Справа № 755/1654/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002336 від 10.11.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, українки, громадянки України, заміжньої, офіційно не працює, з середньою освітою, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 09.02.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 26.01.2015 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненої 27.02.2018 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 10.11.2022 року приблизно о 14 год. 40 хв. проходила по пр-т. Миру в м. Києві, де на землі біля будинку № 9-Б, поблизу паркану знайшла один згорток червоного кольору із кристалоподібною речовиною білого кольору. В цей момент, вона зрозуміла, що знайшла згорток із наркотичним засобом - метадоном (фенадоном). В цей час у ОСОБА_3 виник протиправний умисел спрямований на безоплатне незаконне придбання для подальшого власного вживання знайденого нею наркотичного засобу. Реалізуючи задумане, ОСОБА_3 підняла із землі знайдений нею згорток червоного кольору із кристалоподібною речовиною білого кольору, та оглянувши його побачила, що у ньому знаходиться речовина схожа на наркотичний засіб, обіг якої обмежено - метадон (фенадон), тим самим вчинивши незаконне придбання для подальшого власного вживання наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_3 помістила незаконно придбаний нею згорток червоного кольору із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) до лівої кишені куртки, в яку вона була одягнена та стала незаконно зберігати його при собі, для власного вживання без мети подальшого збуту.

10.11.2022 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, дільничним офіцером поліції Дніпровського УП ГУНП в м. Києві, за адресою: м. Київ, пр-т. Миру 13-Б, було зупинено ОСОБА_3 , яка повідомила, що зберігає при собі наркотичний засіб - «метадон». В подальшому, 10.11.2022 року в період часу з 16 години 32 хвилин до 16 години 36 хвилин, під час проведення огляду місця події, що проводився за адресою: м Київ, пр-т. Миру, 13-Б, ОСОБА_3 в присутності двох понятих, добровільно дістала із лівої кишені куртки, в яку вона була одягнена та видала працівникам поліції згорток червоного кольору із кристалоподібною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон). Після чого, дізнавач Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві вилучив виявлений, у ОСОБА_3 згорток із кристалоподібною речовиною білого кольору, яка містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,222 г., яку ОСОБА_3 незаконно придбала та зберігала для подальшого власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-22/49890-НЗПРАП від 12.01.2023:

1.Надані на дослідження кристалоподібні речовини, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено.

2.Надані на дослідження кристалоподібні речовини, містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон) (6(диметиламіно)-4,4 - дифеніл-Згептанон).

Маса метадону (фенадону) становить 0,222 г.

Метадон (фенадон), згідно зі Списком № 1 «Наркотичні засоби, обіг яких обмежено» в Таблиці II « Перелік наркотичних засобів, психотропних речовин прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 року віднесений до наркотичних засобів, обіг яких обмежено.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичною засобу без мети збуту.

Частинами 2,3 ст.381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

До обвинувального акту прокурором ОСОБА_4 долучено клопотання, в якому зазначено, що враховуючи те, що підозрювана беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені в результаті досудового розслідування обставини і згодна з розглядом обвинувального акта за її відсутності.

Обвинувачена ОСОБА_3 надала письмову заяву, в якій зазначає, що свою вину у вчиненні кримінального проступку вона беззаперечно визнає, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами.

Також, у вказаній заяві зазначив про його обізнаність у тому, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Крім того, в заяві захисником обвинуваченої - адвокатом ОСОБА_5 засвідчено добровільність та беззаперечність визнання винуватості підозрюваною, підтверджено її згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій вона зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згодна з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без її участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому, у відповідності до частини 4 ст.107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичною засобу без мети збуту.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінального правопорушення, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, її позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичною засобу без мети збуту.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченої ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують її покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному проступку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судима, не має на утриманні дітей віком до 7 років, має задовільний стан здоров`я, не є особою, яка досягла пенсійного віку, не є інвалідом І та ІІ групи, спосіб життя, відношення обвинуваченої до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є проступком, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини першої статті 309 КК України у виді арешту, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних проступків (злочинів, кримінальних правопорушень).

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості й не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного й особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Вказане покарання суд призначає, в тому числі, з врахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Також ККС ВС зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Верховний Суд звернув увагу, що дискреційні повноваження суду визнаються і ЄСПЛ (зокрема, справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Правових підстав для призначення обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст. 69 КК України, враховуючи перелічені вище конкретні обставини у їх сукупності та дані про особу винної, її ставлення до вчиненого, суд не знаходить.

Застосування інституту умовного звільнення (ст. 75 КК України), не передбачене до даного виду покарання вимогами ч. 1 ст. 75 КК України та до призначеного обвинуваченій покарання та не сприятиме меті покарання.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що, відповідно до ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 381-382, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 3 (три) місяці.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта (висновок експерта СЕ-19/111-22/49890-НЗПРАП від 12.01.2023) в сумі 1510 (одна тисяча п`ятсот десять) гривень 24 копійок.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту її фактичного затримання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- оптичний носій інформації (диск DVD-R 4.7 gb. 120 min) який упакований до білого паперового конверту, який опечатано печаткою «Для пакетів Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві» з підписом дізнавача - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- пакет Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру з підписом експерта ОСОБА_6 , всередині якого кристалоподібна речовина, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), маса метадону (фенадону) становить 0,222 г., переданий до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУ Національної поліції у м. Києві - знищити.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

З інших підстав вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо вирок було постановлено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя