Справа № 711/722/23
Номер провадження 1-кп/711/277/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002797 від 22.11.2022, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Громовка, Семипалатинської області, Казахстан, громадянина України, одруженого, офіційно працюючого слюсарем КП «Черкасиводоканал», на утримані малолітніх, неповнолітніх дітей не має, учасником бойових дій, депутатом не являється, групи інвалідності не має, у лікаря нарколога та лікаря психіатра на обліку не перебуває, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2022, близько 17 години 20 хвилин, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в м.Черкаси по проїзній частині вулиці Чигиринська, поблизу будинку № 40, зі сторони вулиці Пацаєва в напрямку вулиці Добровольського, наближаючись до пішохідного переходу, що розташований поблизу з перехрестям з вулицею Подолінського, в порушення вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, (водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), продовжив рух керованого ним транспортного засобу, та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вулиці Чигиринська в межах пішохідного переходу, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку експерта № 03-01/1029 від 02.12.2022, отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, яка виникла від дії тупого предмету (предметів). Між вказаною черепно-мозковою травмою та настанням смерті мається прямий причинний зв`язок.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , а саме вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, згідно з висновками експерта N0 СТ/005Е-23 від 25.01.2023, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерплому ОСОБА_5 .

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що 22.11.2022, близько 17 години 20 хвилин, він будучи тверезий, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись в м.Черкаси по проїзній частині вулиці Чигиринська, зі сторони вулиці Пацаєва в напрямку вулиці Добровольського, наближаючись до пішохідного переходу, порушуючи вимоги ПДР, не помітивши пішохіда, який переходив дорогу в межах пішохідного переходу, продовжив рух, та скоїв наїзд на пішохода. Він дивився, але чому не зупинився, сказати не може, мабуть був не достатьо уважним. Коли помітив пішохіда, вже не встиг зреагувати та сталося ДТП. Дуже переживає через смерть ОСОБА_5 , визнає, що потерпіла має право на відшкодування шкоди завданої їй смертю родича, тому повністю добровільно відшкодував завдані збитки та бере на себе зобов`язання в подальшій допомозі потерпілій. Також просив врахувати, що під час досудового розслідування він визнавав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку.

Цивільний позов поданий прокурором в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» до нього про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 15 182 грн 40 коп. визнає в повному обсязі.

До початку судового засідання потерпіла ОСОБА_6 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Представник Черкаської міської ради ОСОБА_7 в судовому засіданні просив задовольнити цівільний позов та надав заяву про проведення подальшого розгляду справи без його участі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП «Третя Черкаська міська лікарня» надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, зазначивши, що підтримують позовні вимоги.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленої потерпілої та представників.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочину при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочину, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дослідивши цивільний позов, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, даний про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності суду не надано, має постійне місце проживання, реєстрації, офіційно працює, одружений, інвалідом не являється, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, згідно виробничої характеристики характеризуєть позитивно, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та осудив свою поведінку.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій завданих збитків.

При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, добровільно відшкодував потерпілій завданий збиток, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує суспільну небезпечність вчиненого злочину, направленого проти безпеки дорожнього руху, а також невідворотні наслідки у виді смерті людини. Так, ОСОБА_4 своїми необережними діями, які виразились в порушенні пункту 18.1 Правил дорожнього руху завдав потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до невідворотного наслідку - смерті. Суд звертає увагу на позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка в підготовчому судовому засіданні та згідно заяви, доданої до судоворо розгляду не наполягала на суворій мірі покарання та призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування, претензій до обвинуваченого не мала, оскільки збитки повністю ним відшкодовані. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, також не має на утриманні людей похилого віку, яким в умовах воєнного стану потрібна терпінова допомога. Тому, при вирішенні питання про призначення додаткового покарання обвинуваченому у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до висновку про доцільність застосування до винного вказаного додаткового покарання.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, думку потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, які зважаючи на двооб`єктний характер злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, хоча і не є вирішальними, однак підлягають обов`язковому врахуванню у сукупності з іншими обставинами справи, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування основного покарання з випробовуванням, згідно ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк, а також вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки у відповідності з п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, тому суд вважає, що його необхідно залишити до набрання вироком законної сили без змін.

Згідно ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.11.2022 року накладений арешт на автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду місця події від 22.11.2022 року та поміщений на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою м. Черкаси, вул.Пастерівська, 104, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Із змісту ухвали встановлено, що цей захід забезпечення кримінального провадження застосовано з метою збереження речових доказів. Мета вказаного заходу досягнута, арешт з метою забезпечення цивільного позову не накладався і таке клопотання до суду не надходило, тому є всі підстави для скасування арешта на майно.

Розглядаючи заявлений цивільний позов поданий прокурором в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків (витрат понесених КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» на лікування потерпілого ОСОБА_5 ) на користь міського бюджету у розмірі 15 182 грн 40 коп., завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд виходить з наступного.

В обґрунтування цивільного позову прокурор посилається на те, що державі в особі Черкаської міської ради завдано матеріальну шкоду у розмірі 15 182 грн 40 коп., у зв`язку з витратами на лікування потерпілого ОСОБА_5 , що підтверджується відповідною довідкою КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» (а.п.35), а саме: за період перебування в стаціонарі на ОСОБА_5 використані кошти і медикаменти на суму 15 182 грн 40 коп.

Обвинувачений ОСОБА_4 цивільний позов визнав в повному обсязі.

Вирішуючи цивільний позов прокурора у відповідності до ст.ст. 128, 129 КПК України суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 3 ст. 128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч 1 ст. 82 ЦПК України обставини, що визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частина 2 статті 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Згідно частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав.

У відповідності до довідки КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» (а.п.35) за період перебування в стаціонарі на ОСОБА_5 використані кошти і медикаменти на суму 15 182 грн 40 коп.

Суд приймає визнання обвинуваченим цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі на суму 15 182 грн 40 коп.

Виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, згідно з яким у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд вважає, що цивільний позов поданий прокурором в інтересах Держави в особі Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 15 182 грн 40 коп. є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 було завдано матеріальну шкоду, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Таким чином, в ході судового розгляду знайшла своє підтвердження сума матеріальної шкоди, заявлена до стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 у розмірі 15 182 грн 40 коп., оскільки така сума підтверджена належними доказами в розумінні ст.ст.76 - 80 ЦПК України, у зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 3 020 гривень 48 копійок. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України - автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягають поверненню власнику ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, на період іспитового строку, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора інтересах держави в особі Черкаської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь міського бюджету (р/р UA 0023759, одержувач ГУК у Черкаській області/тг м.Черкаси/24060300, код ЄРДПОУ 37930566, банк одержувач Казначейство України) витрати, понесені КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» на лікування потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 15 182 (п`ятнадцять тисяч сто вісімдесят дві) грн. 40 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.11.2022, на автомобіль марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений в ході огляду місця події від 22.11.2022 року та поміщений на спеціальний майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою м. Черкаси, вул.Пастерівська, 104, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Речовий доказ по справі: -автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області за адресою м. Черкаси, вул.Пастерівська, 104 та належить ОСОБА_4 повернути власнику ОСОБА_4

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави процесуальні витрати на залучення експерта: за проведення судової експертизи № СЕ-19/124-22/13279-ІТ від 24.01.2023 в розмірі 3 020 (три тисячі двадцять) гривень 48 копійок.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий: ОСОБА_1