ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1570/23 Справа № 204/2565/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000881 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середню освіту, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 01 червня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року також продовжений запобіжний заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 строком до 24 квітня 2023 року включно, з визначенням застави у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що ризики передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не змінилися та мають місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу і продовження існування ризиків, а саме, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, здійснити вплив на свідків, а тому продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити суму застави, оскільки визначена судом застава непомірна для нього та для його родини.

Учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явилися, заяв про участь у розгляді справи не надходили, тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так встановлено, що наявні об`єктивні причини, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а тому, враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дають об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати визначенні в попередній ухвалі при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду, вплив на свідків, а також ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

Колегія суддів приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до восьми років. Міцних соціальних зв`язків не має, не одружений, на утриманні нікого не має, не працевлаштований, неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі проти власності, відбував реальні терміни покарання, однак вказане позитивних результатів на ведення правослухняної поведінки обвинуваченого не забезпечило, та останній вчинив корисливе кримінальне правопорушення проти власності, що свідчить про можливість вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. З метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, оскільки судовий розгляд по вказаному кримінальному провадженню ще триває, свідки не допитані, існує ймовірний ризик вчинення обвинуваченим впливу на свідків.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінуються останньому, та враховуючи дані про особу обвинуваченого, більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому, продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Колегія суддів, також погоджується з висновком щодо визначення обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Разом з цим, судом першої інстанції помилково був визначений розмір застави не у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом.

Так, згідно оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, визначив заставу лише у грошовому еквіваленті в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, тоді як, відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої визначається у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб в межах в залежності від тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Даний недолік може бути виправлений шляхом внесення до оскаржуваної ухвали відповідних змін без погіршення становища обвинуваченого.

За наведеного, необхідно визначити заставу обвинуваченому ОСОБА_5 у розмірі 74 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 616 гривень, що у даному випадку буде пропорційним щодо особи обвинуваченого, та необхідним і достатнім для забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків та досягненню завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 407 КПК України, змінити в частині визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000881 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, - змінити в частині визначення розміру застави.

Визначити ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у виді 74 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 198 616 гривень.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4