Справа № 188/264/23
Провадження № 1-кп/188/93/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2023 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000012 від 13.01.2023, що надійшла 28.02.2023 від прокурора Першотравенської окружної прокуратури, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилась у м. Курахове Мар`їнського району Донецької області, громадянки України, освіта середня, не заміжньої, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, мобільний телефон НОМЕР_1

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

07.02.2023 близько 10:20 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ВАЗ 21081 реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась по автодорозі у напрямку від смт Петропавлівка до с. Троїцьке Синельниківського району Дніпропетровської області, де була зупинена працівниками поліції.

На законну вимогу працівника поліції про надання посвідчення водія ОСОБА_3 , перебуваючи на ділянці автодороги між смт Петропавлівка та с. Троїцьке Синельниківського району Дніпропетровської області, достовірно знаючи про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 27.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_3 , є підробленим, оскільки воно не отримане в порядку, встановленому Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України № 340 від 08.05.1993, діючи умисно, з метою створити перед працівникам поліції видимість наявності у неї дійсного посвідчення водія та відповідно права на керування транспортними засобами категорій «А1», «А», «В», надала для перевірки працівникам поліції завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 27.11.2020, тим самим використала завідомо підроблений документ.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

Під час досудового розслідування 27 лютого 2023 року прокурор Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрювана ОСОБА_3 уклали угоду про визнання винуватості відповідно до норм статей 469 та 472 КПК України, у якій дійшли згоди щодо істотних для цього кримінального провадження обставин; правової кваліфікації дій підозрюваної як кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа; покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 510 грн.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, кримінальних правопорушень невеликої чи середньої тяжкості, тяжких кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифіковану Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Вирішуючи питання про затвердження угоди, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою № 9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Суд (національний), який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, яке правильно кваліфіковане як використання завідомо підробленого документа і згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Обвинувачена визнає свою вину у скоєнні кримінального правопорушення і просить затвердити угоду.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені абзацом 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом та наслідки її невиконання.

Захисник обвинуваченої не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважав, що угода не порушує прав та інтересів обвинуваченої, просив звільнити її від сплати процесуальних витрат, враховуючи її майновий стан.

Прокурор підтримав угоду і просив суд її затвердити.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, існують фактичні підстави для визнання винуватості, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченою, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченої, яка раніше не судима, є внутрішньо переміщеною особою, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з них одну дитину з інвалідністю, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховує пом`якшуючу покарання обставину у вигляді щирого каяття, обтяжуючі покарання обставини відсутні, узгоджене сторонами угоди покарання обране в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України, та вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості від 27 лютого 2023 року і призначити обвинуваченій узгоджену сторонами міру покарання.

Майнова шкода не завдана. Потерпілі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ - посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 27.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_3 , що зберігається в матеріалах досудового розслідування цього кримінального провадження, слід залишити в ньому.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд бере до уваги клопотання захисника та приписи ч. 1 ст. 119 КПК України, згідно з якими суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

Обвинувачена є внутрішньо переміщеною особою, не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, з них одну дитину з інвалідністю, тому суд вважає за можливе з урахуванням майнового стану обвинуваченої повністю звільнити її від оплати процесуальних витрат на проведення судової технічної експертизи документів №СЕ-19/104-23/6140-ДД від 17.02.2023, які складають 1321,46 грн.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався і підстав для його обрання немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 368 - 376, 468 - 476, 392 - 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27 лютого 2023 року між прокурором Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України і призначити їй узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень.

Речовий доказ - посвідчення водія серії НОМЕР_3 від 27.11.2020, видане на ім`я ОСОБА_3 , залишити в матеріалах досудового розслідування цього кримінального провадження, де воно зберігається.

ОСОБА_3 повністю звільнити від оплати процесуальних витрат.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1