Справа №760/5853/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування, у кримінальному провадженні № 0000277 від 04.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого за погодженням із прокурором про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000277 від 04.08.2022, за підозрою громадянина російської федерації ОСОБА_6 (російською ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Бурятія, РФ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000277 від 04.08.2022, за підозрою громадянина рф ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Київською обласною прокуратурою.

У клопотанні зазначається, що досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до ст.ст. 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, яка вступила в дію 26 січня 1910 року та 7 березня 1955 року визнана СРСР, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни, або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути без зволікання оповіщено нейтральним державам, і він матиме для них дійсну силу лише після отримання оповіщення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

У зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади російської федерації та службових осіб з числа керівництва збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону в порушення порядку встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і збройних сил російської федерації як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам російської федерації, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту російської федерації на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та збройних сил російської федерації вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців збройних сил російської федерації, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та російської федерації, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території російської федерації службові особи генерального штабу збройних сил російської федерації, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб збройних сил російської федерації, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей російської федерації, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

У подальшому, починаючи з 20.02.2014, на виконання свого злочинного плану військово-політичне керівництво російської федерації з використанням військовослужбовців російської федерації та інших спецпідрозділів розпочало здійснювати агресію та військові дії щодо України у відношенні її територіальної цілісності та забезпечення правопорядку. Зокрема здійснено окупацію території АР Крим, створено терористичні організації «ДНР» та «ЛНР». При цьому учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади російської федерації під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації російської федерації, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління частинами територій Донецької та Луганської областей України на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між російською федерацією та Україною з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Водночас, відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 2 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб:

a) насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури;

b) захоплення заручників;

c) наруга над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження;

d) засудження та застосування покарання без попереднього судового рішення, винесеного судом, який створено належним чином і який надає судові гарантії, визнані цивілізованими народами як необхідні (стаття 3 Конвенції).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 6 зазначеної Конвенції, вона повинна застосовуватися з самого початку будь-якого конфлікту або окупації, зазначених у статті 2-й цієї Конвенції. На території сторін конфлікту застосування Конвенції припиняється після загального припинення бойових дій. На окупованій території застосування цієї Конвенції припиняється через рік після загального припинення бойових дій.

Відповідно до положень ст. 27 Конвенції особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Статтею 29 Конвенції передбачено, що сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, відповідає за поводження своїх представників із цими особами, причому це не знімає особистої відповідальності з таких представників.

В силу положень ст. 31 Конвенції жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Згідно ст. 32 Конвенції Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються.

Також, ч.1 ст. 97 Глава VI Конвенції передбачено, що інтернованим буде дозволено залишити при собі речі власного користування. Гроші, чеки, цінні папери тощо, коштовні речи можуть бути відібрані лише відповідно визначеній процедурі. У такому разі інтернованим буде видано детальну розписку.

Згідно із ст. 147 Конвенції серйозні порушення, про які йдеться у Конвенції, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Статтею 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів.

Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу, про який ідеться у статті 33 Третьої конвенції, є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Статтею 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що для сприяння посиленню захисту цивільного населення від наслідків воєнних дій комбатанти зобов`язані відрізняти себе від цивільного населення в той час, коли вони беруть участь у нападі або у воєнній операції, що є підготовкою до нападу. Однак у зв`язку з тим, що під час збройних конфліктів бувають такі ситуації, коли через характер воєнних дій озброєний комбатант не може відрізнити себе від цивільного населення, він зберігає свій статус комбатанта за умови, що в таких ситуаціях він відкрито носить свою зброю.

Статтею 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року передбачено, що цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Напади невибіркового характеру заборонено. До нападу невибіркового характеру належать: напади, не спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, які не можуть бути спрямовані на конкретні воєнні об`єкти; напади, при яких застосовуються методи або засоби ведення воєнних дій, наслідки яких не можуть бути обмежені, як це вимагається згідно з цим Протоколом; і які, таким чином, у кожному такому випадку поражають воєнні об`єкти й цивільних осіб або цивільні об`єкти, не розрізняючи їх; напади, котрі, як можна очікувати, попутно потягне за собою втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб та шкоду цивільним об`єктам, або те й інше разом, які були б надмірними щодо конкретної і безпосередньої воєнної переваги, якої передбачається таким чином досягти.

Також статтею 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: вбивство; катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; каліцтво; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, непристойне посягання в будь-якій його формі; взяття заручників; колективне покарання; і погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Статті 3, 28 Конституції України передбачають, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

У подальшому, продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «Донецьку народну республіку» та «Луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президентом російської федерації, діючи згідно злочинного плану, до ради федерації направлено звернення про використання збройних сил російської федерації за межами держави, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05.00 год президентом російської федерації оголошено про початок військової операції на території України.

Після цього, підрозділами збройних сил російської федерації, на виконання злочинного наказу представників влади російської федерації, всупереч вимог міжнародного законодавства, зокрема: частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року; резолюцій- № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, та здійснено широкомасштабне військове вторгнення на територію України, яке триває до цього часу.

В ході даного вторгнення, підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації, в порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, здійснюються спроби окупації міст на території України, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння і військового обладнання. При цьому, вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії російської федерації та її збройних формувань призводять до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

У зв`язку з цим, 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» на території України введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжувався.

У свою чергу громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 , перебуваючи у військовій формі встановленого зразка, маючи вогнепальну зброю, обіймаючи посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ої ОМБР збройних сил Російської Федерації, маючи звання єфрейтора, тобто є комбатантом у розумінні статті 44 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) з невстановлених мотивів, за попередньою змовою групою осіб з іншими особами, усвідомлюючи, що агресія проти України та її жителів організована і здійснюється представниками влади РФ та ЗС РФ, які діють в порушення вищевказаних нормативних правових актів, виконуючи злочинні накази, здійснив незаконний перетин державного кордону та приймав безпосередню участь у актах збройної агресії на території України, зокрема села Гавронщина Бучанського району Київської області.

Так, з 26.02.2022 по 31.03.2022 (точну дату та час встановити не виявилось за можливе), внаслідок збройної агресії Російської Федерації територія села Гавронщина Бучанського району Київської області фактично перейшла під владу армії Російської Федерації, тобто була окупована.

Слідчий зазначає, що у період часу з 27.02.2022 по 30.03.2022 військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , перебуваючи на території окупованого представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації села Гавронщина Бучанського району Київської області, вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням, вчиняв імітацію розстрілу цивільних осіб, вчиняв незаконне, довільне привласнення майна цивільного населення села Гавронщина Бучанського району Київської області та вчиняв жорстоке поводження з цивільним населенням, поєднане з умисним вбивством.

При цьому, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , був обізнаний із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, нормативно-правових актах РФ, тобто виконуючи накази, останній чітко усвідомлював їх злочинність.

Так, 03.03.2022, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , зупинив ОСОБА_7 , який йшов по вулиці та з метою подавлення волі та спроможності останнього до опору, направив на нього автоматичну зброю та наказав лягти на землю, лицем до низу, після чого наніс ряд ударів в різні ділянки тіла, ставлячи питання про приналежність потерпілого ОСОБА_7 до Збройних сил України та інших військових та громадських формувань супротиву військовій агресії.

Після нанесення ударів та погроз зброєю, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , застосовуючи фізичну силу до ОСОБА_7 , перемістив останнього за будівлю, розташовану за адресою АДРЕСА_2 та вистрілив з автоматичної зброї в голову ОСОБА_7 .

При цьому, ОСОБА_7 завдано наступні тілесні ушкодження: на бічній поверхні шиї справа рана (вхідна) діаметром приблизно 1,2 см, на волосистій частині голови в лівій тім`яній області рана 5?2 см з нерівними краями. Від рани йде раневий канал справа наліво та знизу вгору, ушкоджуючи кістки черепа, проникає у порожнину його і закінчується раною. При дослідженні раневого каналу виявлено ушкодження м`яких тканин шиї та голови, кісток черепа, мозкових оболонок, тканини головного мозку. Смерть потерпілого ОСОБА_7 настала від вогнепального крізного кульового поранення голови.

Вищевказане свідчить про те, що є прямий причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями та настанням смерті ОСОБА_7 .

Отже, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, що виразилось у незаконному затриманні та завданні тілесних покарань (ушкоджень) ОСОБА_7 , поєднане з умисним вбивством останнього, чим порушив вимоги ст.ст. 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Слідчий зазначає, що таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднаному з умисним вбивством, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України,

Крім того, 06.03.2022, в обідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин Російської Федерації єфрейтор ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ої ОМБР збройних сил Російської Федерації, перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_3 , разом з іншим невстановленим військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, зайшли на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, де знаходилась ОСОБА_8 , та у порушення вимог статей 27, 31, 32, 33, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, статей 51, 52, 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, погрожуючи останній застосуванням зброї, незаконно заволодів ключами від автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Jetta» / з номерним знаком НОМЕР_1 , належного ОСОБА_8 на праві приватної власності, який перебував на території домоволодіння, при цьому військовослужбовець РФ ОСОБА_6 не виконав вимоги ст. 97 Конвенції щодо надання відповідної детальної розписки потерпілому.

