ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2873/22 Справа № 428/4484/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області 07 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000635, щодо:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сумгаїт, Азербайджан, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, не працюючого, маючого ІІ групу інвалідності, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:
- 25.06.2011 року Свердловським міським судом Луганської області за ч. 3 ст. 307 ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна. Ухвалою Суворівського районного суду м. Херсон від 28.01.2016 року вирок переглянуто, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбуття покарання строк попереднього тримання під вартою 6 (шість) місяців 3 (три) дні. Звільнений 11.08.2017 року з Херсонської ВК умовно-достроково на невідбутий термін покарання строком 11(одинадцять) місяців 22 (двадцять два) дні;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області 07 травня 2018 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Свердловського міського суду Луганської області від 25.06.2011 року та остаточно призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
02.03.2018 року у денний час доби ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу без мети збуту, повторно, знайшовши під лавкою біля під`їзду будинку АДРЕСА_3 градуйований медичний шприц об`ємом 5 мл., заповнений речовиною коричневого кольору, схожою на наркотичний засіб - опій, об`ємом приблизно 1 мл., зберігав його у кишені одягненої на ньому куртки для подальшого особистого вживання, та який в нього був вилучений 02.03.2018 року у період часу з 14.25 годин до 14.45 годин працівниками поліції в ході огляду місця події біля під`їзду №2 будинку АДРЕСА_3 .
Рідина у медичному шприці та у пластиковому флаконі містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, ацетильований опій, загальною масою у перерахунку на суху речовину 0,04 грама.
Дії обвинуваченого кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України.
В апеляції:
- обвинувачений ОСОБА_5 просить пом`якшити вирок та застосувати до нього положення ст. 69 КК України. Вказує, що він є інвалідом ІІ групи та має захворювання туберкульоз, а стан його здоров`я залишається тяжким.
- захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання із можливістю визначення покарання без реального його відбування.
В обґрунтування вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_5 провину свою визнав повністю, проте суд першої інстанції не врахував щире каяття обвинуваченого та стан здоров`я останнього, який фактично не має однієї легені внаслідок хвороби на туберкульоз. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_5 не може вважатися такою особою, яка несе у собі загрозу суспільству.
Обвинувачений ОСОБА_5 про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином, апеляційним судом було вжито заходів для проведення судового засідання за участі обвинуваченого, однак останній до судового засідання не з`явився. За наведених обставин, відсутність обвинуваченого, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, не є перешкодою для проведення розгляду справи.
Заслухавши захисника, який підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 309 КК України, в апеляціях захисника та обвинуваченого не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника щодо необхідності призначення обвинуваченому більш м`якого покарання без реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі, не є переконливими.
Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував характер суспільної небезпеки вчиненого злочину, що віднесений законом до злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів та кримінальне правопорушення вчинив у період умовно-дострокового звільнення від покарання, або невідбутого покарання у вигляді 11 місяців 22 дні, обвинувачується в незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України, стан здоров`я ОСОБА_5 , який є інвалідом ІІ групи, а також відсутність відомостей про неможливість тримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі або відбування покарання у місцях позбавлення волі.
Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому остаточного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі, вважаючи таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
З таким видом і розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_5 погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання є достатнім для досягнення мети покарання, визначеної ст. 50 КК України, щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Посилання сторони захисту на проблеми зі здоров`ям, не є обґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
За загалом вище наведеного, підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, колегія суддів не знаходить.
Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі та призначив покарання яке відповідає особі ОСОБА_5 , і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів, також зважає на дотримання судом першої інстанції при призначенні покарання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для пом`якшення покарання, як на це вказують обвинувачений та його захисник, колегія суддів не вбачає.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 , без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області 07 травня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000635, щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4