Справа №592/6563/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/710/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
Іменем України

14 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/6563/16-к за апеляційними скаргами прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2021, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Зестофанія, Грузія, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- прокурор ОСОБА_12 просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки висновки суду про недопустимість частини доказів є необгрунтованими, а вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень підтверджується дослідженими в суді доказами;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок та ухвалити виправдувальний вирок, яким визнати ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК, оскільки не доведено тієї обставини, що обвинувачений знав чи повинен знати, що речі, які знаходилися у квартирі та автомобілі, здобуті незаконним шляхом. Крім того, докази є недопустимими через порушення порядку їх отримання.

Вироком Зарічного районного суду м. Сум від 18.11.2021 ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст. 49 КК звільнений від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення в тому, що він у період часу з 13:00 06.11.2015 до 17:30 08.11.2015, діючи за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зайшов до буд. АДРЕСА_2 , де, діючи таємно, проник до кв. АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_13 на загальну суму 158085 грн (ч. 3 ст. 185 КК).

У період часу з 13:00 25.02.2016 до 15:00 28.02.2016 ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зайшов до під`їзду буд. АДРЕСА_4 , де, діючи таємно, повторно, проник до кв. АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_14 на загальну суму 104681,21 грн (ч. 3 ст. 185 КК).

04.03.2016 у період часу з 17:50 до 21:10 ОСОБА_10 , діючи повторно за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зайшли до буд. АДРЕСА_5 , де, діючи повторно, проник до кв. АДРЕСА_6 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_15 на загальну суму 177024,94 грн (ч. 4 ст. 185 КК).

У період часу з 16:00 06.03.2016 до 01:30 07.03.2016 ОСОБА_10 , діючи повторно за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, прийшли до буд. АДРЕСА_7 , де, діючи повторно, проникли до кв. АДРЕСА_8 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_16 на загальну суму 27408,49 грн (ч. 3 ст. 185 КК).

У період часу з 13:00 07.03.2016 до 04:30 08.03.2016 ОСОБА_10 , діючи повторно за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зайшли до буд. АДРЕСА_9 де, діючи повторно, проник до кв. АДРЕСА_10 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_17 на загальну суму 48391,99 грн (ч. 3 ст. 185 КК).

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не дозволяють зробити беззаперечний висновок про причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК. Одночасно суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_10 у період часу 08.03.2016 у кв. АДРЕСА_11 та в багажнику автомобиля Ауді А4 н. з. НОМЕР_1 здійснював заздалегідь необіцяне зберігання майна, завідомо здобуте для нього злочинним шляхом, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_18 , а також заперечив проти апеляційної скарги прокурора, доводи захисника ОСОБА_11 , який підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_18 та частково апеляційну скаргу прокурора, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та частково апеляційну скаргу захисника ОСОБА_18 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 пред`явлене обвинувачення у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілим (ч. 3 ст. 185 КК), а також у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб та у великих розмірах (ч. 4 ст. 185 КК).

В обґрунтування висунутого ОСОБА_10 обвинувачення прокурором надано такі докази:

- показання потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 щодо наслідків вчинення крадіжок;

- показання свідка ОСОБА_19 , згідно яких 08.03.2016 він був понятим при огляді кв. АДРЕСА_10 у зв`язку із вчиненням крадіжки майна ОСОБА_17 ;

- показання свідка ОСОБА_20 , згідно яких за її участю був проведений огляд за адресою: АДРЕСА_12 ;

- показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ОСОБА_27 , які не повідомила жодних обставин щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень;

- показання свідка ОСОБА_28 , згідно яких вона була пойнятою при огляді автомобіля, який проводився 08.03.2016 близько 20:30-21:00;

- показання свідка ОСОБА_29 щодо викраденої у ОСОБА_17 речі;

- показання свідка ОСОБА_30 , згідно яких зранку 08.03.2016 він був понятим під час огляду автомобіля;

- показання свідка ОСОБА_31 , згідно яких 08.03.2018 вона дізналася про вчинення крадіжки;

- протокол огляду місця події від 08.11.2016, згідно якого здійснено огляд у кв. АДРЕСА_13 за фактом крадіжки майна у потерпілої ОСОБА_13 та вилучено речі, які мають значення для кримінального провадження;

- протокол огляду місця події від 08.03.2016, згідно якого здійснено огляд за адресою: АДРЕСА_14 , за фактом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_16 . Також вилучено речі, які мають значення для кримінального провадження;

- висновки судових товарознавчих експертиз № 247 від 30.05.2016, № 1475 від 04.05.2016, № 132 від 24.05.2016, № 1472 від 29.04.2016, № 1958 від 23.05.2016, № 1473 від 29.04.2016, № 2360 від 23.06.2016 щодо вартості викраденого майна;

- висновок судової мистецтвознавчої експертизи № 2077/16 від 05.05.2016;

- протокол огляду місця події від 28.07.2016, згідно якого здійснено огляд за адресою: АДРЕСА_15 , за фактом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_14 . Також вилучено речі, які мають значення для кримінального провадження;

- протокол огляду місця події від 04.02.2016, згідно якого здійснено огляд за адресою: АДРЕСА_16 , за фактом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_15 . Також вилучено речі, які мають значення для кримінального провадження;

- протоколи пред`явлення речей для впізнання від 11.03.2016 за участі потерпілого ОСОБА_16 , який серед пред`явлених речей впізнав свої речі, які були викрадені;

- протокол огляду предметів від 18.03.2016 за участі потерпілої ОСОБА_13 , яка впізнала викрадений у неї фотоапарат;

- висновок судової трасологічної експертизи № 12 від 18.11.2015;

- протокол огляду місця події від 08.03.2016, згідно якого здійснено огляд за адресою: АДРЕСА_17 , за фактом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_17 . Також вилучено речі, які мають значення для кримінального провадження, зокрема банківську картку, емітовану на ім`я ОСОБА_10 );

- протокол огляду місця події від 08.03.2016, згідно якого за адресою: АДРЕСА_18 у період часу з 05:20 до 07:15 здійснено огляд автомобіля Ауді А4 н. з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_10 . Також вилучено речі, які мають значення для кримінального провадження;

- протокол огляду місця події від 08.09.2016, згідно якого за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, 21 у період часу з 19:00 до 19:50 здійснено огляд автомобіля Ауді А4 н. з. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_10 . Виявлено та вилучено чоловічий гаманець, в якому знаходяться банківські картки, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_10 та техпаспорт на вказаний автомобіль на ім`я ОСОБА_32 ;

- протокол огляду предметів від 11.03.21 за участі потерпілого ОСОБА_14 , який впізнав викрадені у нього речі;

- протокол огляду предметів від 14.03.2016, а саме речей, які були виявлені та вилучені у ході проведення 09.03.2016 огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 ;

- протоколи огляду предметів за участі потерпілої ОСОБА_15 , згідно яких вона серед майна, вилученого в ході огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 , впізнала викрадені речі;

- протокол огляду предметів від 21.03.2016 за участі потерпілого ОСОБА_16 , згідно якого він серед майна, вилученого в ході огляду місця події за місцем проживання ОСОБА_10 , впізнав викрадені речі;

- протокол огляду місця події від 09.03.2016, згідно якого за адресою: АДРЕСА_12 , виявлено та вилучено викрадені речі у потерпілих ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані стороною обвинувачення докази не дозволяють зробити беззаперечний висновок про причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК.

Зокрема, суд першої інстанції встановив, що 08.03.2016 близько 04:30 в порядку ст. 208 КПК був затриманий ОСОБА_10 , а в період часу з 05:20 до 07:15 на території відділення поліції був проведений огляд автомобіля, яким користувався обвинувачений, у ході чого вилучено сукупність різних речей та предметів. Цього ж дня, з 11:00 до 13:00 проведений огляд за адресою: АДРЕСА_17 , за фактом крадіжки майна у ОСОБА_17 , де виявлено та вилучено банківську картку «ПриватБанк Голд» НОМЕР_2 , емітовану на ім`я ОСОБА_10 .

У подальшому, при повторному огляді автомобіля, який проводився в той же день 08.03.2016, але вже у період часу з 19:00 до 19:50, працівником поліції виявлено гаманець, посвідчення водія обвинуваченого, банківська картка та технічний паспорт. При цьому не встановлено, що ж саме стало підставою для проведення огляду автомобіля ще раз.

Вказані обставини викликають обґрунтований сумнів у тому, що банківська карта, виявлена під час огляду квартири за адресою: АДРЕСА_17 , опинилася в цьому місці саме через присутність в ньому ОСОБА_10 , а не в інший спосіб, враховуючи наведені вище обставини та вірогідність того, що саме на місці вчинення кримінального правопорушення обвинувачений міг загубити належну йому банківську карту, що обгрунтовано враховано судом на користь обвинуваченого.

