ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/23398/22

Провадження № 11-кп/4820/234/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002263 від 22.09.2022 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Хмельницького міськрайонного суду від 02 грудня 2022 року -

в с т а н о в и л а:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 02 грудня 2022 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кривовілька Теофіпольського району Хмельницької області, українця, громадянина України, працюючого у компанії ТОВ «Баядера Логістик» на посаді водія, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 14 грудня 2002 року Теофіпольським РВ УМВС України в Хмельницькій області, картка фізичної особи платника податків № НОМЕР_2 , раніше судимого:

- 12 вересня 2007 року Верховним судом України за п. п. 6, 12, ч. 2, ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років з конфіскацією майна окрім житла. Звільнений 24 травня 2017 року з Шепетівської виправної колонії № 98, по УДЗ (невідбуте покарання 1 рік 16 днів),

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено основне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 69 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом ОСОБА_6 ухвалено не призначати.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений на транспортний засіб «Mercedes-Benz 211CDI», реєстраційний номер НОМЕР_3 ухвалою слідчого судді від 19 жовтня 2022 року - скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 3020 грн 48 коп. витрат на проведення експертизи.

За вироком суду, ОСОБА_6 23 серпня 2022 року, близько 12 год., керуючи спеціалізованим малотоннажним фургоном «Mercedes-Benz 211CDI» н.з. НОМЕР_3 , рухаючись в напрямку до вул. Проспект Миру м.Хмельницького, в районі будинку № 42, що розташований по вул. Проспект Миру, під час виїзду із другорядної дороги на головну, в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил дорожнього руху), діючи протиправно, недбало, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, починаючи рух після повної зупинки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд передньою правою частиною спеціалізованого малотоннажного фургону «Mercedes-Benz 211CDI» н.з. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_8 , яка обходила вищевказаний транспортний засіб спереду та рухалась в напрямку зправа наліво відносно руху спеціалізованого малотоннажного фургону «Mercedes-Benz 211CDI» н.з. НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- закритого внутрішнє-суглобного перелому проксимального кінця лівої великогомілкової кістки без зміщення уламків, розрив внутрішнього меніску та надрив зовнішнього меніску лівого колінного суглобу в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя;

- підшкірний крововилив правої половини тім`яної ділянки голови за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зміст яких полягає у наступному: п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, просить вирок Хмельницького міськрайонного суду від 2 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального

правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що вирок суду стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання, а саме не призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачено обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до 3 років.

Проте, всупереч цим вимогам закону суд першої інстанції не призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та не врахував, що положення ч. 2 ст. 69 КК України, відповідно до яких суд може не призначати додаткове покарання, передбачене в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, в даному випадку застосовано бути не може, оскільки за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, використання обвинуваченим ОСОБА_6 транспортного засобу для отримання доходу, не може бути безумовною підставою для призначення обвинуваченому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та

індивідуалізації.

Потерпіла ОСОБА_8 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чиеном. Потерпіла подала апеляційному суду заяву про розгляд кримінального провадження без її участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора на підтримку доводів, поданої ним апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції прокурором оскаржується лише в частині призначеного покарання, а тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом переглядається в межах апеляційної скарги.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні при викладених у вироку обставинах доведена в порядку ч.3 ст. 349 КПК України і не оскаржується жодним учасником судового процесу, в тому числі і самим обвинуваченим.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, є вірною.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 23 серпня 2022 року, близько 12 год., керуючи спеціалізованим малотоннажним фургоном «Mercedes-Benz 211CDI» н.з. НОМЕР_3 , рухаючись в напрямку до вул. Проспект Миру м.Хмельницького, в районі будинку № 42, що розташований по вул. Проспект Миру, під час виїзду із другорядної дороги на головну, в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі Правил дорожнього руху), діючи протиправно, недбало, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був та міг їх передбачити, починаючи рух після повної зупинки, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд передньою правою частиною спеціалізованого малотоннажного фургону «Mercedes-Benz 211CDI» н.з. НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_8 , яка обходила вищевказаний транспортний засіб спереду та рухалась в напрямку зправа наліво відносно руху спеціалізованого малотоннажного фургону «Mercedes-Benz 211CDI» н.з. НОМЕР_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_6 вимог Правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді:

- закритого внутрішнє-суглобного перелому проксимального кінця лівої великогомілкової кістки без зміщення уламків, розрив внутрішнього меніску та надрив зовнішнього меніску лівого колінного суглобу в сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричиняють тривалий розлад здоров`я з відсутністю небезпеки для життя;

- підшкірний крововилив правої половини тім`яної ділянки голови за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що не спричиняють короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, а мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, зміст яких полягає у наступному: п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Вищевказані порушення вимог безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричиненням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 .

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 характеризується позитивно, є особою молодого віку, вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, в стані сп`яніння не перебував.

Оставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав: визнання вини у вчиненому, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди.

Обставини, які б обтяжували покарання, судом не встановлені.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, позицію прокурора, потерпілої, яка претензій до обвинуваченого не має, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

При цьому, враховуючи те, що ОСОБА_6 вчинив необережний злочин, щиро розкаявся та відшкодував заподіяні потерпілій збитки, суд відповідно до ч.1 ст.75 КК України зільнив його від відбування покарання з випробуванням, оскільки виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

При призначенні покарання суд також суд врахував, що обвинувачений має не погашену судимість, проте він відбув покарання повністю, а злочин у якому він обвинувачується є необережним.

Крім того, враховуючи наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, який раніше до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не притягався, вчинив необережний злочин, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, працює у ТОВ «Баядера Логістик» на посаді водія та дана діяльність є єдиним джерелом доходу, має на утриманні малолітню дитину та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, зважаючи на позицію потерпілої, суд прийшов до висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_6 слід не застосовувати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ч.2 ст.69 КК України.

На думку суду першої інстанції таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових правопорушень.

Разом з тим колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині не застосування, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 , додаткового виду покарання позбавлення права керування транспортними засобами, передбаченого санкцією ч.1 ст. 286 КК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За п.1 ч.1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч.1 ст.286 КК України за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Отже, враховуючи, що санкція ч.1 ст.286 КК України передбачає основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), суд першої інстанції не вправі був не призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 додаткового виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Підставою для скасування вироку суду в частині призначення покарання є, відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду від 2 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді: