ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/419/22
Провадження №1-кп/477/161/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2022 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з секретарем судових засідань: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000398, по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 152, ч.2 статті 152 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2022 року до суду надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 162, частиною 1 статті 152, ч.2 статті 152 КК України з ухвалою Миколаївського апеляційного суду про визначення підсудності справи за Жовтневим районним судом Миколаївської області.

Ухвалою суду від 20 червня 2022 року у справі призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, обвинувачений та його захисник висловились за можливе призначати справу до судового розгляду.

Відповідно до наданої прокурором виписки з журналу реєстрації трупів Миколаївського обласного бюро судово-медичних експертиз, потерпіла ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 377 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Як визначено п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до вимог п. 5 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Водночас, пунктом 1 частини 1 статті 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Недотримання цих вимог закону свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, що порушує право обвинуваченого на захист.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52), рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Як вбачається з обвинувального акту, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, зазначені: вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку, яка перебуває у безпорадному стані, вчинення кримінальних правопорушень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочинів з використанням умов воєнного стану.

При цьому в обвинувальному акті викладені лише обставини вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку, яка перебуває у безпорадному стані, та вчинення кримінальних правопорушень, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння.

Однак, ані при викладенні фактичних обставин справи, ані при формулюванні обвинувачення посилання на вчинення злочинів з використанням умов воєнного стану не міститься, як і не міститься посилання на нормативно-правовий акт, відповідно до якого такий стан запроваджений та на який період.

Також не зазначено, які саме умови воєнного стану та яким чином були використані обвинуваченим для вчинення злочинів.

Оскільки поняття « використання умов воєнного стану» та «в умовах воєнного стану» не є ідентичними, така обставина як вчинення злочину з використанням умов воєнного стану потребує зазначення певних дій обвинуваченого по використанню або способу використання таких умов, що є складовою фактичних обставин кримінального правопорушення та мають бути детально викладені в обвинувальному акті, на відміну від такої обставини, як вчинення злочину в умовах воєнного стану, що додаткової конкретизації не потребує.

Суд враховує, що прокурор під час судового розгляду в порядку статті 338 КПК України має право змінити обвинувачення.

При цьому, підставою для зміни прокурором обвинувачення в порядку статті 338 КПК України є встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Однак, в даному випадку, зазначення в обвинувальному акті в якості обставини, яка обтяжує покарання, такої обставини, як вчинення злочину з використанням умов воєнного стану свідчить про те, що такі обставини прокурором вже встановлені.

Разом з тим, відсутність посилання на такі обставини при викладенні фактичних обставин справи та при формулюванні обвинувачення свідчить про суперечність пред`явленого обвинувачення та звужує обсяг обвинувачення, що порушує право особи на захист, оскільки сааме при пред`явленні обвинувачення особа має розуміти про події та обставини вчинення злочину та протиправні дії, вчинення яких ставиться їй у провину, щоб мати можливість захищатись від висунутого обвинувачення та сааме в підготовчому судовому засіданні, на підставі аналізу обвинувального акту на відповідність вимогам КПК України, вирішується питання про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту або повернення обвинувального акту прокурору.

Зазначене вказує на невідповідність обвинувального акту нормам КПК України, що позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі з огляду на п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до якого обвинувачення твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом, та ч. 1 ст. 337 КПК України, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. 291, 314 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000398повернути прокурору для виконання вимог ст. 291 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошений 29 червня 2022 року о 10.30год.

Суддя ОСОБА_1