Справа№ 953/6839/22

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який має неповнолітню дитину, 2008 року народження, офіційно не працевлаштований, фактично мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України до 3 років позбавлення волі, 03 травня 2022 року звільнений у зв`язку з відбуттям покарання;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.
На підставі ст. 325 КПК України за погодженням із учасниками судового провадження судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого, який надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчиненого діяння та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.
Показання ОСОБА_3 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб, форму вини і спрямованість умислу, мотив кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого, визнає їх доказаними у судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати у повному обсязі докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачуваного, дослідженням матеріалів експертиз, речових доказів та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів у частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує суд у тому, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше судимий, не одружений, має неповнолітню дитину, 2008 року народження, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання суд виходить із положень ст.ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, розмір заподіяної шкоди, яка на час розгляду справи потерпілому відшкодована в повному обсязі, наявність пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставини, дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працює, не має доходу, його вік та стан здоров`я, репутацію, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою він обвинувачується і яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.
При цьому, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої вину обставини, визнання обвинуваченим своєї вини, позицію сторони обвинувачення, яка просила застосувати стосовно обвинуваченого положення ст. 75 КК України, і звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, а також положення диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням.
На думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.
Строк дії запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, застосованого до ОСОБА_3 на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2022 року, закінчився 03 грудня 2022 року. Ураховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань від прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Цивільний позов не заявлявся.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2022 року накладений арешт на речові докази, суд скасовує вказаний арешт.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 5 (пяти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 не обирати.
Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2022 року на речові докази.
Речові докази куртка чоловіча чорного кольору без маркування, куртка чоловіча без маркування синього кольору, куртка чоловіча ТМ «PUMA» синього кольору, два чоловічі спортивні костюми (штани та кофта) ТМ «Wolfskin» сірого кольору, чоловічий спортивний костюм ТМ «Campion» синього кольору, чоловічий спортивний костюм ТМ «Campion» чорного кольору, чоловічий спортивний костюм ТМ «Reebok» червоного кольору, два чоловічі спортивні костюми ТМ «Patni Angels», чоловічий спортивний костюм чорного кольору із написом «11», чоловічий спортивний костюм чорного кольору ТМ «Jordan», два чоловічі спортивні костюми чорного кольору ТМ «Phillip Plein», два чоловічі спортивні костюми чорного кольору ТМ «Tommy Hilfiger», три чоловічі спортивні костюми чорного кольору ТМ «Off-white», два чоловічі спортивні костюми чорного кольору ТМ «DSQUARED», чоловічий спортивний костюм чорного кольору ТМ «Everest», чоловічий спортивний костюм сірого кольору ТМ «Nike», чоловічий спортивний костюм синього кольору ТМ «Nike», чоловічий спортивний костюм чорного кольору ТМ «Nike», чоловічий спортивний костюм сірого кольору ТМ«R-spy», два чоловічі спортивні костюми чорного кольору «Karl Lagerfeld», шість чоловічих спортивних штанів чорного кольору ТМ «Trend Brand» вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_6 ОСОБА_7