Після чого, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 підійшов до вказаного вище автомобіля, відчинив дверцята ключем від автомобіля та замка запалювання, сів за кермо та, продовжуючи свій злочинний намір, скориставшись ключем від замка запалювання, привів у дію двигун та рушив за кермом автомобіля, тобто вчинив незаконне, довільне привласнення майна (пограбування цивільного населення), що не викликане військовою необхідністю, після чого на вказаному автомобілі залишив територію домоволодіння АДРЕСА_3 , яким користувався для власних потреб, а не у військових цілях, тобто заволодіння яким відбулося виключно з корисливою метою, що є порушенням статті 33 Конвенції, чим завдано матеріального збитку потерпілому на суму 314 108, 48 грн.

Отже, ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем ЗС РФ, за попередньою змовою з невстановленим на даний час військовослужбовцем ЗС РФ, здійснив незаконне заволодіння майном (пограбування цивільного населення), що не викликане військовою необхідністю, тобто порушив ст. ст. 3, 27, 33, 97, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Слідчий вказує, що таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Крім того, 26.03.2022, в обідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, громадянин Російської Федерації єфрейтор ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді заступника командира бойової машини навідника-оператора 8-ої МСР 37-ої ОМБР збройних сил Російської Федерації, перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_4 , разом з іншим невстановленим військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, зайшли на територію домоволодіння за вищевказаною адресою, де знаходився ОСОБА_9 , та у порушення вимог статей 27, 31, 32, 33, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, статей 51, 52, 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977, погрожуючи останньому застосуванням зброї, незаконно заволодів ключами від автомобіля марки «ЗАЗ», моделі «Таврія» з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 на праві приватної власності та перебував на території домоволодіння, при цьому військовослужбовець РФ ОСОБА_6 не виконав вимоги ст. 97 Конвенції щодо надання відповідної детальної розписки потерпілому.

Після чого, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 віддав наказ підлеглому військовослужбовцю підійти до вищевказаного автомобіля, відчинити дверцята ключем від автомобіля та замка запалювання, сісти за кермо та, скориставшись ключем від замка запалювання, привести у дію двигун та рушити за кермом автомобіля. Після виконання наданого наказу та виїзду автомобіля за межі домоволодіння, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , разом з іншим невстановленим військовослужбовцем збройних сил Російської Федерації, на автомобілі марки «ЗАЗ», моделі «Таврія» з номерним знаком НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_9 на праві приватної власності, залишили територію домоволодіння АДРЕСА_4 , тобто вчинив незаконне, довільне привласнення майна, яким користувався для власних потреб, а не у військових цілях, тобто заволодіння яким відбулося виключно з корисливою метою, що є порушенням статті 33 Конвенції, чим завдано матеріального збитку потерпілому на суму 41 703, 48 грн.

Отже, ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем ЗС РФ віддав наказ невстановленим на даний час військовослужбовцям ЗС РФ на пограбування цивільного населення, що не викликане військовою необхідністю, чим порушив ст. ст. 3, 27, 33, 97, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаній у м. Женева 12.08.1949 та ст. ст. 43, 44, 51, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Слідчий зазначає, що таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в іншому порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинених за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

В подальшому, 27.03.2022, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , в с. Гавронщина Бучанського району Київської області, розпочав обшуки будівель села з метою виявлення українського населення, військовослужбовців Збройних сил України, співробітників правоохоронних органів та воїнів АТО.

Зокрема, 27.03.2022, в обідній час, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, під час проведення обшуку у вказаному домоволодінні, де в цей час перебували ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у військовослужбовеця РФ ОСОБА_6 виник умисел на їх незаконне затримання.

Так, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , для реалізації свого злочинного умислу, в порушення ст. 31, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР «Про ратифікацію Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року про захист жертв війни» від 03.07.1954 та ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 8 червня 1977 року, будучи озброєним автоматичною вогнепальною зброєю, одягнений у камуфляжну військову форму зеленого кольору, з метою подавлення волі та спроможності ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 до опору, здійснив незаконне затримання останніх, а саме умисно позбавив їх можливості вільно пересуватись, протиправно перешкоджаючи йому обирати за своєю волею місце знаходження, погрожуючи вбивством, а саме навівши на потерпілих зброю в область тулуба, повідомив потерпілих про готовність застосувати вогнепальну зброю відносно них у разі неотримання інформації на користь окупованих військ, а саме щодо розташування позицій ЗСУ, місцезнаходження колишніх учасників АТО та працівників правоохоронних органів, чим вчинив катування останніх.

Після цього, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 наказав потерпілим перейти до приміщення кухні зазначеного вище домоволодіння з метою проведення незаконних допиту щодо отримання інформації на користь окупаційних військ, а саме щодо розташування позицій ЗСУ, місцезнаходження колишніх учасників АТО та працівників правоохоронних органів, де вони не мали можливості вільно залишити вказане приміщення, тобто незаконно затримав.

Знаходячись у приміщенні кухні, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , в порушення ст. 32 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме впродовж тривалого часу, тримаючи цивільних осіб під прицілом, проводив допит ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , імітував розстріл, виставляючи потерпілих у шеренгу та погрожував вбивством, направляючи на них автоматичну зброю, після чого з автоматичної зброї здійснив одиночний постріл у стелю кухні, чим вчиним жорстоке поводження з цивільним населенням.

Своїми умисними діями, які виразились в погрозі вбивством, незаконному затриманні та катуванні потерпілих, жорстокому поводженні із цивільним населенням з метою отримання інформації на користь окупаційних військ, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, військовослужбовець РФ ОСОБА_6 , порушив вимоги ст.ст. 3, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни та ст.ст. 51, 52, 75 Додаткового протоколу І були спрямовані на незаконне затримання та жорстоке поводження з цивільним населенням, тобто діяв з прямим умислом.

Отже військовослужбовець РФ ОСОБА_6 здійснив відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , незаконне затримання цивільного населення, що перебувають під захистом, погрозу вбивством та жорстоке поводження, чим порушив вимоги ст. 3, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 51, 52, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I).

Слідчий вказує, що таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у жорстокому поводженні з цивільним населенням та інших порушеннях законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

20.02.2023 складено, але не вручено повідомлення про підозру військовослужбовцю Збройних сил Російської Федерації ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, у зв`язку із перебуванням останнього на території держави-агресора.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 276 КПК України, 22.02.2023 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістки про виклик на допит в якості підозрюваного на 25.02.2023, 27.02.2023 та 28.02.2023 опубліковано повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, зокрема, в офіційній газеті органів державної виконавчої влади України, «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2

Однак, ОСОБА_6 на допит в якості підозрюваного не з`явився та не повідомив поважних причин свого неприбуття.

Згідно з повідомленням ВКІБ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області, останній у складі збройних сил російської федерації, які окупували населений пункт Київської області, виїхав з території України на територію Російської Федерації, де й знаходиться до теперішнього часу.

Разом з тим, під час проведення досудового розслідування встановити місцезнаходження підозрюваного не вдалося.

Відповідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_6 у період з 24.02.2022 по 05.09.2022 перетин державного кордону України не здійснював.

04.11.2022 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в розшук.

У подальшому ГВ КІБ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» стосовно ОСОБА_6 .

У ході проведених оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_6 перебуває на території рф.

Слідчий посилається на те, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років.

Крім того зазначає, що 07.03.2023 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва отримано дозвіл на затримання ОСОБА_6 з метою розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких підстав, беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 ухиляється від явки до органу досудового розслідування, що перешкоджає проведенню з ним слідчих та процесуальних дій із забезпеченням прийняття законного процесуального рішення у даному кримінальному провадженні в розумні строки, підозрювана особа оголошена в міжнародний розшук, оскільки перебуває за межами України, орган досудового розслідування вважає необхідним застосування процедури спеціального досудового розслідування відносно ОСОБА_6 (російською ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Бурятія, РФ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України.

Прокурор Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі, долучив до матеріалів клопотання постанову слідчого про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук від 07.03.2023, відповіді заступника начальника 1 відділу ГВ КІБ ГУ СБ України у м.Києві та Київській області від 07.03.2023 щодо виконання доручення, та просив задовольнити клопотання.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_4 , заперечувала проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

З`ясувавши думку прокурора, захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя враховує, що орган досудового розслідування має достовірну інформацію про те, що ОСОБА_6 дійсно переховується на території територію російської редерації, слідчим оголошений у розшук. Тобто, притягнути останннього до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законодавством, не уявляється можливим.

