ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 633/190/21 Номер провадження 11-кп/814/907/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 на вирок Печенізького районного суду Харківської області від 16 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лисичанськ Луганської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз

30 жовтня 2020 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.2 ст.185 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України - на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 покарання - 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України до покарання за оскаржуваним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 30 жовтня 2020 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат і речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 березня 2021 року приблизно о 22 годині, діючи повторно, проник у гараж по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 бензопилу та циркулярну плиту, загальною вартістю 890 гривень.

21 квітня 2021 року приблизно о 18 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у сарай № НОМЕР_1 на території ТОВ «Печенізьке» в смт Печеніги Печенізького р-ну Харківської обл., звідки таємно викрав належні: згаданому товариству - зварювальний інвертор, вартістю 1 952 гривні; ОСОБА_10 - шлифувальну машинку, вартістю 583 гривні.

21 квітня 2021 року приблизно о 23 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у сарай № НОМЕР_1 на території ТОВ «Печенізьке» в смт Печеніги Печенізького р-ну Харківської обл., звідки таємно викрав належний названому товариству будівельний мотор, вартістю 4 460 гривень.

07 травня 2021 року приблизно о 00 годин 00 хвилин ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у будинок по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_11 набір інструментів і автомобільний акумулятор, загальною вартістю 1 122 гривні.

08 травня 2021 року приблизно об 11 годині ОСОБА_8 у домоволодінні АДРЕСА_3 , діючи повторно, таємно викрав належний ОСОБА_12 мобільний телефон, вартістю 454 гривні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок Печенізького районного суду Харківської області від 16 листопада 2021 року та на підставі ч.1 ст.71 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що місцевий суд не врахував: наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у вигляді активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень під час досудового розслідування та щирого каяття в ході судового розгляду; наявність на утриманні в останнього малолітньої дитини.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить пом`якшити призначене йому покарання.

Такі вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, окрім щирого каяття, не врахував: іншої обставини, яка пом`якшує покарання наявність у нього на утриманні малолітньої дитини; його сприяння слідству та компенсацію шкоди потерпілим, які не мають до нього претензій.

Прокурор ОСОБА_13 у порядку ст.403 КПК України відмовився від поданої ним апеляційної скарги на вирок Печенізького районного суду Харківської області від 16 листопада 2021 року, через це апеляційний розгляд за цією скаргою не здійснюється.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційних скарг, заперечення прокурора проти апеляційних скарг, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційних скарг та дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин учинення кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , обґрунтованості його засудження та кваліфікації дій за: ч.ч.2, 3 ст.185 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи апелянтів про пом`якшення обвинуваченому покарання колегія суддів уважає необґрунтованими.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином (4 епізоди) та нетяжким злочином (1 епізод), особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за корисливі злочини проти власності, однак на шлях виправлення не став і знову в період іспитового строку вчинив 5 епізодів аналогічних злочинів (т.2 а.п.52, 57-59), на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.2 а.п.55), за місцем проживання характеризується посередньо (т.2 а.п.56), думку потерпілих про відсутність претензій до ОСОБА_8 , наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Усупереч доводам апеляційних скарг перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлено активного надання обвинуваченим добровільної допомоги слідству у виявленні невідомих обставин справи, які були встановлені шляхом проведення комплексу слідчих і процесуальних дій, а визнання ОСОБА_8 своєї вини саме по собі ще не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. На користь зазначеного висновку додатково свідчить і те, що обвинувачений під час досудового розслідування від проведення з ним слідчого експерименту відмовився (т.2 а.п.49).
З огляду на відсутність у ОСОБА_8 роботи, законних джерел доходу, натомість системне вчинення ним корисливих злочинів, доводи апеляційних скарг про наявність у нього утриманця є непереконливими. Окрім того, твердження апелянтів про те, що обвинувачений має малолітню дитину не знайшли свого підтвердження у справі. Не надано відповідних даних про це стороною захисту й під час апеляційного розгляду.

Також позбавлені підстав доводи ОСОБА_8 про компенсацію ним заподіяної шкоди, оскільки викрадене в потерпілих майно було повернуто останнім завдяки діяльності поліції.

Щире ж каяття обвинуваченого, яке включає в себе повне визнання вини, враховано місцевим судом як обставина, що пом`якшує покарання, через це відсутні підстави для його повторного врахування.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання, яке не є максимальним, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 та 71 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційні скарги слід залишити без задоволення.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що місцевий суд, правильно призначивши ОСОБА_8 остаточне покарання, допустив технічну описку при зазначенні дати ухвалення попереднього вироку, а тому вказана дата підлягає уточненню з метою усунення протиріч при виконанні оскаржуваного вироку (т.2 а.п.57-59).
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 і його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Печенізького районного суду Харківської області від 16 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Уточнити та вважати правильною дату ухвалення попереднього вироку Жовтневого районного суду м. Харків, за сукупністю з яким ОСОБА_8 призначено остаточне покарання 30 жовтня 2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4