Також місцевий суд вірно врахував те, що жоден із допитаних потерпілих та свідків не вказали на ОСОБА_10 як на особу, яка здійснювала крадіжки.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновки суду про недопустимість доказів, а саме: двох протоколів огляду місця події (автомобіля) від 08.03.2016, протоколу огляду місця події від 08.03.2016, який проводився за адресою: АДРЕСА_17 , за фактом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_17 , протоколу огляду місця події від 09.03.2016 по місцю проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_12 .

Згідно ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно ст. 86, 87 КПК, доказ визнається допустимим, якщо його отримано у порядку, встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими.

За змістом ст. 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи, який згідно ст. 234 КПК проводиться на підставі ухвали слідчого судді

Також ст. 233 КПК встановлено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді. Винятком з цього правила є невідкладні випадки, пов`язані із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, в разі чого прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді, а останній, розглядаючи таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 КПК, зобов`язаний перевірити, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.03.2016 працівниками поліції двічі (зранку та ввечері) проведено огляд автомобіля, яким користувався обвинувачений, а 09.03.2016 проведено огляд квартири, в якій він проживав. В ході цих слідчих дій виявлено різні речі та предмети, які мають значення для кримінального провадження. Однак, всупереч вказаним вимогам КПК, вказані слідчі дії процесуально оформлено протоколами огляду місця події.

Верховний Суд уже визнавав неприпустимість проведення обшуку під видом огляду місця події, зокрема у постановах від 07.06.2018 (справа № 740/5066/15-к), від 26.02.2019 (справа № 266/4000/14-к), від 19.03.2019 (справа № 380/157/14-к), так як таким чином нівелюються вимоги судового контролю, передбачені ст. 233, ч. 2 ст. 234 КПК.

Крім того, огляд місця події від 08.03.2016, який проводився за адресою: АДРЕСА_17 , за фактом крадіжки майна у потерпілого ОСОБА_17 , проведений без згоди власника/користувача цього приміщення.

З клопотанням про проведення обшуку прокурор, слідчий до слідчого судді не зверталися. Запис у протоколі про те, що огляд проведений на підставі заяв власників автомобіля та квартири, а також родича потерпілого ОСОБА_17 , не можна брати до уваги як підставу для проникнення до житла без ухвали слідчого судді. Як зазначав Верховний Суд у наведених рішеннях, для з`ясування допустимості доказів, отриманих під час огляду в житлі чи іншому володінні особи, якщо наявність та/або добровільність згоди володільця ставиться стороною під сумнів, суд має виходити із сукупності всіх обставин, що супроводжували слідчу дію, враховуючи, але не обмежуючись, наявністю письмового підтвердження такої.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.11.2013 в справі «Бєлоусов проти України» зазначив, що будь-яке втручання згідно з п. 1 ст. 8 Конвенції повинно бути виправданим у розумінні п. 2 як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Формулювання «згідно із законом» вимагає від оскаржуваного заходу як підґрунтя в національному законодавстві, так і його відповідності принципові верховенства права. Головною метою ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є захист особи від свавільного втручання державних органів. У цьому рішенні ЄСПЛ дійшов висновку, що огляд працівниками міліції житла заявника не проводився згідно із законом, оскільки дозвіл на огляд отримано за обставин, в яких були відсутні процесуальні гарантії, що захищають його здатність висловлювати свою справжню думку.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що висновки судових товарознавчих експертиз № 247 від 30.05.2016, № 1475 від 04.05.2016, № 132 від 24.05.2016, № 1472 від 29.04.2016, № 1958 від 23.05.2016, № 1473 від 29.04.2016, № 2360 від 23.06.2016, висновок судової мистецтвознавчої експертизи № 2077/16 від 05.05.2016, протоколи пред`явлення речей для впізнання від 11.03.2016 за участі потерпілого ОСОБА_16 , протокол огляду предметів від 18.03.2016 за участі потерпілої ОСОБА_13 , протокол огляду предметів від 11.03.21 за участі потерпілого ОСОБА_14 , протоколи огляду предметів за участі потерпілої ОСОБА_15 , протокол огляду предметів від 21.03.2016 за участі потерпілого ОСОБА_16 , не можуть бути використані як докази винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а інших доказів недостатньо для підтвердження пред`явленого йому обвинувачення, тому в цій частині апеляційна скарга прокурора не може бути прийнята до уваги.

