490/541/23 25.01.2023
н/п 1-кп/490/23/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/541/23
У Х В А Л А

25 січня 2023 року м.Миколаїв

Колегія Центрального районного суду м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 28.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

19 січня 2023 року до Центрального районного суду м.Миколаєва з Херсонської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 28.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України.

Судом у підготовчому судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо підсудності справи Центральному районному суду м.Миколаєва.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні зазначив, що при направленні обвинувального акту по даному кримінальному провадженню до суду вони керувались приписами ч.9 ст.615 КПК України, а саме за місцем знаходження органу досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, у зв`язку з чим правила територіальної підсудності було дотримано.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 залишили вирішення даного питання на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право направити обвинувальний акт до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.34 КПК України, кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року було введено воєнний стан. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року продовжено строком на 90 діб.

Частиною першою ст.32 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

Частина 7 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачає, що у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту по кримінальному провадженню №0000039 від 28.01.2022 року, ОСОБА_5 обвинувачується за:

- ч.4 ст.187 КК України - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у приміщення та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, вчинений особою, яка раніше вчинила розбій;

- п.п.6, 13 ч.2 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині з корисливих мотивів, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство;

- ч.2 ст.194 КК України - умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу.

Відповідно до обвинувального акту, дане кримінальне правопорушення було вчинено в с.Стрілкове Генічеського району Херсонської області, що належить до територіальної юрисдикції Генічеського районного суду Херсонської області.

Частиною 9 ст.615 КПК України встановлено, що під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

Тобто, на переконання суду, що узгоджується з позицією Верховного суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №588/556/22 від 08.08.2022 року, вказана норма повинна розглядатись в системному зв`язку з положеннями ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та у спосіб, який забезпечує правову визначеність і унеможливлює дублювання територіальних юрисдикцій різними судами.

Так, Розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року №52, у зв`язку із неможливістю судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, згідно ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з 03 жовтня 2022 року територіальну підсудність судових справ Генічеського районного суду Херсонської області змінено на Біляївський районний суд Одеської області.

Таким чином, вказівка у ч.9 ст.615 КПК України про те, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством розглядаються "найбільш територіально наближеним до нього судом, що може здійснювати правосуддя, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством", узгоджується зі змістом ст.32 КПК України та ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка і встановлює відповідний порядок і наділяє повноваженням Вищу раду правосуддя та Голову Верховного Суду визначати конкретний суд, якому передається територіальна підсудність ("найближчому" або "іншому"), а не прокурора.

Отже, судом, до якого відповідно до зазначених вище норм Закону мав бути скерований обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , на момент його подачі, є Біляївський районний суд Одеської області.

Крім цього, є хибними посилання прокурора, що направляючи обвинувальний акт за підсудністю даного кримінального провадження він керувався ч.9 ст.615 КПК України, а саме за місцем розташування органу досудового розслідування, який закінчив досудове розслідування, виходячи з наступного.

Так, у своєму рішенні від 14.07.2022 року в справі №490/1752/22, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зазначила, що форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з певною дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор.

З матеріалів судової справи вбачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000039 від 28.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України, був затверджений 18.01.2023 року старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні, прокурором відділу Херсонської обласної прокуратури в приміщенні службового кабінету з тимчасовим місцем дислокації за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, завершальним етапом досудового розслідування було затвердження обвинувального акту прокурором, яке відбулось за адресою: м.Миколаїв, пр-т.Богоявленський, 314, що територіально відноситься до Корабельного району м.Миколаєва і підпадає під юрисдикцію Корабельного районного суду м.Миколаєва.

Згідно ч.2 ст.34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Згідно ч.3 ст.34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає необхідним направити вказаний обвинувальний акт до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності даного кримінального провадження.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурором надано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які виправдовують застосування вказаного запобіжного заходу не зменшилися, підстав для скасування чи зміни обраного судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який відсутні, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора та додані до нього матеріали, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.01.2023 року продовжено до 28 січня 2023 року включно.

Згідно ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

На думку колегії суддів, обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до правової позиції викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України", при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів та бере до уваги доводи захисника ОСОБА_7 стосовно наявності позитивних обставин, які характеризують ОСОБА_5 , однак не вважає беззаперечно достатніми для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Разом з тим, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього судом не встановлено.

Так, колегія суддів вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 , опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження і на це вказують такі обставини: характер протиправних дій, в яких він обвинувачується і щодо яких останньому органом досудового розслідування пред`явлене обвинувачення. Є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_5 з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватими у інкримінованих злочинах, зможе ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

На наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_5 обвинувачується серед іншого у вчиненні особливо тяжкого злочину, за санкцією якого можливе призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, будучи обізнаними про покарання, яке загрожує йому в разі визнання винним за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні на даний час Україні території. ОСОБА_5 є особою неодноразово судимою за тяжкі та особливо тяжкі злочини, судимість за які не знято та не погашено, а тому існує ризик можливого вчинення ним іншого кримінального провадження. Крім того, зважаючи на характер злочинних дій, у яких обвинувачується ОСОБА_5 , має місце ризик незаконного впливу на свідків з метою схилити їх до надання неправдивих свідчень.

Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_5 неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, не має постійного та стабільного джерела прибутку, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а також стан його здоров`я (відсутність даних щодо неможливості перебування в умовах ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" за станом здоров`я).

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Доводи захисника ОСОБА_7 в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідних для продовження тримання під вартою, та зводяться лише до незгоди з клопотанням прокурора.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.34, 177, 178, 183, 197, 314, 315, 615 КПК України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000039 від 28.01.2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.6, 13 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.194 КК України, направити до Миколаївського апеляційного суду для визначення підсудності.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" строком на 60 днів, а саме до 25 березня 2023 року включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

Ухвалу в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3