УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року

м. Київ

Справа № 946/5542/22

Провадження № 51-1857 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Острожок Хмільницького району Вінницької області, громадянина України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 вирішено обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 01 липня 2022 року, зарахувавши йому згідно ч. 5 ст. 72 КК України в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01 липня 2022 року до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком 01 липня 2022 року о 22:30 год ОСОБА_4 , знаходячись між будинками АДРЕСА_2 , з метою відкритого викрадення майна у ОСОБА_5 застосував до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, завдавши їй один удар ногою в живіт, від якого потерпіла впала на землю. Після цього ОСОБА_4 продовжив наносити удари по тілу ОСОБА_6 , а коли остання чинила опір та встала з землі, наніс один удар рукою по голові й шляхом ривка відкрито викрав з рук потерпілої її мобільний телефон марки «Apple IPhone XS Max», моделі А 1921, вартістю 8 032,20 грн з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» та з силіконовим чохлом, які матеріальної цінності не представляють, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім цього, 01 липня 2022 року приблизно о 22:45 год ОСОБА_4 , знаходячись біля будинків № 146 та № 148 по пр. Незалежності у м. Ізмаїл Одеської області, з метою відкритого викрадення майна у ОСОБА_7 застосував до неї насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, завдав їй удар по голові та, продовживши утримувати її за тіло, закриваючи їй рот рукою, шляхом ривка відкрито викрав з рук потерпілої, яка чинила опір та намагалась втримати телефон в руках, мобільний телефон торгової марки «Xiaomi», серії «Redmi Note 8Т», моделі М1908С3XG, вартістю 3 700 грн з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», яка матеріальної цінності не представляє, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2022 року - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, його явну несправедливість через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Стверджує, що судами першої та апеляційної інстанцій не було взято до уваги факт відсутності у нього прямого умислу на заволодіння чужим майном, що підтверджується показаннями потерпілих.

Окрім того вважає, що призначене вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2022 року ОСОБА_4 покарання не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України внаслідок суворості, оскільки суд не надав належної оцінки позитивним даним, які його характеризують, а також не врахував такі пом`якшуючі обставини, як визнання вини та щире каяття.

На думку засудженого, вказані обставини є достатніми підставами для призначення йому покарання у мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів убачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту вироку місцевого суду ОСОБА_4 безпосередньо в судовому засіданні визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку.

Враховуючи, що учасниками кримінального провадження подія та обставини кримінального правопорушення, винуватість особи у вчиненні вказаного злочину не оспорювалися, суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України обґрунтовано визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, роз`яснивши сторонам наслідки такого рішення й вказавши, що у цьому випадку сторони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи.

Щодо доводів засудженого ОСОБА_4 про відсутність в його діях прямого умислу на заволодіння чужим майном, оскільки він лише хотів отримати телефон для термінового дзвінка, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

Судом першої інстанції безпосередньо під час судового розгляду були досліджені показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які вказали, що ОСОБА_4 , застосовуючи насильницькі дії, а саме шляхом завдання їм тілесних ушкоджень, забрав у них мобільні телефони та втік.

Оцінивши вказані показання потерпілих, з урахуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Стосовно доводів засудженого щодо суворості призначеного йому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ступінь його суспільної небезпеки; дані про особу винного,який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів; посередню характеристику за колишнім місцем відбування покарання, позитивну характеристику за місцем роботи, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд врахував визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому суд, спростовуючи доводи ОСОБА_4 щодо щирого каяття засудженого, вказав, що ОСОБА_4 не висловлював осуду своєї поведінки. З огляду на це, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання, наближеного до мінімального розміру визначеного санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 8 років, а не мінімального покарання у розмірі семи років позбавлення волі, про що просить засуджений у касаційній скарзі.

Виходячи з указаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не вбачається.

Апеляційний суд, належно перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого щодо суворості призначеного покарання, дійшов висновку про те, що обставини, на які засуджений посилається в апеляційній скарзі, були належним чином враховані судом першої інстанції при визначенні виду та розміру призначеного покарання, тому підстав для зміни вироку не встановив. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 вересня 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3