У той же час, суд установив, що ОСОБА_10 08.03.2016 у квартирі АДРЕСА_19 та в багажнику автомобиля Ауді НОМЕР_3 , н. з. НОМЕР_1 , яким він користувався, здійснював заздалегідь необіцяне зберігання майна, частина якого належить потерпілим, яке завідомо для нього було здобуто злочинним шляхом, у зв`язку з чим кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 198 КК заздалегідь необіцяне зберігання майна, завідомо здобутого злочинним шляхом.

Зберігання полягає в тимчасовому перебуванні одержаного злочинним шляхом майна у володінні особи або у певному місці (сховищі), що має винний, для наступної реалізації чи повернен¬ня особі, яка передала на зберігання майно, здобуте злочинним шляхом. Зберігання може бути як відплатне, так і безвідплатне.

Придбання, збут чи зберігання майна, здобутого злочинним шляхом, має бути за-здалегідь не обіцяним. Це означає, що вказані дії, вчинені вже після факту вчинення злочину, не перебувають із ним у причинному зв`язку і винний заздалегідь (до вчинен¬ня злочину) не обіцяв сприяти в придбанні, збуті чи зберіганні майна, здобутого зло¬чинним шляхом. Злочин вважається закінченим з моменту фактичного придбання, отримання чи збуту майна або ж з моменту прийняття на зберігання майна, здобутого злочинним шляхом.

Суб`єктивна сторона цього злочину прямий умисел. Особа усвідомлює, що придбає, отримує, зберігає чи збуває майно, набуте злочинним шляхом, і бажає цього. При цьому винний достовірно може не знати конкретних обставин вчиненого зло¬чину (місце, час, обстановка, спосіб, засоби вчинення злочину тощо). Достатньо, щоб він усвідомлював, що майно здобуте шляхом вчинення іншою особою суспільно не¬безпечного діяння, що визнається злочином (у результаті, наприклад, крадіжки, шах¬райства, грабежу тощо).

Суд першої інстанції виходив із того, що частина викрадених речей знаходилася в квартирі, якою користувався обвинувачений, а характер, різноплановість, призначення цих речей, безсистемність їх зберігання вказували на незаконний спосіб їх придбання, що очевидно для стороннього спостерігача. При цьому, викрадені речі знаходилися в валізах невстановленого чоловіка, який одразу зник із автомобіля під керуванням обвинуваченого при зупинці його працівниками поліції.

Наведені обставини об`єктивно вказують на те, що ОСОБА_10 повинен був усвідомлювати, що викрадене майно здобуте злочинним шляхом, зберігалося в квартирі та перевозилося ним в автомобілі, тому апеляційна скарга захисника в цій частині не заслуговує на увагу. При цьому варто зазначити, що за змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Колегія суддів також звертає увагу, що положення ч. 1 ст. 404 КПК, які ґрунтуються на принципі tantum devolutum quatum appellatum («скільки скарги стільки рішення»), тобто на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги. Відтак повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження (передослідження, переоцінки) доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням змісту ч. 2 ст. 404 КПК.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за сукупності таких чинників: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями. Також вказана норма закону передбачає право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Оспорюючи висновки суду першої інстанції, клопотання про дослідження доказів обома сторонами кримінального провадження не заявлено, у зв`язку з чим колегія суддів під час апеляційного розгляду скарг на вирок суду позбавлена процесуальної можливості надати будь-яку іншу оцінку доказам, ніж та, що була надана судом першої інстанції, та покласти її в основу ухваленого рішення, оскільки такого висновку можна дійти виключно, якщо такі докази були предметом дослідження судом із дотриманням загальних засад кримінального провадження, зокрема принципу безпосередньості дослідження доказів (ст. 7, 23 КПК), про що Верховний Суд України наголосив у своїй постанові від 21.01.2016 (провадження № 51-2599км18), зазначивши, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повну та об`єктивну оцінку фактичних обставин конкретного кримінального провадження.

Рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження, зокрема, про це зазначено ЄСПЛ у справі «Бельзюк проти Польщі» (Belziuk v. Poland), тому за відсутності відповідного клопотання сторони захисту про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000, «Білуха проти України» від 09.11.2006 про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27.03.2007 у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

Таким чином, відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, як і передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази згідно ч. 3 ст. 404 КПК.

Враховуючи те, що в судовому засіданні апеляційного суду ні стороною захисту, ні прокурором не заявлено клопотання про дослідження доказів для надання їм іншої правової оцінки, ніж тієї, що була надана судом першої інстанції у своєму вироку, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення. При цьому колегією суддів не встановлено підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції згідно ч. 1 ст. 415 КПК.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 18.11.2021 відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4