ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/4741/13 Номер провадження 11-кп/814/669/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від призначеного покарання за вироком суду на підставі Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

Приймаючи вказане рішення, суд послався на те, що ОСОБА_7 було засуджено за злочин, вчинений ще 07.07.2010, а вищезазначеним Законом передбачений механізм звільнення особи від відбування покарання за злочини, пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року.

Заява особи про участь у масових акціях протесту є підтвердженням такої участі згідно зі статтею 1 вказаного Закону, однак не може бути підтвердженням обставини пов`язаності дій, за вчинення яких засуджено ОСОБА_9 , з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року, у зв`язку з чим місцевий суд прийшов до висновку про відсутність підстав для їх застосування.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нову, якою застосувати до нього вимоги Закону України № 743-VII та звільнити від кримінальної відповідальності.

На обґрунтування вимог посилається на те, що місцевим судом було порушено його право на захист, оскільки захисника з яким був укладений договір ОСОБА_10 , судом було видалено із зали суду, хоча захисник мав при собі всі документи, та призначено захисника з центру безоплатної правової допомоги, адвоката ОСОБА_8 , яка здійснювала захист формально і не була ознайомлена з матеріалами справи. При цьому судом першої інстанції не було оцінено факт його участі у масових акціях протесту, хоча напереконання засудженого, його справа є яскравим прикладом політичних репресій.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених у ній підстав. Захисник також просила задовольнити скаргу ОСОБА_7 , однак заперечила твердження засудженого щодо не ознайомлення нею з матеріалами провадження. Прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Районним судом вказаних вимог кримінального процесуального закону повністю дотримано при розгляді заяви ОСОБА_7 про звільнення його від призначеного покарання за вироком суду на підставі Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 263 ст. 348, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року у частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасовано та призначено покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2018 року вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 червня 2015 року та вирок Апеляційного суду Харківської області від 03 квітня 2017 року змінено шляхом виключення з кваліфікації діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК, ознак складу цього злочину - перевезення; звільнено засудженого від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 263 КК, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК у зв`язку із закінченням строків давності; змінено підставу звільнення від покарання, призначеного за ч. 2 ст. 342 КК, з п. 3 на п. 2 ч. 1 ст. 49 КК; виключено з вироку рішення про призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі, призначеного йому апеляційним судом за ст. 348 КК України.

Події злочину, за який ОСОБА_7 засуджено відповідно до наведених вище судових рішень, мали місце у липні 2010 року.

Поміж тим, ОСОБА_7 у своїй заяві просив застосувати до нього положення Закону України № 743-VII «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України», який прийнятий Верховною Радою України 21 лютого 2014 року та набрав чинності 28 лютого 2014 року.

Положенням статті 1 вказаного Закону встановлена підстава звільнення від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, та є:

- підозрюваними або обвинуваченими (підсудними) у вчиненні в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно дій, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 112, 113, 121, 122, 125, 128, 129, 146, 147, 151-1, 161, 162, 170, 174, 182, 185, 186, 187, 189, 194, 195, 196, 197-1, 231, 236, 239, 241, 255, 256, 257, 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 259, 260, 261, 264, 267, 270, 270-1, 277, 279, 280, 286, 289, 291, 293, 294, 295, 296, 304, 325, 335, 336, 337, 341, 342, 343, 344, 345, 346, 347, 348, 349, 350, 351, 352, 353, 355, 356, 376, 377, 382, 386, 396, 436 Кримінального кодексу України, за умови, що ці дії пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року;

- особами, які вчинили дії, що можуть містити ознаки кримінальних правопорушень, передбачених вищезазначеними статтями Кримінального кодексу України, за умови, що дії цих осіб пов`язані з участю в масових акціях протесту.

Для цього Закону участь особи у масових акціях протесту підтверджується її заявою відповідному органу чи посадовій особі.

Як правильно зазначено судом, зі змісту наведених положень Закону вбачається, що звільнення осіб від кримінальної відповідальності за дії, які підпадають під ознаки ряду злочинів, передбачених КК України, здійснюється за умови, що ці дії пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року.

Тобто для застосування положень зазначеного Закону необхідно встановити одночасну наявність двох обставини: кваліфікація дій особи за ознаками складів злочинів, перелік яких визначено цим Законом, та пов`язаність цих дій з участю у масових акціях протесту, які розпочались 21 листопада 2013 року.

Однак, як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 засуджений за злочин, який вчинений в липні 2010 року, та який не пов`язаний з участю останнього у масових акціях протесту, які розпочались 21 листопада 2013 року, тобто відсутні обов`язкові умови за яких застосовуються положення Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21 лютого 2014 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 було засуджено за злочин, вчинений ще 07.07.2010. Водночас вищезазначеним Законом передбачений механізм звільнення відбування покарання за злочини, пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року.

Заява особи про участь у масових акціях протесту є підтвердженням такої участі згідно зі статтею 1 вказаного Закону, однак не може бути підтвердженням обставини пов`язаності дій, за вчинення яких засуджено ОСОБА_7 , з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року.

Помилковими є посилання засудженого ОСОБА_7 на положення ч. 1 ст. 5 КК України, яка передбачає що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість, оскільки в даному випадку Законом України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких даний Закон може бути застосований (перелік кримінальних правопорушень та проміжок часу в який вони були вчинені) і справа ОСОБА_7 не підпадає під ці критерії.

Щодо порушення права на захист, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до протоколу судового засідання від 23 липня 2021 року (т. 1 а.м.п. 67-68) ОСОБА_11 , що представився захисником ОСОБА_7 , не зміг надати в судовому засіданні відповідно до вимог КПК України документи, що підтверджують його повноваження як захисника ОСОБА_7 . При цьому судом оголошувалася перерва для можливості надати відповідні документи, які після перерви надані не були. Також судом було з`ясовано у ОСОБА_7 чи може він самостійно залучити захисника, однак засуджений відповів що не в змозі. У зв`язку з цим, було прийнято рішення про залучення захисника з Регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги.

Захисник ОСОБА_8 у повному обсязі була ознайомлена з матеріалами провадження, про що вона особисто підтвердила у суді апеляційної інстанції.

Отже виходячи з наведеного, порушень права на захист, на які посилається ОСОБА_7 , не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, рішення районного суду є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 липня 2021 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від призначеного покарання за вироком суду на підставі Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_12