ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1555/22 Номер провадження 11-кп/814/2275/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2022 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою суду відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого: 1) 27.04.2007 Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 121 ч.1, 186 ч.2, 70, 75 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки; 2) 01.10.2008 Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 187 ч.1, 71 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі; 3) 04.12.2013 Краснодонським міським судом Луганської області за ст. 186 ч.3 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі; 4) 13.02.2014 Алчевським міським судом Луганської області за ст. 186 ч.2, 70 ч.4 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі, засудженого: 13.02.2019 Якимівським районним судом Запорізької області за ст. 186 ч.3 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні подання ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)» про умовно-дострокове звільнення.

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що як вбачається з матеріалів справи та наданих матеріалів особової справи та наданої характеристики, в характеристиці зазначено, що засуджений довів своє виправлення на даний час, але його поведінка протягом всього часу відбування покарання була нестабільною. Так, він мав 1 стягнення (оголошено 14.03.2019) та має 6 заохочень ( за 2020-2022 роки ), що свідчить про позитивні зрушення в поведінці засудженого, а не про його виправлення. Під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» та ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№27)» характеризувався посередньо, заохочень не мав, мав 1 стягнення. Також ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 станом на час розгляду справи має позитивні зрушення щодо виправлення, але сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття невідбутої частини покарання за вказаних обставин.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання ДУ «Темнівська виправна колонія (№ 100)» про застосування до нього умовно-дострокового звільнення та перейти на інший рівень соціалізації під наглядом органу пробації.
На обґрунтування вимог посилається на те, що судом безпідставно відмовлено в задоволенні подання державної установи та не взято до уваги висновки кваліфікованих фахівців, які протягом тривалого часу вивчали його поведінку, особистість та зробили висновок щодо його виправлення.

Крім того зазначає, що суд безпідставно послався на стягнення, яке було накладено під час перебування в Запорізькому СІЗО в 2019 році, яке погашено часом та численними заохоченнями.

Вказує, що місцевим судом було розглянуто справу без участі захисника, безпідставно та з вигаданих мотивів позбавлено його права на умовно-дострокове звільнення.

Вважає, що в матеріалах справи більше ніж достатньо доказів та інформації про його виправлення.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник та засуджений підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах останнього. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.
Згідно зі ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог вказаного закону та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці лише стає на шлях виправлення.

Застосування умовно-дострокового звільнення вимагає обов`язкової наявності двох підстав: матеріальної (ч. 2 ст. 81 КК України) та формальної (ч. 3 ст. 81 КК України). Єдність цих підстав є основою, за наявності якої суд отримує можливість ухвалити рішення про зміну правового статусу засудженого.

Судом встановлено наявність формальних підстав для звільнення ОСОБА_7 , що полягає у вимозі до засудженого відбути певну частину покарання.

Висновки суду першої інстанції про відсутність матеріальних підстав для звільнення ОСОБА_7 є правильними з огляду на таке.

Показниками, за якими суд може констатувати, що людина виправилася, є чітко визначені у ч. 2 ст. 81 КК України критерії: сумлінна поведінка засудженого та його сумлінне ставлення до праці.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання.

Аналізуючи наявні матеріали щодо ОСОБА_7 в цілому, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З характеристики від 11.05.2022 вбачається, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 18.10.2018. Під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» режим тримання порушував, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності 1 раз. Заохочень не мав, до праці не залучався.

З 21.05.2019 відбував покарання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор (№27)» де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

З 04.06.2019 відбуває строк покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)».

Працевлаштований до промислової зони у цех №2 на дільницю фарбування.

За час відбування покарання в установі характеризується позитивно, не допускав порушень режиму утримання, дисциплінарних стягнень не має. За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці рішенням дисциплінарної комісії заохочувався 6 разів.

Підтримує доброзичливі взаємовідносини з засудженими позитивної спрямованості, на критику в свою адресу реагує адекватно. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними догляд, використовує тільки за призначенням. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок для самостійного їх виконання.

До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься позитивно, вбачає суспільної необхідність у їх виконанні, проявляє розумну ініціативу.

Відповідно до ст. 123 КВК України бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Подолання алкогольної залежності», «Фізкультура і спорт» у реалізації програм проявляє інтерес.

Соціально-корисні зв`язки з матір`ю підтримує шляхом телефонних розмов, отримує посилки, стосунки доброзичливі, позитивно впливають на процес виправлення засудженого.

Питання щодо можливого застосування ст. 100, 101 КВК України було розглянуто 25.03.2020. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, шо не стає на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування заміни не відбутої частини покарання більш м`яким згідно статті 82 Кримінального кодексу України було розглянуто 16.12.2020. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що не стала на шлях виправлення.

Питання щодо можливого застосування ст. 81 КК України було розглянуто 04.08.2021. Засудженому відмовлено у застосуванні передбаченої законодавством заохочувальної норми як особі, що написала заяву про відмову.

Крім того, в скоєному злочині провину визнав, розкаюється. За вироком суду позову не має, виконавчих листів на адресу установи не надходило.

З довідки про заохочення та стягнення слідує, що ОСОБА_7 має 1 стягнення (14.03.2019) та 6 заохочень (22.01.2020, 15.04.2020, 15.07.2020, 20.01.2021, 20.10.2021, 20.04.2022), а отже поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання не є сумлінною.

Поміж тим, колегія суддів констатує позитивну динаміку в поведінці ОСОБА_7 , яка може свідчити про його бажання до виправлення та ресоціалізації у суспільстві, та враховує те, що засуджений працевлаштований до промислової зони установи у цех № 2 на дільницю фарбування.

Однак, дослідивши дані про поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, а також те, що ОСОБА_7 раніше судимий за вчинення тяжких злочинів, був зокрема звільнений від відбування покарання з іспитовим строком та попри це знову вчинив новий злочин, на даний час неможливо стверджувати, що засуджений ОСОБА_7 досяг такого ступеню виправлення, який би беззаперечно свідчив про доведення засудженим сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення та можливості застосування до нього положень ст. 81 КК України.

Безпідставними є і доводи засудженого про здійснення розгляду без участі захисника, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_7 заявляв відповідне клопотання щодо залучення йому захисника.

Натомість у справі міститься заява ОСОБА_7 про здійснення розгляду без його участі. (а.м.п. 9).

За таких обставин, рішення районного суду є законним та вмотивованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 липня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4