ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/618/22 Справа № 699/1098/20 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000271 від 01.07.2020 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 06.01.2023 включно, без можливості внесення застави ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000271 від 01.07.2020 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України.

У судовому засіданні 08 листопада 2022 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 29.01.2022 включно, без можливості внесення застави.

Продовжуючи ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з того, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені ст.177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого заходу забезпечення кримінального провадження, аналізуючи дані про особу обвинуваченого, а саме: те, що він обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів; неодноразово був засуджений за корисливі злочини, що дає підстави вважати, що останній схильний до скоєння злочинів, може продовжувати злочинну діяльність, а також з метою уникнення покарання, може ухилитися від суду, а тому доцільно вирішити питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважаючи його таким, що відповідає характеру та тяжкості діянь, які йому інкримінуються, відповідності особі обвинуваченого та запобіганню можливості перешкодити інтересам правосуддя, в зв`язку із чим суд прийшов до висновку про відсутність на даний час підстав для скасування обраного та обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, місцевим судом враховано, що в Україні відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» запроваджено воєнний стан, який на думку суду може посприяти обвинуваченому ОСОБА_7 в переховуванні від суду чи при обранні іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою завадить або зробить неможливим виконання ним процесуальних обов`язків, які будуть покладені на нього.

Також судом першої інстанції встановлено, що стороною захисту не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 та тяжкого захворювання його батька.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

В апеляційній скарзі посилається на те, що поза увагою суду в оскаржуваній ухвалі залишилися обставини, що жодних нових даних про існування ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, як обов`язкова умова продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , прокурор у відповідних клопотаннях та суд, виносячи ухвалу, не встановили.

Сторона захисту вважає абсурдним посилання місцевого суду в оскаржуваній ухвалі на запровадження в державі воєнного стану, в зв`язку із чим переховування від суду обвинуваченого, оскільки згідно ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та відповідного Указу Президента України на території держави запроваджуються значні обмеження конституційних прав громадян, в тому числі заборона вільного пересування в комендантську годину, застосування блок-постів, посилення контролю за особами, заборона виїзду за кордон чоловіків певного віку тощо.

Звертає увагу, що жодного разу тиск на свідків збоку обвинуваченого чи його захисників або родичів не чинився, при цьому потерпілим почали відшкодовуватися обвинуваченим збитки. Також з боку обвинуваченого не було тиску на потерпілого, а враховуючи, що всі докази перебувають виключно в розпорядженні прокурора, обвинувачений не має об`єктивної можливості знищити їх чи спотворити.

Вказує, що мати обвинуваченого ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, яка потребує певного догляду та допомоги сина, також має незадовільний стан здоров`я і потребує стороннього догляду.

Вважає, що існує наявність об`єктивної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою, оскільки він протягом 2020-2022 років сприяв правоохоронним органам у виявленні, документуванні та притягненні до кримінальної відповідальності так званих «смотрящих» від кримінального світу за Черкаський слідчим ізолятором за ви мигання та поширення злочинного впливу на інших ув`язнених. Постановою слідчого до нього було застосовано заходи безпеки, а у кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, вивчивши матеріали провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ч.3 ст.407 КПК України постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.289 КК України, одне з яких відноситься до особливо тяжких злочинів, пов`язаний із застосуванням насильства, яке призвело до загибелі людини. При цьому ОСОБА_7 не повідомив швидку допомогу та правоохоронні органи про нанесені потерпілому тілесні ушкодження, з місця події зник і був затриманий працівниками поліції лише через деякий час.

Крім того, ОСОБА_7 раніше неодноразово був засудженим за корисливі злочини, чого він сам не заперечував, тобто останній на шлях виправлення не ставав, незважаючи на покарання, продовжував з часом вчиняти кримінальні правопорушення.

Враховуючи виділені матеріали кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що прокурором доведено існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України та те, що обставини по справі з часу попереднього продовження запобіжного заходу не змінились, а ризики передбачені зазначеною нормою закону не зменшились, тоді як сторона захисту не назвала, та не надала переконливих доказів того, що зазначені ризики на день розгляду даного клопотання, зменшилися чи взагалі перестали існувати.

В апеляційній скарзі сторона захисту посилається на те, що поза увагою суду в оскаржуваній ухвалі залишилися обставини, що жодних нових даних про існування ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, як обов`язкова умова продовження тримання під вартою ОСОБА_7 , прокурор у відповідних клопотаннях та суд, виносячи ухвалу, не встановили.

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта неприйнятними, оскільки відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд першої інстанції обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на стадію судового розгляду, врахував тяжкість покарання обвинуваченому, характер і обставини вчинення кримінального правопорушення, надавши оцінку особі останнього, з врахуванням чого, дійшов вірних висновків про те, що ризики, наведені прокурором існують і є доведеними, що не дає підстав для обрання обвинуваченому інших більш м`яких запобіжних заходів.

У зв`язку з викладеним та з врахуванням того, що зазначений ризик місцевим судом не розглядався, безпідставними є доводи сторони захисту про те, що жодного разу тиск на свідків збоку обвинуваченого чи його захисників або родичів не чинився, при цьому потерпілим почали відшкодовуватися обвинуваченим збитки та те, що з боку обвинуваченого не було тиску на потерпілого, а враховуючи, що всі докази перебувають виключно в розпорядженні прокурора, обвинувачений не має об`єктивної можливості знищити їх чи спотворити.

З врахуванням фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника про наявність у обвинуваченого матері яка є інвалідом ІІ групи та потребує певного догляду та допомоги, та яка має незадовільний стан здоров`я і потребує стороннього догляду.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 також посилається на те, що існує наявність об`єктивної загрози життю та здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою, оскільки він протягом 2020-2022 років сприяв правоохоронним органам у виявленні, документуванні та притягненні до кримінальної відповідальності так званих «смотрящих» від кримінального світу за Черкаський слідчим ізолятором за вимагання та поширення злочинного впливу на інших ув`язнених, при цьому постановою слідчого до нього було застосовано заходи безпеки, а у кримінальному провадженні визнано потерпілим.

Необґрунтованими, на думку колегії суддів, є зазначені доводи, так як в судовому засідання встановлено та вбачається із повідомлення начальника ІТТ № 3 ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 від 15.11.2022 № 507/38/3/01-2022, ОСОБА_7 утримується в ІТТ № 3 (м.Сміла) ГУНП в Черкаській області.

Неспроможними є доводи сторони захисту щодо абсурдних, на його думку, посилань місцевого суду в оскаржуваній ухвалі на запровадження в державі воєнного стану, оскільки на думку колегії суддів, дана обставина лише збільшує вищевстановлені ризики місцевим судом. Крім того, військова агресія проти України суттєво обмежує можливості виконання правоохоронними органами своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час її апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 .

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Городищенського крайонного суду Черкаської області від 08 листопада 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів - по 06.01.2023 включно, без можливості внесення застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді