БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 497/78/23
Провадження № 1-кп/497/44/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2023 року м.Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000026 від 24.05.2022 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого 2 неповнолітніх дітей, який проходить службу у ЗСУ на посаді заступника командира військової частини, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.5 ст. 426-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, шо вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно ст. І Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Збройних Сил Російської Федерації проти України, на всій території України запроваджено воєнний стан з 05:30 години 24.02.2022 року строком на 30 діб. Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строку дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 26 березня 2022 року строком на ЗО діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 року №2119-ІХ. продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години ЗО хвилин 25 квітня 2022 року строком на ЗО діб.

відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 р. № 2263-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

В останній раз, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 р. № 2500-ІХ продовжено строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 21.1 1.2022 року.

Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

Наказом КВ ОК «Південь від 05.01.2022 року №5 майора ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира кадру військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2022 №14 майора ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира кадру військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 №29 майора ОСОБА_4 вважати таким, що прийняв та приступив до виконання службових обов`язків на посаді заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до вимог ст.70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступник командира бригади (полку, окремого батальйону) підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу бригади (полку, окремого батальйону), за відсутності командира виконує його обов`язки.

Військовий начальник, тобто військовослужбовець, який для виконання певних завдань має у своєму розпорядженні підлеглих, наділений правом віддавати останнім накази, розпорядження та інші обов`язкові для виконання вимоги і застосовувати щодо них дисциплінарну владу.

Водночас, у військовій частині НОМЕР_1 з 06.03.2022 проходить військову службу солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаді стрільця 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , для якого майор ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.70 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 22.05.2022 був начальником, тобто вони перебували у відносинах підлеглості.

Відповідно до вимог ст.ст. З, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

22.05.2022 будучи військовою службовою особою, відповідно до вимог ст.ст. 6, 9, 1 1, 16, 28-34, 49, 50, 58, 59, 60, 105, 106 Статуту' внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, майор ОСОБА_4 зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог Конституції та Законів України, Статутів, наказів та розпоряджень, бути зразком виконання службового обов`язку, поєднувати вимогливість і принциповість у відносинах з підлеглими з повагою їх гідності, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, не допускати застосування насильства щодо підлеглих, піклуватися про збереження їх здоров`я, поводитися з гідністю й честю, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі.

22.05.2022 року приблизно о 20.00 годині солдат ОСОБА_6 під час свого увільнення перебував у стані алкогольного сп`яніння у фойє готелю « Інзов » що розташований за адресою : Одеська обл., м.Болград, вул. Інзовська, будинок 1.

У подальшому 22 травня 2022 року приблизно о 20 годині 30 хвилин, до фойє готелю « Інзов » увійшов заступник командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 та в умовах воєнного стану, перебуваючи в приміщенні готелю « Інзов », що знаходиться в м. Болград по вул. Інзовська, 1 , діючи умисно, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, протиправно, всупереч інтересам служби та у порушення встановленого порядку здійснення військовими командирами (начальниками) своїх функції та вимог вищезазначених статей статутів, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним поведінкою ОСОБА_6 , діючи всупереч закріпленого у військових статутах порядку взаємовідносин між військовослужбовцями, маючи на меті застосування насильства щодо підлеглого, бажаючи продемонструвати підлеглому свою владу та перевагу над ним, шляхом застосування насильства підняти у військовому колективі особистий авторитет командира, перевищуючи владу і службові повноваження, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, застосував насильство щодо підлеглого ОСОБА_6 , що виявилось у нанесенні не менше чотирьох ударів кулаком правої руки в область обличчя останньому, спричинивши ОСОБА_6 синці на верхній та нижній повіці лівого ока, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

З огляду на зазначене, органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України за ознаками: застосування насильства щодо підлеглого, вчинена в умовах воєнного стану.

Не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення у судовому засіданні, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.426-1 КК України, визнав повністю та пояснив суду, що 22.05.2022 року отримавши інформацію про те, що в готелі «Інзов» в м.Болград його підлеглий солдат ОСОБА_6 під час свого увільнення перебував у стані алкогольного сп`яніння й некоректно поводився з оточуючими, прийшов до готелю й вдарив ОСОБА_6 декілька разів. Після чого, разом з іншими солдатами, супроводили ОСОБА_6 до медичної частини, надали першу медичну допомогу й супроводили до лікарні. У скоєному розкаюється, жалкує про вчинене ним діяння. Крім цього, пояснив, що після всіх подій спілкувався з потерпілим, вибачився та вони помирились, жодних претензій потерпілий не заявляв.

Тим самим обвинувачений підтвердив час, місце та спосіб вчинення злочину, що відповідає обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження дослідження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки вони ніким не оспорюються, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. При цьому сторони кримінального провадження попереджені, що будуть позбавлені можливості оскаржувати визнані обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення.

Оскільки ОСОБА_4 визнав свою винуватість у скоєні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнає обвинувачення доведеним в повному обсязі та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.5 ст.426-1 КК України за кваліфікуючими ознаками: застосування насильства щодо підлеглого, вчинена в умовах воєнного стану.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» від 29 червня 1990 року №5 зазначено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у зіставленні ознак встановленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону і формулювання висновку про їх відповідність.

Висновок суду підтверджується, зокрема, поясненнями обвинуваченого, який надав точні пояснення щодо того, як, коли та за яких обставин він вчинив злочин. Суд бере до уваги, що пояснення обвинуваченого не суперечать іншим об`єктивним доказам по справі та дозволяють достовірно встановити обставини скоєння злочину обвинуваченим.

Додаткові обставини, які сприяли діям обвинуваченого, судом не встановлено. Вчинене кримінальне правопорушення є закінченим, вчиненим умисно.

Потерпілий ОСОБА_6 надав до суду власноруч написану заяву про те, що він просить провести судовий розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено санкцією ч. 5 ст. 426-1 КК України, претензій до обвинуваченого з приводу моральної та матеріальної шкоди не має.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Згідно приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

При визначенні виду й міри покарання обвинуваченому у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину згідно ст.12 КК України, умисну форму вини, особу обвинуваченого який характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, має двох неповнолітніх дітей, утримує батьків-пенсіонерів, не перебуває на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався.

Щире каяття, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення суд визнає обставинами, що згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Так, згідно з п.п.2 і 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди мають виходити з класифікації злочинів, а також з особливостей злочину і обставин його вчинення, характеру та ступеню тяжкості наслідків, що наступили. Відповідно до положень ст.69 КК України та п.8 Постанови вищевказаного Пленуму ВС України, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання, впливають на суспільну небезпечність вчиненого діяння та, відповідно, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Виходячи з буквального змісту даної норми, підставою для призначення більш м`якого покарання в ч. 1 ст.69 КК України вказується на дві групи чинників, які певним чином характеризують вчинений злочин і особу винного: а) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що характеризують особу винного.

Враховуючи, що покарання, встановлене для такого виду кримінального правопорушення, - що ч.5 ст.426-1 КК України, передбачене у виді позбавлення волі строком від восьми до дванадцяти років, суд вважає, що є занадто суворим з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений є учасником АТО, заступником командира батальйону військової частини, офіцером, приймає участь у бойових діях, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій на сході України, дисциплінарних стягнень не має, відмінно характеризується за місцем служба (характеристика від 17.01.2023 року, 27.05.2022 року), нагороджений медалями за сумлінну службу, орденом «Богдана Хмельницького» ІІІ ступеня, нагрудним знаком «Доблесть і честь», нагородною зброєю, відзнакою за оборону Донецького аеропорту, клопотання командира військової частини про те, що ОСОБА_4 необхідний для виконання свої обов`язків з оборони Держави, пом`якшення покарання від 18.01.2023 року, суд вважає недоцільним призначення покарання у вигляді позбавлення чи обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, арешту, службових обмеженнях для військовослужбовців.

Суд вважає, що можливо перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 426-1 КК України, у вигляді штрафу,

Окрім зазначеного, суд вважає, що призначення покарання у вигляді штрафу, враховуючи діючий в державі воєнний стан та складну економічну ситуацію, пов`язану з воєнними діями, необхідність держави у матеріальних ресурсах, є більш доцільним, ніж призначення інших видів покарань.

Відтак, на переконання суду, призначення більш м`якого іншого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 5 ст. 426-1 КК України за скоєне кримінальне правопорушення, у виді штрафу в розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, оскільки є достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, адже відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі засудженого, його ролі у здійсненні дій, направлених на скоєння кримінального правопорушення та наслідкам правопорушення, а його поведінка після вчиненого свідчить про усвідомлення протиправності своїх дій, вказує на щире каяття.

Цивільний позов заявлений не був. Заходи забезпечення кримінального провадження не вживались. Питання щодо речових доказів не вирішується в зв`язку з їх відсутність у справі.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та суд не вбачає підстав для його обрання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 426-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 6000 (шість тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 102000 (Сто дві тисячі ) гривень.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 не застосовувати.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення можуть бути подані апеляційні скарги до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ___________ ОСОБА_1