ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/6709/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/554/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2023 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002839 від 11.09.2022, за частиною 7 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 30.05.2023 включно без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, як цілодобовий домашній арешт за адресою реєстрації ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 чи застосувати заставу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що обгрунтування доцільності продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження, а саме: переховування від правосуддя; незаконного впливу на свідків кримінального провадження; вчинення іншого кримінального правопорушення, але жодний ризик у клопотанні про продовження строку тримання під вартою, прокурором не доведений.

Також апелянт зазначає, що при розгляді даного кримінального провадження порушено «розумність» строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки за весь час розгляду кримінального провадження жодних нових доказів, які б підтверджували вину обвинуваченого не встановлено та вичерпано можливість їх отримання. Крім цього, до клопотання сторони обвинувачення не додано жодного суттєвого доказу який би підтверджував пред`явлення обгрунтованої підозри чи наявності іншого ризику, який би в свою чергу доводив суду його існування чи існування інших ризиків, що в подальшому могли б мати негативний вплив на розгляд кримінального провадження.

Захисник вважає, що посилання в ухвалі суду лише на суворість покарання за інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, не може бути виправданням подальшого його тримання під вартою. Такі дії сторони обвинувачення та суду є неприйнятними та суперечать діючому КПК України.

Апелянт звертає увагу на те, що обвинуваченому ОСОБА_6 показане постійне спостереження у лікаря фтізіатра, терапевта, кардіолога, окуліста, періодичне стаціонарне лікування, санаторно-курортне лікування а проходження вказаної програми, в межах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» неможливе. Обвинувачений постійно скаржиться на стан здоров 'я та погане самопочуття. 02.02.23 року у судовому засіданні судом було оголошено про те, що підтверджуючі медичні докумнти стану здоров`я ОСОБА_6 витребувані до матеріалів справи, але на час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезгадані документи не були досліджені судом та при ухваленні рішення не враховано стан здоров`я її підзахисного.

Захисник вважає, що прокурор звертаючись з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не довів належним чином обгрунтованість тримання обвинуваченого під вартою у такий довгий термін, зважаючи на данні про особу та здоров`я. Вважає запобіжний захід є невмотивовано жорстоким.

Обвинувачений ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати відносно нього біль м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що прокурором не доведено наявність обґрунтованої підозри, та не підтверджено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України.

Апелянт звертає увагу на те, що у разі застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, ніяким чином не вплине на можливість його незаконного впливу на двох свідків, які поки що не допитані. Звертає увагу на те, що стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України. Також вважає, що ризик скоєння ним іншого кримінального правопорушення та продовження кримінального правопорушення у якому обвинувачується жодним чином не підтверджено прокурором, оскільки він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, злочин скоїв у зв`язку з примушуванням його до співпраці зі злочинним угрупуванням, яке на даний час відсутнє на території Шевченківського району, у зв`язку з його деокупацією.

Також обвинувачений вказує на те, що є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим потребує профільного лікування, яке відсутнє в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», що може призвести до тяжких наслідків та відмови життєво важливих функцій організму.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор Харківської обласної прокуратури в судове засідання не прибув та не повідомив про причини свого неприбуття.

Відповідно до статтей 405, 422-1 КПК України неявка прокурора не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили про їх задоволення, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 176 КПК України, передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом п`ятим частини першої цієї статті. Пункт 5 частини 1 статті 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Продовжуючи відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що під час досудового слідства встановлено та підтверджено у судовому засіданні продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, також суд оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 особливо тяжкого кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що на час розгляду поданого клопотання, ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності, що свідчить про неможливість запобігти наявним ризикам у разі застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу.

З такими висновками суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції погоджується та вважає, що мотиви прийнятого судом рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам статті 196 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, який відповідно до частини 6 статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцять років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку з чим обвинувачений може також переховуватися від суду та органу досудового розслідування.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину в умовах воєнного стану, спрямованого на добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні існує беззаперечно суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.

Колегія суддів, оцінюючи сукупність обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів є недоцільним та вважає, що порядок розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу відповідає вимогам статті 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції враховані положення статей 177, 178 КПК України, дані про особу, перевірені матеріали про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватою.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 про те, що прокурором не доведено та не надано доказів наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 статті 177 КПК України, які не зменшилися та продовжують існувати, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки продовжуючи запобіжний захід ОСОБА_6 суд дійшов правильного висновку про наявність ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, зазначивши при цьому підстави, за яких застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, з яким цілком погоджується суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 7 статті 111-1 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою та існує обґрунтована необхідність для застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

На даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Щодо доводів апеляційних скарг обвинуваченого та захисника стосовно стану здоров`я ОСОБА_6 та неможливість отримання обвинуваченим належної медичної допомоги в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор», суд апеляційної інстанції вважає, що ці доводи не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Доказів щодо неможливості утримання обвинуваченого ОСОБА_6 в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» через стан його здоров`я суду апеляційної інстанції не надано.

З врахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 31 березня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: