№ 1-кс/243/86/2023
№ 243/6335/21
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2023 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29 Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10.05.2022 клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження № 0000375 від 25 березня 2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч.4 ст.189, ч.2 ст.121 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Антрацит, Луганської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся прокурор Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 .

У клопотанні прокурор просить продовжити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою. Прокурор вважає, що ризики, відповідно до яких було обрано цей запобіжний захід, до теперішнього часу не відпали. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, санкцією якої передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

Зазначив, що необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, а саме: 1) переховуватися від суду; 2) незаконно впливати на свідків; 3) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень.

Ризик можливого переховування від суду обумовлений тим, що одне з кримінальних правопорушень, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до особливо тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з конфіскацією майна, тому, усвідомлення того, що за скоєння цього злочину йому буде призначене покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті у вигляді позбавлення волі на тривалий час, може побудити його дії на спроби ухилення від кримінальної відповідальності.

Ризик можливого незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні обумовлений тим, що на даному етапі судового розгляду ще не встановлені повною мірою всі обставини кримінального правопорушення, не допитані всі свідки та інший обвинувачений у кримінальному провадженні. Отже, ОСОБА_4 шляхом психологічного або фізичного впливу може здійснити тиск на свідків з метою надання ними неправдивих показань, або зміни раніше наданих показань на інші, що значно буде ускладнювати об`єктивність судового провадження.

Ризик знищення, переховування або спотворення будь-якої з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень обумовлюється тим, що обставини кримінальних правопорушень в рамках судового провадження не встановлені в рамках судового провадження, тому ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може знищити, спотворити або сховати будь-яку з речей, що мають значення для кримінального провадження. На підтвердження існування цього ризику вказує та обставина, що ухвалою слідчого судді від 30.03.2021 було накладено арешт на автомобіль, який належав ОСОБА_4 та був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Однак, 30.03.2021 вказаний автомобіль було перереєстровано за договором купівлі-продажу на ОСОБА_6 , яка є співмешканкою обвинуваченого, що в свою чергу пояснюється наявністю додаткового покарання у виді конфіскації майна в санкції інкримінованого злочину.

Прокурор зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України, окрім тримання під вартою, не може запобігти викладеним вище ризикам, тому необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити та продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Зазначила, що судом на нинішній стадії судового розгляду ще не допитано трьох свідків обвинувачення, а в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу в порядку ст.616 КПК України прокурором було відмовлено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, зазначив, що заявлені прокурором ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого не існують, підстави для застосування найсуворішого запобіжного заходу відсутні, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який - у виді особистого зобов`язання, надавши обвинуваченому можливість бути призваним до лав ЗСУ.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , суд встановив наступні обставини та відповідні їм докази.

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження № 0000375 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.2 ст.121 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України (справа № 243/6335/21).

Ухвалою суду від 23.06.2021 до обвинуваченого ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого згодом був неодноразово продовжений.

Положенням п.205 Перехідних положень КПК України передбачено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження, зокрема, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленого ч.3 ст.35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Постановою Кабінету Міністрів України Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 09.12.2020 № 1236 на території України з 19.12.2020 до 28.02.2021 встановлено карантин, дію якого неодноразово продовжено до теперішнього часу.

Окрім того, згідно п.5 листа Верховного Суду Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєннного стану № 1/0/2-22 від 03.03.2022 у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Станом на теперішній час розгляд зазначеного клопотання головуючим суддею є неможливим з об`єктивних причин, оскільки головуючий суддя ОСОБА_8 з 17.01.2023 перебуває на лікарняному. З урахуванням наведених обставин розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється суддею, визначеним в порядку, встановленому ч.3 ст.35 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до ч.2 цієї статті підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт та тримання під вартою.

Згідно частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року).

Прокурором було затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.146, ч.4 ст.189, ч.2 ст.121 КК України та спрямовано його до суду.

Окрім того, прокурором надано відомості на підтвердження обгрунтованості підозри, зокрема: протокол огляду місця події від 27.03.2021, згідно з яким в ході огляду багажника автомобіля, належного ОСОБА_4 було виявлено та вилучено металеву трубу і викрутку, з виявленого нашарування речовини бурого кольору на гумовому килимі зроблено змив, виявлено та вилучено автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; протокол допиту свідка ОСОБА_9 , яка була очевидцем протиправних дій відносно ОСОБА_10 та пояснювала, що бачила як ОСОБА_4 зі своїм другом помістили ОСОБА_10 в багажник автомобіля, вивезли до озера, де ОСОБА_4 заподіював йому удари металевою трубою, а потім наказав зайти в озеро, що той і зробив, а також з протоколу проведення слідчого експерименту за участю цього свідка; протокол допиту свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що ОСОБА_4 зі своїм другом вдарили ОСОБА_10 по голові, поклали в багажник автомобіля та вивезли в невідомому напрямку, а також з протоколу проведення слідчого експерименту за участю цього свідка; протокол огляду від 13.04.2021, згідно з яким оглянуто труп ОСОБА_10 ; висновком експерта № 232 від 20.05.2021, яким встановлено, що при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, які утворилися незадовго до моменту надходження до лікарні і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті; висновком експерта від 23.06.2021, яким встановлено, що на металевій трубі та викрутці виявлені клітини з ядрами, кров людини не виявлено, генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на металевій трубі є змішаними, містять генетичні ознаки більш ніж однієї особи, серед яких містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та не містяться генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_10 .

Суд, враховуючи відомості про сукупність обставин пред`явленого обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_4 , та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні прокурором в його клопотанні, приходить до переконання, що висновки органу досудового розслідування, викладені в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими. До того, ж суд зважає, що обгрунтованість цієї підозри неодноразово була предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який під час розгляду апеляційних скарг сторони захисту жодного разу не встановив зворотнього.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі Смирнов проти Росії, наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 до затримання спільно проживав з ОСОБА_6 , але наявність у нього стійких соціальних зв`язків або будь-яких інших обставин, які б могли стати стримуючим фактором щодо ухилення від суду під ризиком можливого суворого покарання, в судовому засіданні не встановлено. В той же час він обвинувачується у вчиненні декількох злочинів, зокрема, особливо тяжкого злочину, передбаченого частиною 4 статті 189 КК України, за яке чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_4 , який хоча і не має не знятої або не погашеної судимості, але раніше тричі притягувався до кримінальної відповідальності за ст.296 КК України, двічі у 2018 та 2019 притягувався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України (кримінальні провадження були закриті у зв`язку з відмовою потерпілих від обвинувачення), що судом розцінюється як обставина, яка характеризує обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, може побудити його на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, обвинуваченому відомі анкетні дані та місце мешкання свідків, тому він, з огляду на невизнання ним своєї причетності до вчинених кримінальних правопорушень, не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матиме змогу здійснювати на них незаконний вплив з метою спонукання їх до зміни своїх показань. Суд зазначає, що згідно однієї з засад кримінального судочинства, а саме безпосередності дослідження доказів, показання свідків та потерпілих суд отримує усно. Окрім того, реальна небезпека здійснення впливу на свідків може мати місце лише на початку кримінального провадження, тобто до моменту їх допиту в суді, тому, оскільки всі свідки ще не допитані в судовому засіданні, суд вбачає наявність і цього ризику. Тобто, з огляду на невизнання обвинуваченим своєї причетності до вчинення злочинів, він може здійснювати заходи з перешкоджання кримінальному провадженню, зокрема, вчиняти незаконний вплив на свідків, тому і цей ризик суд вважає встановленим.

При цьому суд зважає на надані стороною захисту докази того, що обвинувачений з 30.07.2014 по 29.08.2014 брав участь в АТО, перебуваючи у службовому відрядженні, згодом перебував в полоні та 27.12.2017 був звільнений, але вважає, що ці обставини жодним чином не нівелюють встановлені судом ризики ухилення від кримінальної відповідальності та незаконного впливу на свідків, а розцінюються судом як обставини, що характеризують особу обвинуваченого.

Суд вважає необгрунтованими посилання прокурора щодо існування на даний час ризику щодо вчинення дій, що направленні на знищення або приховування речей, що мають доказове значення по справі, з огляду на наступне. Так, посилаючись на продовження існування такого ризику на теперішній час, прокурор зазначає про факт відчуження обвинуваченим належного йому транспортного засобу, який був визнаний речовим доказом, своїй співмешканці ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу в день накладення на нього арешту слідчим суддею. На переконання суду такі дії ОСОБА_4 мають розцінюватися як ухилення від ймовірного покарання у виді конфіскації майна, що додаткового вказує на схильність обвинуваченого до ухилення від кримінальної відповідальності. Зважаючи на наведені обставини, суд також зважає, що прокурор, визнавши здобуті у кримінальному провадженні докази достатніми, а обставини вчинення кримінальних правопорушень - встановленими, склав обвинувальний акт і направив його до суду 18.06.2021. Під час досудового розслідування кримінального провадження, прокурор, реалізуючи свої повноваження, мав змогу ініціювати застосування необхідних заходів забезпечення кримінального провадження. Отже, на даний час, коли кримінальне провадження вже більше року перебуває у провадженні суду, суд приходить до висновку, що ризик знищення або приховування речей, що мають доказове значення по справі, перестав існувати.

Відповідно до положення ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою. Прокурором в судовому засіданні обґрунтовано доведено з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Розмірковуючи над клопотанням сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу на особисте зобов`язання для надання можливості обвинуваченому бути призваним до ЗСУ, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За результатами розгляду клопотання, передбаченого абзацом першим цієї частини, прокурор має право звернутися до слідчого судді або суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачена чітка процедура звернення з клопотанням про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Таким чином до суду з клопотанням в порядку ст.616 КПК України може звернутися виключно прокурор, за результатом розгляду клопотання обвинуваченого, який тримається під вартою. Прокурором же в задоволенні такого клопотання обвинуваченого було відмовлено.

Підсумовуючи вищенаведене, суд зазначає, що вказані обставини у сукупності та дані про особу ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, свідчать про продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1 та 3 частини 1 статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що він може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків. Таким чином, є законні підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, бо саме цей запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Суд зауважує, що особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного чи обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Суд погоджується з доводами сторони захисту в тій частині, що ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого з часом зменшуються, однак зазначає, що встановлені судом ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого та підстави їх наявності станом на момент розгляду клопотання не стали настільки меншими, щоб суд міг встановити достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для виконання завдань кримінального провадження. Крім того, в даному випадку продовження тримання під вартою може бути виправданим за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності. Суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Обмеження права ОСОБА_4 на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ухиленню його від кримінальної відповідальності та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Суд не вбачає підстав для визначення розміру застави, оскільки ухвалою суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою від 23.06.2021 розмір застави не визначався у відповідності до положень ч.4 ст.183 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176, 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 за матеріалами кримінального провадження 0000375 від 25 березня 2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч.4 ст.189, ч.2 ст.121 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у державній установі Вінницька установа виконання покарань (№ 1) на 60 діб, тобто до 26 березня 2023 включно.

Копію ухвали надіслати прокурору, захиснику, обвинуваченому та направити начальнику державної установи Вінницька установа виконання покарань (№ 1).

Ухвала про продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 26.01.2023 о 18-00 год.

Суддя ОСОБА_1