КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судових засідань - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00048836 щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 січня 2023 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованих ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи та дані про його особу, на підставі чого дійшов висновку, що інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не в змозі запобігти існуючим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання чи обрати заставу у помірному для обвинуваченого розмірі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що стан здоров`я ОСОБА_5 є вкрай важким та на даний час він не може самостійно пересуватися. Умови слідчого ізолятора не можуть забезпечити йому належного лікування та догляду, а тому це може мати катастрофічний вплив на подальшу його реабілітацію, що підтверджується висновком сімейного лікаря.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про відсутність ризику переховування від суду.

Заперечує апелянт і існування у поведінці обвинуваченого ризику впливу на свідків, заважаючи на ті обставини, що він володіє лише німецькою мовою.

Також, на переконання адвоката, є недоведеними і інші ризику у поведінці його підзахисного.

При цьому, апелянт просить врахувати, що раніше щодо ОСОБА_5 вже застосовувався запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, умови якого останній не порушував та довів належність процесуальної поведінки.

Крім того, згідно доводів апеляційної скарги, ОСОБА_5 , в супереч вимог закону не викликався на оголошення повного тексту ухвали про продовження йому строку тримання під вартою, а її копію він отримав без перекладу на рідну мову.

Згідно положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін судового провадження, оскільки відсутнє відповідне клопотання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вказана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00048836 щодо ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 січня 2023 року включно.

Перевіривши ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року колегія суддів вважає її законною, а висновки суду щодо не достатності іншого запобіжного заходу для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтованими, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги закону при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких, проти життя та власності, які характеризуються підвищеним рівнем суспільної небезпеки, за які передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , розмір покарання, який йому загрожує у разі доведення його винуватості, обсяг судового слідства, який ще необхідно провести, а також дані про особу обвинуваченого, а саме його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, зокрема, який хоча раніше не судимий, проте не має постійного місця реєстрації, проживання та міцних соціальних зв`язків на території України, не одружений, є громадянином ФРН, має батьків, які проживають на території ФРН, відсутність офіційного джерела доходу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу наявності підстав для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не в змозі забезпечити їх належну процесуальну поведінку та запобігти існуючим ризикам.

Таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Матеріали провадження не містять переконливих доказів того, що існуючі у поведінці обвинуваченого ризики зменшилися, або, що запобігти їм в змозі інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підстави зміні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання на тримання під вартою були предметом розгляду в суді першої інстанції, про що детально викладено в оскаржуваному рішенні, з мотивами суду першої інстанції щодо цих обставин колегія судів погоджується.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_5 володіє лише німецькою мовою, не зменшує ризику впливу на свідків, як про те вказує захисник, а тому не може бути підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Що стосується доводів захисника про неможливість утримувати ОСОБА_5 під вартою за станом здоров`я, то вони спростовуються наданими суду матеріалами, зокрема листом-відповіддю № 509 від 23 квітня 2021 року КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», згідно якого ОСОБА_5 за станом здоров`я може утримуватися в закладах пенітенціарної системи. Крім того, згідно вказаного листа, пацієнт програму реабілітації та лікування свідомо не виконує, ігнорує рекомендації медичного персоналу.

Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи захисника щодо недоведеності у поведінці ОСОБА_5 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки, як вбачається з наданих матеріалів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Також, враховуючи обставини справи та характер дій, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , колегія суддів, зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України, не вбачає підстав для застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі визначенні КПК України.

Інші доводи апеляційної скарги захисника у відповідності до вимог КПК України не є підставами для скасування вказаного рішення суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року, а відтак апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2022 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3