Згідно ст.297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави. Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 112, 113, 114, 114-1, 115, 116, 118, частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем),статтями 209, 255-258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 348, 364, 364-1, 365, 365-2,68, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та оголошений у міждержавний та/або міжнародний розшук.

Здійснення спеціального досудового розслідування щодо інших злочинів не допускається, крім випадків, коли злочини вчинені особами, які переховуються від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності або оголошені у міждержавний та/або міжнародний розшук, та вони розслідуються в одному кримінальному провадженні із злочинами, зазначеними у цій частині, а виділення матеріалів щодо них може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

Згідно ст. 297-4 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Так, з довідки начальника ГВ «І» УЗНД ГУ СБ України у м.Києві та Київській області ОСОБА_14 від 02.06.2022 вбачається, що в рамках виконання доручення №51/12-820 від 14.02.2022 у кримінальному провадженні внесенному до ЄРДР за №0000118 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 258-5 КК України отримано відомості, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , а також її родичі, не перетинали лінію розмежування та на даний час знаходиться на території т.зв. «ДНР».

З матеріалів клопотання вбачається, що 13.06.2022 на електронну пошту, яку використовує підозрювана ОСОБА_15 направлено повістки про виклик підозрюваної ОСОБА_15 до слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області на 14 год. 00 хв. 20.06.2022, 14 год. 00 хв. 21.06.2022 та 14 год. 00 хв. 22.06.2022 відповідно до ст. 135 КПК України. Однак, підозрювана ОСОБА_15 до слідчого управління для проведення слідчих дій не з`явилась та про поважні причини неприбуття на виклик не повідомляла.

Під час вирішення питання про здійснення спеціального досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати наявність достатніх доказів для підозри особи щодо якої подано клопотання у вчиненні кримінального правопорушення.

У свою чергу, статтею 5 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» визначено, що ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який перебуває в районі проведення антитерористичної операції, та оголошення його у розшук є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, з особливостями, встановленими цим Законом. Вимога про оголошення у міждержавний або міжнародний розшук не поширюється на випадки, якщо вирішується питання про застосування стосовно цих осіб спеціального кримінального провадження.

Як вбачається з досліджених матеріалів клопотання відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України внесені до ЄРДР 04.08.2022 за № 0000277.

07.06.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.438 КК України.

Згідно повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 21.02.2023, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, що в подальшому, 22.02.2023, разом з пам`яткою про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та повістками про виклик на допит в якості підозрюваного на 25.02.2023, 27.02.2023 та 28.02.2023 опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора у рубриці «Повістки про виклик та відомості про здійснення спеціального досудового розслідування». Зазначене підтверджується доданими до матеріалів протоколом огляду мережі Інтернет від 22.02.2023.

Таким чином, пред`явлена органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозра за ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 276-278 КПК України та повідомлення про підозру та зміну раніше повідомленої підозри були опубліковані у спосіб, передбачений КПК України.

Відповідно до Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів і відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок про те, що дана особа могла вчинити злочин.

Наявність такої обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України підтверджується долученими до клопотання доказами.

Відповідно до інформації, отриманої під час виконання доручення у кримінальному провадженні, підозрюваний ОСОБА_6 знаходиться на тимчасово окупованій території російської федерації.

04.08.2022 постановою слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у розшук.

07.03.2023 постановою слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено міжнародний розшук.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що існує обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, та ч. 2 ст. 438 КК України, підозрюваний переховується від органів слідства на території російської федерації, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оголошений у міжнародний розшук, тому є всі підстави визначені законом для здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_6 , у зв`язку з чим клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 297-1, 297-4, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 1-го відділу слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про здійснення спеціального досудового розслідування, у кримінальному провадженні № 0000277 від 04.08.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 та ч. 2 ст. 438 КК України - задовольнити.

Надати дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у межах кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000277 від 04.08.2022, відносно оголошеного у розшук підозрюваного - громадянина російської федерації ОСОБА_6 (російською ОСОБА_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Бурятія, РФ, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Якщо підстави для проведення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000277 від 04.08.2022 відносно підозрюваного ОСОБА_6 перестануть існувати, органу досудового розслідування звернутися до суду із клопотанням про припинення здійснення спеціального досудового розслідування та здійснення подальшого досудового розслідування згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1