згоди батька із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі або будь-якого іншого підтверджуючого документа.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.369 КК України, - у пропозиції та наданні неправомірної вигоди службовій особі.
В судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про звільнення його підзахисної від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України. В обґрунтування даного клопотання зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358 та ч.1 ст.369 КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої та середньої тяжкості і відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. Вказав, що згідно матеріалів провадження ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, подія, яку орган досудового розслідування визначає, як кримінальне правопорушення, мала місце 16.08.2017 року та від явки до органів слідства, прокурора і суду остання не ухилялась та не переховувалась, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за злочини не зупинявся та не переривався. Вважає, що вищенаведені обставини свідчать, що строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності закінчився.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала заявлене її захисником - адвокатом ОСОБА_5 клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України.
Судом з`ясовано, що обвинувачена розуміє наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому обвинуваченій роз`яснено, що вказана обставина є нереабілітуючою підставою для закриття кримінального провадження, що в разі свого бажання доводити свою невинуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень вона мала б наполягати на завершенні розгляду кримінального провадження по суті для ухвалення виправдувального вироку. Обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень не визнала, однак наполягала на її звільненні від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, надала на це свою згоду та вказала, що правові наслідки такого звільнення їй роз`яснені та зрозумілі.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченої та закриття кримінального провадження в зв`язку із закінченням строків давності.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Згідно ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.
Матеріально-правовими підставим звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України та ст.106 КК України строків давності; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст.49 КК України).
У відповідності до змісту п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Тобто, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.
За загальним правилом, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст.4 КК України).
Так, діяння обвинуваченої ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України та відповідно до висунутих обвинувачень, інкриміновані їй дії вона вчинила 16.08.2017 року.
Відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону №4025-VI від 15.11.2011р.), злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі.

Санкцією ч.4 ст.358 КК України (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом №1666-VIII від 06.10.2016р.) передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років, а санкцією ч.1 ст.369 КК України у вигляді штрафу від п`ятисот до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк від двох до чотирьох років, або позбавлення волі на той самий строк. (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 770-VIII від 10.11.2015р.).

Відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011р.), вказані кримінальні правопорушення, а саме: за ч.4 ст.358КК України є злочином невеликої тяжкості, ч.1 ст.369 КК України - злочином середньої тяжкості.

Відтак, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції від із змінами, внесеними згідно із Законом № 1183-VII від 08.04.2014р.), строк звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності за вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України становив три роки, а відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України (в вищевказаній редакції) за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.369 КК України п`ять років.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 № 2617-VIII внесені зміни до Кримінального кодексу України, зокрема, викладено у нових редакціях ст.12 та частину першу ст.49 КК України.
Злочини, у скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_4 , згідно з нормами ст.12 КК (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) відносяться до категорій кримінального проступку (ч.4 ст.358 КК України) та нетяжкого злочину (ч.1 ст.369 КК України).
Строки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності ст.49 КК України (в редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року,) становлять: за ч.4 ст.358 КК України - 3 роки (п.2 ч.1 ст.49 КК України), за ч.1 ст.369 КК України - 5 років (п.3 ч.1 ст.49 КК України).
Отже, із врахуванням викладених у новій редакції положень у ст.12, ч.1 ст.49 КК України, дані кримінальне правопорушенням відносяться до кримінального проступку та нетяжкого злочину, та у разі вчинення таких, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки, а у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини - п`ять років.
Відповідно до ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Тому, враховуючи вимоги ст.ст.4 та 5 КК України, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 слід застосувати положення статей 12 та 49 КК України в редакції, яка діє на даний час, оскільки такі норми покращують її становище.
Так, початком перебігу строку давності є дата, коли кримінальне правопорушення (кримінальний проступок та нетяжкий злочин) було вчинено, тобто, згідно обвинувального акту датою вчинення вказаних кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України є 16.08.2017р. Ці обставини сторонами не заперечуються.
Визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, як обов`язкової умови такого звільнення, кримінальним процесуальним законом не передбачено.
Згідно з положеннями ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише закінчення відповідного строку давності, який сплинув до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.
Таким чином, строк давності спливає під час досудового розслідування, під час судового провадження та після проголошення обвинувального вироку суду. Будь - які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.
Згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, а з часу кримінального проступку п`ять років.
Відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч.2, 3 ст.49 КК України.
З огляду на наведене, на час розгляду клопотання у даному кримінальному провадженні закінчився як 3-ох, так і 5-и річний строки давності, передбачені п.2 і п.3 ч.1 ст.49 КК України.
Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.
Відповідно до правових висновків Верховного Суду (Постанова від 19.11.2019 року в справі № 345/2618/16-к), за змістом ст.49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст.49 КК України.
Окрім цього, Велика палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17, провадження №13-47кс20) наголосила, що звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.
Таким чином, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання та надала свою згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за нереабілітуючих підстав і закриття кримінального провадження відносно неї з цих підстав.
Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Частиною 4 статті 286 КПК України передбачено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
У відповідності до ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 , з огляду на те, що кримінальні правопорушення за якими вона обвинувачується є кримінальним проступком та нетяжким злочином і з моменту скоєння таких минуло більше трьох і п`яти років відповідно, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст.49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підлягає до задоволення, звільнивши останню від кримінальної відповідальності на підставі п.2 і п.3 ч.1 ст.49 КК України та закриття відносно неї кримінального провадження за ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно п.2 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі ухвали суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне до речових доказів у вигляді грошових коштів, а саме: 50 (п`ятдесят) Євро, однією банкнотою номером 44, яка знаходиться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження №0000518 від 16.08.2017р., на підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України,- застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави.
Питання інших речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України, а саме: нотаріально посвідчену заяву про дозвіл батька на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_6 за кордон у супроводі матері, від імені чоловіка ОСОБА_7 № НОМЕР_1 від 18.07.2017р. та відеозапис із камери відеоспостереження у кабінеті старшого прикордонних нарядів пункту пропуску «Шегині», які знаходяться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження №0000518 від 16.08.2017р., - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались. Запобіжний захід щодо ообвинуваченої ОСОБА_4 не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченій до суду не звертався, підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили суд не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 96-1, 96-2 КК України, ст.ст.100, 284-286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності.
Кримінальне провадження №0000518 від 16.08.2017р., про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.1 ст.369 КК України - закрити.
На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України грошові кошти в сумі 50 (п`ятдесят) Євро, однією банкнотою номером 44, яка знаходиться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження №0000518 від 16.08.2017р. - в порядку спеціальної конфіскації, конфіскувати у власність держави.
Речові докази: - нотаріально посвідчену заяву про дозвіл батька на виїзд малолітньої дочки ОСОБА_6 за кордон у супроводі матері, від імені чоловіка ОСОБА_7 № НОМЕР_1 від 18.07.2017р. та відеозапис із камери відеоспостереження у кабінеті старшого прикордонних нарядів пункту пропуску «Шегині», які знаходяться на зберіганні при матеріалах кримінального провадження №0000518 від 16.08.2017р. залишити при матеріалах даного кримінального провадження.
Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Мостиський районний суд Львівської області.
Ухвала суду, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали складено 06.12.2022р.

Суддя ОСОБА_1