ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2704/22 Справа № 193/350/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції:
засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи у задоволенні клопотання суд першої інстанції зазначив, що оцінюючи у сукупності всі дані, які слугують чинником для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про його виправлення, вважає, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що його поведінка задовільна, він став на шлях виправлення, режиму установи не порушує, має одне стягнення (погашене) та 2 заохочення, за власним бажанням безоплатно працює в їдальні, має несплачений позов через те, що до установи не надходили виконавчі листи.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Із матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як слідує із роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 засуджений вироком Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2019 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.
Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.
Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 квітня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 травня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців.
Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року ОСОБА_7 засуджено ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 червня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.
Початок строку відбування засудженим покарання 30 липня 2019 року.
Кінець строку відбування засудженим покарання 30 вересня 2023 року.
Згідно наявної в матеріалах провадження характеристики на ОСОБА_7 останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 05 серпня 2019 року.
Під час утримання в державній установі Криворізька установа виконання покарань (№3) характеризувався негативно, заохочень не мав, мав 11 стягнень за систематичні порушення режиму відбування покарання.
З 13 травня 2021 року відбуває покарання в державній установі Софіївська виправна колонія (№45) та за час відбування покарання характеризується негативно, має одне заохочення та одне стягнення, працевлаштований до їдальні на безоплатній основі за власним бажанням, заходи виховного характеру відвідує нерегулярно, не приймає участь в організації виховних заходів, що проводяться в установі, не виявляє соціально-корисну активність.
Крім того судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_7 був раніше неодноразово засуджений за вчинення злочинів проти власності, при цьому 10 липня 2007 року був звільнений від відбування покарання на підставі амністії, 02 червня 2014 року був звільнений від відбування покарання умовно-достроково, 16 листопада 2017 року було замінено засудженому невідбуту частину покарання на більш м`яке, що свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку про те, що під час призначення засудженому попередніх покарань вже застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» останнього до правомірної поведінки з сподіванням, що останній не повернеться до вчинення протиправних діянь, проте ОСОБА_7 на шлях виправлення не ставав і щоразу вчиняв новий злочин, що вказує на засудженого як на особу, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень.
Також, суд першої інстанції взяв до уваги, що за вироками судів ОСОБА_7 має низку невідшкодованих матеріальних збитків, завданих злочинами, відповідно до задоволених цивільних позовів потерпілих, а також вимоги про стягнення процесуальних витрат, на загальну суму понад півмільйона гривень. При цьому за змістом положень Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий лист підлягає примусовому виконанню за умови добровільного не виконання судового рішення, на підставі якого він був виданий, а ОСОБА_7 відразу після оголошення вироків суду, згідно з якими було також задоволені цивільні позови потерпілих від злочинів, у будь-який спосіб, у тому числі за допомогою своїх рідних, до цього часу навіть не намагався відшкодувати ці збитки потерпілим.
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з огляду на вказані обставини не можна поведінку засудженого за весь період відбування покарання визнати сумлінною та останній на даний час не довів свого виправлення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і надав їм відповідну оцінку, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки працевлаштування засудженого та наявність заохочення ще не підтверджує того, що засуджений повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого зазнає позитивних змін.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Той факт, що у засудженого на даний час відсутні порушення режиму утримання під час перебування в колонії, має місце, проте згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додерження правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Достатніх даних на підтвердження необхідності застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення засуджений не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.
Доводи засудженого про упереджене ставлення до засудженого суду є безпідставними, як і його твердження, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження. Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по провадженню законного та обгрунтованого рішення.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та роз`яснень, які містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності клопотання засудженого, а також не свідчать про доведення ним свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4