У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 квітня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000083, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365-2, ч.1 ст.209 КК України

в с т а н о в и в:

на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшли матеріали означеного клопотання про накладення арешту на майно.

Внесене клопотання обґрунтоване таким.

04.04.2023 слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365-2, ч.1 ст.209 КК України, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000083.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато за заявою ОСОБА_3 , яка являється власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0026 площею 1,75 га, що розташована в урочищі «Фіяталош», с. Кінчеш, Ужгородського району Закарпатської області. Вказану земельну ділянку придбано ОСОБА_3 01.06.2017 у ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_5

01.07.2022 року земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0026 площею 1,75 га, всупереч волі ОСОБА_3 , за договором купівлі-продажу вибула з її власності.

У ході досудового розслідування допитана в якості потерпілого громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , повідомила про осіб, які можуть мати відношення до протиправного механізму привласнення належного їй нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0026, площею 1,75 га, що розташована в урочищі «Фіяталош», с. Кінчеш, Ужгородського району Закарпатської області.

При цьому, як зазначено в клопотанні, потерпіла зауважила, що до створення протиправного механізму із реалізації належного їй нерухомого майна причетна особа, яка забезпечувала складання та посвідчення договорів купівлі-продажу із підробленими підписами, проводила реєстраційні дії щодо переходу права власності на згадану земельну ділянку.

07.04.2023 органом досудового розслідування у кримінальному провадженні визнано у якості речового доказу земельну ділянку за кадастровим номером :02:002:0026, площею 1,75 га, що розташована в урочищі «Фіяталош», с. Кінчеш, Ужгородського району, Закарпатської області, яка по своїй суті є матеріальним об`єктом та буде використана як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, який був об`єктом кримінально протиправних дій.

Як стверджується у клопотанні, невжиття заходів щодо організації заборони користування та розпорядженням вищевказаними земельними ділянка, призведе до продажу нерухомого майна розташованих на них, самих земельних ділянок, що порушить права осіб, які набудуть право власності на нерухоме майно та у подальшому перешкодить скасуванню права власності та користування.

Прокурор у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду клопотання, однак подав заяву в якій клопотання підтримав та просив розглянути у його відсутності.

У судове засідання власник земельної ділянки не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення.

З огляду на скорочені терміни розгляду клопотань даної категорії та відсутність перешкод розгляду клопотання у відсутності власника, слідчий суддя розглядає таке у відсутності сторін.

Вирішуючи подане клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя виходив із такого.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший частини 3 статті 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з частиною 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами частини 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

На переконання слідчого судді, клопотання слідчого наведеним вимогам процесуального закону відповідає.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За приписами ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що перелік обставин, персоніфікованих статтею 91 КПК України, підлягає встановленню в межах досудового розслідування безвідносно до обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, що забезпечує дотримання принципу законності, передбаченого ст.9 КПК України та який покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого обов`язок всебічного, повного і неупередженого дослідження усіх обставини кримінального провадження.

За правилами ч.7 ст.237 КПК України при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 11 ст. 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріалами клопотання підтверджується факт здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень за ч.3 ст.365-2, ч.1 ст.209 КК України.

Частиною 1 статті 365-2 КК України, яка встановлює основний склад злочину, передбачено відповідальність за зловживання своїми повноваженнями аудитором, нотаріусом, оцінювачем, уповноваженою особою або службовою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, іншою особою, яка не є державним службовцем, посадовою особою місцевого самоврядування, але здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, у тому числі послуг експерта, арбітражного керуючого, приватного виконавця, незалежного посередника, члена трудового арбітражу, третейського судді (під час виконання цих функцій), або державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, державним виконавцем, приватним виконавцем з метою отримання неправомірної вигоди, якщо це завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам або інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст.365-2 КК, характеризується, серед іншого, діянням, яке полягає у зловживанні особою своїми повноваженнями у зв`язку зі здійсненням професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

У свою чергу, частиною 1 ст.209 КК України передбачено відповідальність за набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції, вчинення правочину з таким майном, або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна, або вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом.

Резюмуючи, слідчий суддя звертає увагу на те, що за правилами частини 3 статті 643 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Тобто нотаріальні дії вчиняються, зокрема, у випадках укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна та є іманентною передумовою для висновку про те, що відповідний договір стосовно нерухомого майна породжуватиме правові наслідки.

При цьому за обставин цього кримінального провадження потерпіла вказує на протиправність відчуження земельної ділянкиза кадастровим номером :02:002:0026.

Відтак означене майно є предметом кримінально протиправного посягання та водночас являється об`єктом, щодо якого вчинялися нотаріальні дії, котрі потерпіла вважає незаконними.

За наведених обставин слідчий суддя доходить до висновку, що дослідження легітимності відчуження згаданої земельної ділянки охоплюється предметом дослідження органу досудового розслідування, а тому земельна ділянка за кадастровим номером :02:002:0026, площею 1,75 га має значення для досудового розслідування та є доказом у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя вказує на те, що майно, про арешт якого просить прокурор відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Накладення арешту є необхідним для збереження речового доказу, відтак задоволення клопотання призведе до досягнення мети арешту.

За обставин цього клопотання стороною обвинувачення на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Вказане обумовлює висновок про те, що при задоволенні цього клопотання може бути досягнуте завдання арешту майна.

Крім того, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, що свідчить про пропорційність заходу забезпечення кримінального провадження.

Підсумовуючи викладене у сукупності, слідчий суддя доходить до висновку про необхідність задоволення внесеного клопотання.

Керуючись статтями 22, 170-174 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

клопотання про арешт майна задовольнити повністю.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження земельною ділянкою за кадастровим номером :02:002:0026, площею 1,75 га, що розташована в урочищі «Фіяталош», с. Кінчеш, Ужгородського району, Закарпатської області, яка перебуває у власності ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1