Справа № 496/2430/22
Провадження № 1-кп/496/262/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2023 року Біляївський районний суд

Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000401 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого: 31.10.2016 року Київським районним судом м. Одеса за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до 2 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 16.12.2021 року приблизно 22.42 год, знаходячись на автобусній зупинці «Верхня», що розташована напроти приватного будинку № 108 в с. Дачне, Одеського району, Одеської області, в ході раптово виниклого конфлікту, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, завдав два удари ножом потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ділянку животу, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани мезогастральної ділянки живота з ушкодженням шлунку та непроникаючої колото-різаної рани лівого підребер`я.

Ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани мезогастральної ділянки живота з ушкодженням шлунку в момент заподіяння було небезпечним для життя потерпілого та згідно п.2.1.3. «к» «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани лівого підребер`я спричинило розлад здоров`я у межах від 6-ти до 21 дня та згідно з п.2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину не визнав. При цьому пояснив, що 16.12.2021 року в вечірній час їхав додому в маршрутному таксі № 46, стояв навпроти потерпілого ОСОБА_7 , який пнув його ногою. Він відійшов, але потерпілий пнув його ногою ще декілька разів. Він ( ОСОБА_8 ) викликав поліцію, дзвонив на 102, при цьому потерпілий сказав, що вийде з автобусу і розбереться з ним. Потерпілий наніс йому удар в область обличчя, після чого він знову викликав поліцію. На зупинці в с. Дачне вийшов він, ОСОБА_7 і ще двоє чоловіків, які були разом з ним. Хтось із них сказав, що відірве йому голову. Вийшовши з автобусу, пройшов метрів 10-15, йому почали наносити удари по тілу, відчув, що в обличчя йому розпилили слізогінний газ, він з бокової кишені рюкзаку витягнув ніж, і почав ним розмахувати. Його тримали ззаду, він вирвався і побіг додому, при цьому рюкзак залишився в руках того, хто його тримав. Допускає, що розмахуючи ножем, міг заподіяти комусь із нападників тілесні ушкодження. Також зазначив, що умислу на заподіяння тілесних ушкоджень він не мав, а захищався від осіб, які напали на нього.

Вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в судовому засіданні і підтверджується наступними доказами:

-показаннями допитаного у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 , який пояснив, що 16.12.2021 року їхав з роботи в маршрутці № 46 в с. Дачне. На одній із зупинок зайшов ОСОБА_9 , сів на заднє сидіння, був у нетверезому стані, поводив себе агресивно, на зауваження реагував агресивно. ОСОБА_9 поліз до нього з кулаками, ОСОБА_7 попередив, що застосує силу. Коли вийшли з маршрутки, ОСОБА_9 дістав з куртки ніж, а він ( ОСОБА_7 ) дістав балончик зі сльозогінним газом. Нанесення удару ножем і розпилення сльозогінного газу в обличчя ОСОБА_10 відбулося одночасно, після чого ОСОБА_9 наніс йому ще два удари ножем і втік з місця події. Після перерви потерпілий у судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій зазначив, що показання, які надав раніше, підтримує, судові дебати просить провести без його участі, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має;

-показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що він є працівником поліції, отримав виклик на 102 про конфлікт в маршрутному таксі. Коли вони з напарником під`їхали до зупинки громадського транспорту в с. Дачне Одеського району Одеської області, побачили, що з автобусу вийшли люди, на зупинці була сутичка між двома чоловіками, після чого один кричав, що боляче, інший втік;

-показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який пояснив, що він є працівником поліції, був отриманий виклик на 102 про те, що в маршрутному таксі виник конфлікт, він зателефонував заявнику, спитав що трапилось і куди патрульний автомобіль повинен прибути. Вони з напарником під`їхали позаду маршрутного таксі, на зупинку громадського транспорту в с. Дачне Одеського району Одеської області, де повинен був вийти заявник і побачив, як з автобусу вийшли декілька людей, один з чоловіків впав на землю, був поранений, а інший втік;

- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що він їхав в маршрутці в напрямку с. Дачне. ОСОБА_9 почав чіплятися до пасажирів, висловлювався нецензурно в адресу жінки, на що він ( ОСОБА_13 ) почав знімати його на камеру телефону. Потім ОСОБА_9 неодноразово викликав поліцію та казав, що його б`ють в маршрутці. На зупинці в с. Дачне вийшов ОСОБА_9 та ще декілька людей, як відбувалися події на зупинці, не бачив, оскільки поїхав далі;

- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , який пояснив, шо він працює водієм маршрутного таксі. Того дня рухався по маршруту Одеса-Дачне, в районі вул. Хімічної розпочався конфлікт в автобусі. ОСОБА_9 був у нетверезому стані, поводився неадекватно, від нього було чутно запах алкоголю. В с. Дачне на зупинці вийшов ОСОБА_9 , і ще декілька чоловіків, один з яких при виході сказав ОСОБА_10 , що зараз він отримає «по голові»;

- показаннями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що конфлікт в маршрутці почався з того, що ОСОБА_9 почав чіплятися до дівчини. За неї заступився інший чоловік, на що ОСОБА_9 почав викликати поліцію. На зупинці в с. Дачне вийшов ОСОБА_9 та ще декілька людей, як відбувалися події на зупинці, не бачив, оскільки поїхав далі;

- протоколом огляду місця події від 16.12.2021 року з фототаблицею до нього (т.1 а.с.82-91), згідно якого місцем події є автобусна зупинка, розташована в с. Дачне Одеського району Одеської області, по вул. Верхній;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.12.2021 року та довідкою до протоколу впізнання особи за фотознімками (т.1 а.с.93-95), відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав ОСОБА_16 , як особу яка нанесла тілесні пошкодження ножем у виді проникаючого поранення;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_6 від 07.06.2022 року та оглянутим відеозаписом до протоколу слідчого експерименту (т.1 а.с.96-101), в ході якого останній відтворив дії, обстановку та обставини події, які мали місце 16.12.2021 року на зупинці громадського транспорту, за яких він отримав від ОСОБА_5 ножове поранення в область' черева;

- висновком судово-медичної експертизи № 89-295/2022 від 17.12.2021 року (т.1 а.с.103-104), з якої вбачається, що у ОСОБА_6 виявлені наступні ушкодження:

-проникаюча колото-різана рана мезогастральної ділянки живота з ушкодженням шлунку та непроникаюча колото-різана рана лівого підребер`я.

Враховуючи характер ушкоджень, дані медичної документації слід вважати, що вищезазначені ушкодження утворились від дії гострого, колюче-ріжучого предмета, не виключно лезом ножа.

Ушкодження у вигляді проникаючої колото-різаної рани мезогастральної ділянки живота з ушкодженням шлунку в момент заподіяння було небезпечним для життя потерпілого та згідно п.2.1.3. «к» «Правил судово-медичного визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани лівого підребер`я, спричинило розлад здоров`я у межах від 6-ти до 21 дня та згідно з п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Враховуючи характер травми, обставини справи та дані медичної документації, не виключно, що вищевказані ушкодження могли утворитись 16.12.2021 року.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2021 року та довідкою до протоколу впізнання особи за фотознімками (т.1 а.с.105-107), відповідно до якого, свідок ОСОБА_17 впізнав ОСОБА_16 , як особу яка в маршрутному автобусі учинила скандал з потерпілим ОСОБА_6 , під час якого висловлювався нецензурною лайкою та чиплявся до потерпілого;

- протоколом огляду предмета від 29.12.2021 року та додатком до протоколу огляду предмета від 29.12.2021 року (т.1 а.с.108-112), за участю свідка ОСОБА_13 , під час якого виявлено: мобільний термінал марки Samsung Galaxy A30s в корпусі чорного кольору з сенсорним екраном, на який здійснювалась відео фіксація подій що відбулись 16.12.2021 року у маршрутному таксі № 46, під час огляду якого свідок ОСОБА_13 заявив, та показав особу ОСОБА_5 , який неналежно себе поводив у маршрутному таксі та погрожував потерпілому;

- протоколом огляду предмету від 29.12.2021 року та оглянутим відеозаписом (т.1 а.с.115-119), а саме цифрового носія мобільного телефону марки Samsung Galaxy A30s, за участю потерпілого ОСОБА_6 , який розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень;

- протоколом огляду предмету від 29.12.2021 року та оглянутим відеозаписом (т.1 а.с.120-128), а саме стандартного типового цифрового носія інформації типу цифрового носія DVD-R диску 4.7 GB/120min*16, діаметром 12 см, якому міститься відео запис від 16.12.2021 року на громадській зупинці в с.Дачне Одеського району Одеської області, під час огляду якого потерпілий ОСОБА_6 розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.12.2021 року та довідкою до протоколу впізнання особи за фотознімками (т.1 а.с.131-133), відповідно до якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_16 , як особу, яка спричинила тілесні ушкодження ножем на зупинці с. Дачне потерпілому ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_5 з ч.1 ст. 121 КК України на ст. 124 КК України, при цьому зазначив, що ОСОБА_5 діяв в умовах необхідної оборони, і заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, перевищив межі необхідної оборони.

Суд знаходить неспроможними та такими, що суперечать доказам, дослідженим у судовому засіданні, показання обвинуваченого ОСОБА_5 в тій частині, що він, захищаючи своє життя та здоров`я від неправомірного посягання на нього потерпілого, перевищив межі необхідної оборони.

Прийшовши до такого висновку та надаючи правову оцінку показанням обвинуваченого, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Кожній особі гарантується право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади (ч.2 ст. 36 КК України).

Тобто, право на необхідну оборону є природним правом кожної людини і його ніхто не може бути позбавлений, незалежно від можливості звернутися за допомогою до правоохоронних органів.

Крім того, право на необхідну оборону є конституційним правом кожного громадянина України.

Згідно до ч.2 ст.27 Конституції України, кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Підставами для застосування необхідної оборони є:

· суспільно небезпечне посягання;

· необхідність негайного відвернення чи припинення такого посягання.

Тобто посягання повинно бути суспільно небезпечним і вчинятися людиною у вигляді намагання заподіяти шкоду.

Однак, суттєвою обставиною суспільно небезпечного посягання є його тривалість в певний проміжок часу, протягом якого можливе застосування необхідної оборони.

Роз`яснюючи це положення, Пленум Верховного Суду України ще в постанові від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначив, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Перехід використовуваних при нападі знарядь або інших предметів від нападника до особи, яка захищається, не завжди свідчить про закінчення посягання. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, а згідно з ч. 2 ст. 38 КК України перевищенням заходів, необхідних для затримання злочинця, - умисне заподіяння особі, що вчинила злочин, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці затримання злочинця. У зв`язку з цим кримінальна відповідальність за такі дії настає лише у випадках, спеціально передбачених статтями 118 та 124 КК України.

Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Невід`ємним елементом необхідної оборони є наявність у того, хто захищається, потреби в негайному відверненні чи припиненні наявного суспільно небезпечного діяння.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст. 36 КК України).

Отже, перевищення меж необхідної оборони є наслідком того, що особа яка захищалася, перебуваючи в стані необхідної оборони, порушила вимогу про відповідність оборони. Перевищення необхідної оборони можливе у випадку, коли нападнику заподіяна шкода, яка є тяжкою (смерть або тяжкі тілесні ушкодження) та явно не відповідає небезпеці посягання або обстановці захисту.

Проаналізувавши конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_6 , у ході якого останньому було нанесено удар у вигляді проникаючої колото-різаної рани мезогастральної ділянки живота з ушкодженням шлунку та непроникаючої колото-різаної рани лівого підребер`я, через призму положень ч. 3 ст. 36 КК України, та з урахуванням роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», суд приходить до висновку про відсутність в діях ОСОБА_5 , як ознак необхідної оборони так і перевищення її меж.

Виходячи з викладеного, суд не знаходить підтвердженим факт того, що в ході конфлікту з потерпілим дії останнього могли бути пов`язані із посяганням на життя та здоров`я обвинуваченого та в даній обстановці це потребувало негайних заходів для негайного відвернення чи припинення такого посягання. Встановлено, що реальної загрози заподіяння шкоди обвинуваченому під час події з боку потерпілого не було, що дії потерпілого не були такими, від яких треба захищатись за допомогою ножа.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження тієї обставини, що обвинувачений зазнав суспільно небезпечного посягання, яке б могло створювати реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю та життю.

Враховуючи викладене, суд критично ставиться до показань обвинуваченого і не приймає їх до уваги в частині того, що він спричинив тілесні ушкодження потерпілому, захищаючись від нападу, оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що сльозогінний газ був розпилений в обличчя ОСОБА_5 одночасно з нанесенням ударів ножем в живіт потерпілому.

Крім того, доводи обвинуваченого в тій частині, що він розмахував ножем і можливо заподіяв комусь з нападників тілесні ушкодження, суд до уваги не приймає, оскільки у разі розмахування ножем, враховуючи пору року (зима) і наявність одягнутої на потерпілому куртки, не були б заподіяні проникаючі колото-різані рани, крім того, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що удари ОСОБА_9 наносив прямо, цілеспрямовано в живіт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад злочину, передбаченого ст. 124 КК України, натомість його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в ході судового розгляду, оскільки беззаперечно підтверджується дослідженими судом доказами.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , відсутні.

Враховуючи ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення, особу обвинуваченого - він раніше судимий, разом з цим, позитивно характеризується, має на утриманні двох малолітніх дітей - ОСОБА_18 , 2011 року народження (т.1 а.с. 40), ОСОБА_19 , 2018 року народження (т.1 а.с. 41), враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, також приймаючи до уваги неправомірну поведінку потерпілого ОСОБА_6 , який підтвердив ту обставину, що розпилив в обличчя ОСОБА_5 сльозогінний газ, ту обставину, що потерпілий ОСОБА_6 претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, що він підтвердив у заяві (т.2 а.с. 135), суд вважає, що виправлення ОСОБА_20 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе без відбування покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, на максимально можливий строк - 3 роки.

При цьому з підстав, наведених вище, суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за ст. 124 КК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

У відповідності зі ст. 75 КК України звільнити засудженого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.

У відповідності зі ст. 76 КК України покласти на засудженого обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, обраний засудженому ОСОБА_5 , змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, до набрання вироком законної сили, зобов`язавши засудженого з`являтися до суду за першою вимогою. Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Початок іспитового строку відраховувати з 14 квітня 2023 року.

Речові докази - медичну картку стаціонарного хворого №24326/2261 на ім`я ОСОБА_6 - зберігати в матеріалах кримінального провадження (т.1 а.с. 102), мобільний термінал марки Samsung Galaxy A30s - залишити ОСОБА_17 (т.1 а.с. 113-114), компакт-диск з відеозаписом від 16.12.2021 року - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду, через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1