САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/253/23
Провадження № 1-кп/726/38/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003922 від 20 грудня 2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Берегово Закарпатської області, ромської національності, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, із середньою освітою, не працюючого, без постійного місця проживання, раніше судимого: - 06.11.2017 Береговським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; - 25.02.2020 Береговським районним судом Закарпатської області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки (звільнений по відбуттю 28.04.2021), -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 , -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 будучи особою раніше неодноразово судимою, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та в період непогашеної та незнятої судимості, повторно вчинив повий умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 20 грудня 2022 року, приблизно о 13:00, ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік будинку №1, що по вул. Вереснева в м. Чернівці, помітив раніше незнайомого йому громадянина ОСОБА_6 , який тримав в руках мобільний телефон марки «Huawei». В цей момент у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.

Реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, введеного відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану, стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, переслідуючи мету наживи та особистого матеріального збагачення, діючи умисно, відкрито, повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що його дії очевидні для самого потерпілого та оточуючих осіб, підбіг до ОСОБА_6 та різко вдарив його ногою по нозі, від чого останній втратив рівновагу та впав на землю, після чого ОСОБА_3 схопивши металеву ринву, яка знаходилась на землі поряд, почав наносити потерпілому ОСОБА_6 численні удари в область голови та тулуба.

Після чого, ОСОБА_3 продовжуючи реалізувати свій злочинний умисел, користуючись безпорадністю потерпілого ОСОБА_6 , в той час як останній перебував на землі, відібрав мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 марки «Huawei», модель «MYAU29 YS», чорно-сірого кольору, вартість якого згідно висновку експерта № CE-19/126-23/462-ТВ від 18.01.2023 становить 1049 грн. 40 коп., із сім-картою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар», який випав у нього з кишені надітої куртки, тобто відкрито заволодів майном, яке належить потерпілому, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втік.

Внаслідок вказаних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден на спинці носа зліва та по тильній поверхні середньої фаланги п`ятого пальця лівої кисті, синець в щічній ділянці зліва, які згідно висновку експерта № 897 екс відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), за кваліфікуючими ознаками: поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 186 КК України - визнав повністю. Пояснив, що всі обставини, викладені прокурором у пред`явленому обвинуваченні, що знайшли своє відображення в обвинувальному аткі, відповідають дійсності. Так, дійсно 20 грудня 2022 року викрав у потерпілого мобільний телефон при обставинах, вказаних у обвинуваченні. Шкодує про вчинене. Просив суворо не карати. Усвідомив протиправність своїх дій, а тому більше не вчинятиме правопорушень.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини, запропонував порядок дослідження, передбачений ч.3 ст. 349 КПК України. Просив допитати обвинуваченого та дослідити матеріали кримінального провадження що стосуються речових доказів, судових витрат та даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Щодо міри покарання, просив суд призначити обвинуваченому покарання за ч.4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, яке слід відбувати реально. Строк покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_3 , зарахувавши йому у строк покарання за вироком суду, строк його попереднього ув`язнення. Вирішити питання речових доказів та судових витрат, які стягнути з обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_5 не заперечив щодо запропонованого прокурором порядку дослідження доказів. Щодо міри покарання своєму підзахисному просив суд призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк не більше 3 (трьох) років. Обвинувачений виховує малолітню дитину, позитивно характеризується, усвідомив протиправність вчиненого.

Потерпілий ОСОБА_6 скерував до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Також зауважив, що претензій до обвинуваченого немає, просить суворо не карати.

З`ясувавши думку учасників судового провадження, оскільки обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду не оспорювалися фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 правильно зрозумів зміст пред`явленого йому обвинувачення, в присутності захисника погодився із ним, а в учасників процесу та суду відсутні сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд, керуючись ч.3 ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого, документів, що стосуються речових доказів та процесуальних витрат.

При цьому, судом з`ясовано чи правильно учасники кримінального провадження розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Покази обвинуваченого, надані у судовому засіданні, послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду в правильності розуміння останнім змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , які він надав суду вільно, без примусу та тиску, в присутності захисника та будучи ознайомленим із положеннями ст.ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним в обвинувальному акті, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, доведена повністю, а останній вчинила вказане кримінальне правопорушення за обставин наведених у вироку.

З огляду на наведене, виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 186 КК України, так як він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за кваліфікуючими ознаками: поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд виходить із наступного.

Так, відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, що у відповідності до положень ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів; дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення в період не знятої та не погашеної судимості.

Окрім того, суд враховує і те, що ОСОБА_3 має місце проживання хоча і не зареєстрований за ним, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, також має на утриманні малолітню дитину та перебуває у фактичних шлюбних відносинах (а.м.к.п. 113-123).

Обставинами, згідно ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд враховує визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопрушення, відшкодування (усунення) завданого збитку.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, визначених ст. 67 КК України, прокурором в обвинувальному акті не заявлено та судом не встановлено.

При цьому суд враховує і те, що вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану та повторно, знайшло своє відображення у відповідній кваліфікації дій обвинуваченого, а тому не береться до уваги судом на загальних підставах, як обставини, що обтяжують покарання.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 статті 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання.

Таким чином, виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищезазначені положення ст. 69 КК України, реалізуючи надані суду дискреційні повноваження, керуючись суддівським розсудом, зважаючи на обставини кримінального провадження: наявність одного епізоду злочинної діяльності, викрадення лише мобільного телефону та його вартість; враховуючи, що викрадене в подальшому буде повернуто потерпілому, а тому матеріальну шкоду буде фактично відшкодовано; беручи до уваги позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, просить суд суворо не карати його; за наявності встановлених кількох обставин, що пом`якшують покарання та при цьому істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, який є особою молодого віку, нещодавно створив сім`ю, намагається утримувати малолітню дитину, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_3 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті Особливої частини КК України - ч.4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

При цьому, прокурор у судовому засіданні також вважав за можливе, в даному випадку, застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, вказуючи про недоцільність призначення мінімального покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Разом із тим, беручи до уваги те, що обвинувачений не вперше притягується до кримінальної відповідальності, знову вчинив кримінальне правопорушення проти власності, в період не знятої та не погашеної судимості, а тому в даному конкретному випадку, суд, приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а тому не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст.75 КК України.

Суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, вважає, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, таке саме покарання у виді реального позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме як його особі, так і характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, буде достатнім для досягнення, передбачених ст. 50 КК України, цілей покарання.

Під час досудового розслідуваннящодо ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно ухвали слідчого судді Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21.12.2022, залишений без змін ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 26.12.2022.

Враховуючи мету та підстави його застосування, наявність ризиків, з врахуванням призначеного обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, суд вважає за необхідне залишити в силі обраний запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання його під вартою до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не було заявлено.

Витрати на залучення експертів, проведення судової товарознавчої експертизи, у розмірі 755 грн. 12 коп. (а.м.к.п. 67), слід покласти на ОСОБА_3 , у відповідності до вимог ч.2 ст.124 КПК України.

Інші процесуальні витрати, у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 100, 124, 337, 348, 369-371, 373-374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 14:25 20 грудня 2022 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 14:25 20 грудня 2022 року до вступу вироку з законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу, залишити раніше обрану у вигляді тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 копійок.

Після набрання вироком законної сили, речові докази:

- металеву водостічну трубу для водостоку, що упаковано в картонну коробку із биркою - знищити;

-мобільний телефон марки «Huawei», сіро-чорного кольору, модель «MYA-U29», із сім картою № НОМЕР_2 що визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити за належністю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівців протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1