Справа № 438/88/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/119/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 01.02.2023 у кримінальному провадженні № 0000045відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст.209 КК України,

щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

На розгляді у Бориславському міському суді Львівської області перебуває обвинувальний акт (з додатками) в кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000045 від 09.08.2021 року, про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст.209 КК України.

ОСОБА_7 обвинувачується у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а також у вчиненні фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів з метою маскування незаконного походження таких коштів а також набутті, коштів одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинене у великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 25.08.2022 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 3399 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 8432919 гривень, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 05.09.2022, термін дії якого встановлено - до 24 жовтня 2022 року, включно. У подальшому такий запобіжний захід продовжувався без змін до 04.02.2023 року.

Ухвалою суду першої інстанції 01.02.223 під час підготовчого судового засідання, частково задоволено клопотання прокурора щодо запобіжного заходу та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 01 квітня 2023 року включно.

Розмір застави визначено у розмірі 380 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1019920 гривень, який може бути внесений як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Борислава Львівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання та/або місця служби; утримуватися від спілкування з потерпілою стороною та свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого злочину; уникати відвідування місць перетину пропускних та митних пунктів, в тому числі, на лінії розмежувань; здати до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави, визначено до 01.04.2023 року.

Роз`яснено обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Бориславського міського суду Львівської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№40)».

Після отримання та перевірки протягом одного дня документу, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа ДУ "Дрогобицька виправна колонія (№40)" негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_7 з-під варти та повідомити усно і письмово суддю Бориславського міського суду Львівської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Свої мотиви суддя суду першої інстанції обґрунтував тим, що з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити більш м`який запобіжний захід

По суті справи ОСОБА_7 обвинувачується у привласненні чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а також у вчиненні фінансових операцій з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно-небезпечного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів з метою маскування незаконного походження таких коштів а також набутті, коштів одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, вчинене у великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду від 25.08.2022 ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 3399 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 8432919 гривень, який, згідно ухвал, продовжувався без змін до 19.01.2023 включно.

При продовженні запобіжного заходу 16.01.2023 обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував вік обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та у відповідності до положень ч.3, 4 ст. 183 КПК України, вважав доцільним визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави у межах розмірів 380 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 019 920 гривень. Заявлений прокурором розмір застави 3240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 696 160 грн. є значно збільшеним, необґрунтованим. На підтвердження доводу про те, що ОСОБА_7 заволодів вказаними коштами і на даний час має їх у своєму розпорядженні, що як наслідок дасть йому можливість переховуватися від слідства і суду, прокурором не надано жодного доказу. У судовому засіданні прокурором не доведено, що застава в нижчому розмірі не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків.

Не погоджуючись з визначеним судом першої інстанції розміром застави для обвинуваченого прокурор подав апеляційну скаргу та просить скасувати дану ухвалу та ухвалити в цій частині нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_7 розмір застави в межах розмірів 3240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 696 160 гривень. Вважає, що саме такий розмір застави буде достатнім для забезпечення обов`язків покладених на обвинуваченого. Зазначає, що вказана ухвала суду, в частині зменшення розміру застави, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та підлягає в цій частині скасуванню з підстав визначених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.411 КПК України, оскільки висновки суду не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно виплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду, а викладені у судовому рішенні доводи містять істотні суперечності.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції частково задовольняючи клопотання прокурора не врахував обґрунтування прокурора висловлені в підготовчому судового засіданні про те, що ОСОБА_7 в період 24.12.2020 по 24.08.2022 перевів з рахунку ПП «Спецавтогідробуд» на свій власний рахунок кошти в загальній сумі 15926100,00 грн., які в подальшому зняв через термінали, банківські каси та банкомати у мЛьвові, в підтвердження чого до клопотання про обрання запобіжного заходу долучено протокол огляду руху коштів по банківському рахунку ОСОБА_7 № НОМЕР_1 . На запитання прокурора у судовому засідання про те, де ділись кошти, зняті обвинуваченим з рахунку останній відмовився відповідати. Що підтверджує та доказує можливість обвинуваченого, за наявності такої значної суми готівки, переховуватись від суду та обгрунтованість визначення саме такого розміру застави та фінансову спроможність обвинуваченого її внести.

Судом не враховано та не дано оцінку факту заподіяння обвинуваченим збитків державі в особі Східницької селищної ради в сумі 8 698 814,64 грн. та те, що розмір заявленої прокурором та визначеної попередніми ухвалами слідчих суддів застави є співмірним з розміром заподіяних збитків.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку захисника ОСОБА_8 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали контрольного провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному Кодексі.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про обрання, продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

На переконання колегії суддів, суддя суду першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191, ч.1 ст. 266, ч.2 ст. 209 КК України, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та такі не зменшились, з врахуванням злочинів, інкримінованих ОСОБА_9 , та даних про особу обвинуваченого, є підстави вважати, що жоден більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому обґрунтовано продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно з матеріалами контрольного провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, за ч.5 ст.191, ч.2 ст.209, ч.1 ст.366 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а відтак, у разі визнання його винуватим, під страхом покарання може переховуватися від суду, впливати на встановлених свідків у кримінальному провадженні, продовжуватиме вчиняти інкриміновані йому кримінальні правопорушення, знищить, сховає чи спотворить бухгалтерські документи, вчиняти нові правопорушення, перешкоджати встановленню істини у справі.

При цьому судом першої інстанції враховано, що не встановлено обставин, що унеможливлюють утримання обвинуваченого ОСОБА_7 у місцях попереднього ув`язнення за станом здоров`я.

Крім того суд першої інстанції при вирішені питання запобіжного заходу врахував вік обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та у відповідності до положень ч. 3, ч.4 ст. 183 КПК України, дійшов переконання про доцільність визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави у межах розмірів 380 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 019 920 гривень. Заявлений прокурором розмір застави 3240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 696 160 грн. визнано значно збільшеним, необґрунтованим та не підтвердженим прокурором в повній мірі та не доведено, що застава в нижчому розмірі не забезпечить виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків.

Призначаючи розмір застави суд першої інстанції врахував вимоги ч.4 ст.182 КПК України та зазначив, що розмір застав повинен бути помірним для обвинуваченого та забезпечення виконання обов`язків ОСОБА_7 , а тому зменшив розмір застави до 1019920 гривень.

Колегія суддів погоджується з міркуванням суду першої інстанції про те, що сукупність перелічених вище відомостей про обвинуваченого є вагомою підставою для підтвердження можливого ризику переховування обвинуваченого від суду та ризику вчинити інші дії, які можуть перешкодити розгляду кримінального правопорушення і не може бути усунута у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах щодо особи підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про можливість зменшення розміру застави, суд першої інстанції виходив з того, чи обґрунтовується таке зменшення потребами судового розгляду.

На думку колегії суддів слід враховувати практику Європейського Суду з прав людини, який наголошує, що запобіжний захід має задовольняти вимогу пропорційності, бути необхідним для забезпечення присутності особи в суді, але з урахуванням того чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї мети.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Доводи сторони обвинувачення про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 безпідставно зменшено розмір застави є не в повній мірі обґрунтованим. Прокурор, з врахуванням матеріалів кримінального провадження, зазначив про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, зокрема і у завданні матеріальної шкоди у великих розмірах, однак, на думку колегії суддів, на стадії підготовчого судового засідання, не в повній мірі підтверджено необхідність у визначенні обвинуваченому ОСОБА_7 суми застави саме в розмірі 3240 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8 696 160 грн.

Судом першої інстанції підставно в ухвалі вказано, що на підтвердження прокурором доводу про те, що ОСОБА_7 заволодів вказаними коштами і на даний час має їх у своєму розпорядженні, що як наслідок дасть йому можливість переховуватися від слідства і суду, прокурором не надано жодного доказу.

Апеляційні вимоги прокурора не знайшли підтверджень в суді апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, призначений судом першої інстанції розмір застави обумовлений тим ступенем довіри до підозрюваного, при якому перспектива втрати застави буде для нього необхідним і достатнім стримуючим фактором, щоб не допустити невиконання ним процесуальних обов`язків та запобігти здійсненню дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора не вбачається.

Керуючись ст.ст. 392, 399, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дрогобицької окружної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 01 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000045відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.1 ст.366, ч.2 ст.209 КК України, якою продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 01.04.2023 включно з визначенням застави у розмірі 380 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1019920 (один мільйон дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) гривень - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: