Номер провадження: 11-кп/813/1689/22
Справа № 522/2971/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі одночасної відео конференції між Одеським апеляційним судом, ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та Любашівським районним судом Одеської області матеріали кримінального провадження №0000076 від 07.01.2020 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року, стосовно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старе, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця мешкання на території м. Одеси, раніше судимого:
- 03.06.2015 року Баришівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 60 годин громадських робіт;
-09.08.2018 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 6 місяців арешту;
-21.05.2019 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном 3 роки,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-

встановив:
Оскарженим вироком суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 71 КК України, по сукупності вироків, частково приєднано не відбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.05.2019 року та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Строк покарання ОСОБА_9 рахується з 13 лютого 2020 року, тобто з моменту його фактичного затримання.
Вироком суду запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 залишений без змін до набрання вироком законної сили.
Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 та стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 21613 (двадцять одна тисяча шістсот тринадцять) гривень 90 копійок та моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень.
Вироком вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно оскарженого вироку суду першої інстанції ОСОБА_10 визнаний винуватим за вчинення злочину, вчиненого за наступних обставин.

28.12.2019, в вечірню пору доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в приміщенні бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.
ОСОБА_7 , з метою уникнення подальшого розвитку конфлікту покинув приміщення бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та направились по АДРЕСА_3 , а ОСОБА_9 в свою чергу, переслідуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень за допомогою невстановленого предмету, зовні схожого на камінь, почав переслідування потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 , переслідуючи ОСОБА_7 приблизно о 23.10 год., перебуваючи на тротуарі біля будівлі кафе «Чорнослив», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 24, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, за допомогою предмету, за зовнішніми ознаками схожого на камінь, жбурнув його в голову потерпілого та спричинив йому тілесне ушкодження: відкриту проникаючу черепно-мозкову травму в формі забою головного мозку середнього ступеню, відкритий втиснений перелом лівої тім`яної кістки, забійну рану тім`яної області зліва, забій (що проявився набряком) м`яких тканин тім`яної області зліва, які супроводжувались крововиливом під м`яку мозкову оболонку та потраплянням повітря в порожнину черепа та згідно з п. 2.1.3 «а», «б» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В подальшому ОСОБА_9 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, а потерпілий з отриманими тяжкими тілесними ушкодженням був доставлений до КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» де йому було надано невідкладну медичну допомогу.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_8 , кожен окремо, звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять вирок суду скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншому складі суду.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг, захисник та обвинувачений посилаються на незаконність та необґрунтованість вироку суду. Апелянти стверджують про те, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненому злочині ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Апелянти посилаються на те, що в мотивувальній частині вироку судом, в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК, не зазначено, на якій підставі були прийняті покази потерпілого та свідка, а також обвинуваченого, який в свою чергу не визнав вину та заперечував факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, що на думку сторони захисту є порушенням КПК, які відповідно до положень п.3 ч.1 ст.409 КПК, є підставою для скасування вироку суду. Крім того, апелянти посилаються на те, що в ході огляду місця події не було виявлено та вилучено предмету «зовні схожого на камінь», а суд, досліджуючи висновок експерта від 09.01.2020 року не звернув уваги, що медична документація потерпілого була вилучена лише 31.01.2020 року, тобто після проведення відповідної експертизи.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційні скарги; думку прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст.370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що вирок суду відповідає вимогам ст.374 КПК, оскільки в ньому міститься формулювання обвинувачення та викладені висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи вчинення злочину ОСОБА_9 суд першої інстанції послався на покази потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 , а також докази, які були здобути в межах кримінального провадження на стадії досудового розслідування, а саме:

- консультативний висновок спеціаліста, згідно якого ОСОБА_7 з 29.12.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні ОКЛ з діагнозом ВЧМТ перелом тім`яної кістки ліворуч, забій головного мозку, забійна рана тім`яної ділянки голови ліворуч;
- протокол огляду місця події від 07.01.2020 року, згідно якого було оглянуто ділянку місцевості, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 28.12.2019 року були спричинені тілесні ушкодження;
- фототаблицю до протоколу огляду місця події від 07.01.2020 року;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.01.2020 року, згідно якого потерпілим ОСОБА_7 було впізнано особу зображену на фотознімку № 2, як ОСОБА_9 ;
- протокол проведення слідчого експерименту з використанням відеозапису від 24.01.2020 року, згідно якого проведено слідчий експеримент з метою перевірки і уточнення відомостей події, яка сталася 28.12.2019 року;
- протокол ознайомлення із записом слідчого експерименту від 24.01.2002 року та додатком до протоколу проведення слідчого експерименту з використанням відеозапису, з потерпілим ОСОБА_7 від 24.01.2020 року;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.01.2020 року, згідно якого свідком ОСОБА_11 було впізнано особу зображену на фотознімку № 4, як ОСОБА_9 ;
- додаток щодо уточнення анкетних даних осіб, які пред`являються відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_11 ;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2020 року, згідно якого свідком ОСОБА_12 було впізнано особу зображену на фотознімку № 3, як ОСОБА_9 ;
- додаток щодо уточнення анкетних даних осіб, які пред`являються відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 ;
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.01.2020 року, згідно якого свідком ОСОБА_13 було впізнано особу зображену на фотознімку № 1, як ОСОБА_9 ;
- додаток щодо уточнення анкетних даних осіб, які пред`являються відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з свідком ОСОБА_13 ;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03.02.2020 року, згідно якого проведено вилучення відеозапису за період часу з 28.12.2019 року 21:30 год. 29.12.2019 року 00:30 год. в кафе «Чорнослив» за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 24;
- протокол огляду предмету та відтворення відеозапису від 03.02.2020 року, згідно якого було оглянуто відеозапис за період часу з 28.12.2019 року 21:30 год. 29.12.2019 року 00:30 год. за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 24, з якого вбачається вчинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 ;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 12.02.2020 року, згідно якого проведено вилучення відеозапису за період часу з 22:50 - 23:59 год. 28.12.2019 року в аптеці «Полімед» за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, 14;
- протокол огляду предмету та відтворення відеозапису від 12.02.2020 року, згідно якого було оглянуто відеозапис за період часу з 22:50 - 23:59 год. 28.12.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , з якого вбачається вчинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 ;
- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 31.01.2020 року, згідно якого проведено вилучення медичних документів на потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з КНП «Одеська обласна клінічна лікарня»;
- висновок експерта № 52 від 09.01.2020 року, згідно якого у ОСОБА_7 були виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма в формі забою головного мозку середнього ступеню, відкритий втиснений перелом лівої тім`яної кістки, забійна рана тім`яної області зліва, забій (що проявився набряком) м`яких тканин тім`яної області зліва, які супроводжувалися крововиливом під м`яку мозкову оболонку та потраплянням повітря в порожнину черепа. Зазначені тілесні ушкодження могли утворитися від одноразової ударної дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, яким могло бути каміння. Вказані тілесні ушкодження не характерні для самоспричинення. Утворення зазначених тілесних ушкоджень, виходячи з їх характеру та локалізації, в результаті нанесення ударів руками (кистю стиснутою в кулак), ногою (у взутті) або падіння з вертикального, або близького до такого положення виключається. Дані ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_7 у спеціалізований лікувальний заклад (ООКЛ), і таким чином, могли бути заподіяні 29.12.2019 р. Описані ушкодження, згідно п. 2.1.3 «а», «б» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя;
- довідку про результати радіотехнічного обстеження від 07.01.2020 року, згідно якої проведено радіотехнічне обстеження місцевості за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 17, широта: 46.48652, довгота: 30.73937, під час якої встановлено, що вказаних місцях працювали базові станції операторів рухомого (мобільного) зв`язку Kyivstar, Vodafone МТС, Lifecell;
- довідку про результати радіотехнічного обстеження від 12.01.2020 року, згідно якої проведено радіотехнічне обстеження місцевості за адресами: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 24, широта: 46.48517, довгота: 30.73874; м. Одеса, пл. Привокзальна, 2, широта: 46.46734, довгота: 30.73989; м. Одеса, вул. Рішельєвська, 36, широта: 46.47618, довгота: 30.73971, під час якої встановлено, що вказаних місцях працювали базові станції операторів рухомого (мобільного) зв`язку Kyivstar, Vodafone МТС, Lifecell.
З матеріалів кримінального провадження (журналу судового засідання та звукозапису фіксації судового процесу) вбачається, що під час розгляду судом першої інстанції кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник не заявляли клопотання про визнання недопустимими вищезазначених доказів, а навпаки обвинувачений частково визнавав свою вину.

Крім того, під час судових дебатів обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що усвідомив свої помилки та не хотів настання тяжких тілесних ушкоджень.

Доводи сторони захисту про те, що покази потерпілого Когута та свідка ОСОБА_11 не підтверджують нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, апеляційний суд визнає необґрунтованими та декларативними, з огляду на те, що покази потерпілого та зазначеного свідка узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами.

Доводи сторони захисту стосовно недопустимості висновку експерта від 09.01.2020 року, апеляційний суд визнає безпідставними, з огляду на таке.

Подія злочину мала місце у ніч з 28.12.2019 по 29.12.2019 року, а експерт у своїй діяльності прямо не вказує настання тілесних ушкоджень потерпілого, а лише можливість настання у той чи в інший день. При цьому, органом досудового розслідування для проведення експертного дослідження надавались такі документи:

- ксерокопія консультативного висновку нейрохірурга ООКЛ від 07.01.2020 року на потерпілого ОСОБА_7 ;

- комп`ютерна томограма головного мозку ОСОБА_7 від 29.12.2019 року, яка у свою чергу була направлена на консультацію рентгенологу-радіологу;

- 29.01.2020 року експертом було отримано консультативний висновок рентгенолога-радіолога від 26.01.2020 року;

- 31.01.2020 року експерту було надано на дослідження медична картка стаціонарного хворого №30816/1478 ООКЛ потерпілого ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку експерта експертиза була розпочата 09.01.2020 року та закінчена 03.02.2020 року, тобто після отримання всіх документів, які використовувалися для надання висновку.

З огляду на викладене, доводи обвинуваченого та захисника, щодо невідповідності вироку суду першої інстанції фактичним обставинам справи та наявність підстав для його скасування та направлення на новий розгляд не ґрунтуються на матеріалах справи та зводяться до формальної незгоди обвинуваченого з висновками суду першої інстанції щодо оцінки доказів, які були досліджені судом та наведені у вироку.

Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений та його захисник не навели будь-яких доводів, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та не просили повторно дослідити докази, яким, за версією сторони захисту, судом першої інстанції була надана невірна оцінка.

За змістом ч.3 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційних скарг щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та вимоги щодо скасування вироку, незважаючи на можливість ініціювання клопотання про повторне дослідження доказів у разі невідповідності висновків суду обставинам справи та дослідженим доказам, обвинувачений та його захисник, всупереч положенням ч.3 ст.404 КПК, у разі незгоди сторони захисту з їх оцінкою районним судом у вироку, не скористалися можливістю заявити клопотання в порядку зазначеної норми закону про повторне дослідження доказів по справі, що позбавляє апеляційний суд права повторно дослідити докази по справі.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на які в своїх апеляційних скаргах посилаються обвинувачений та його захисник, навів їх детальний аналіз та з достатньою повнотою надав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.

За таких умов, враховуючи відсутність клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів по справі, колегія суддів констатує, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у апеляційного суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.

При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК України. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.
Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.
Також апеляційний суд наголошує, що положення ч. 1 ст. 404 КПК ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).
Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.
В свою чергу, згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за сукупності таких чинників: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями. Також ч. 3 ст. 404 КПК передбачає право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Отже, слід констатувати, що відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч.3 ст.404 КПК.
Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини (Далі ЄСПЛ), зокрема враховується висновок у справах: «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року,«Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

За таких обставин, доводи обвинуваченого та його захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку останніх судом першої інстанції дана невірна оцінка, з урахуванням відсутності клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, апеляційний суд визнає декларативними та безпідставними.

Вимоги апеляційних скарг про скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, є безпідставними, оскільки апелянтами не зазначено жодної обставини, яка б з урахуванням положень ст.412, 415 КПК, слугувала підставою для скасування вироку та для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Істотних порушень вимог КПК, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч.1 ст.404 КПК України, оскільки апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять у собі доказів про існування підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК України, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 21.06.2022 року в кримінальному провадженні №0000076 від 07.01.2020 року, яким ОСОБА_9 , засуджений за ч.1 ст.121 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим у той самий строк, з моменту отримання ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4