Номер провадження № 1-кп/243/555/2022
Номер справи 243/3078/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні дистанційно, за допомогою відео конференції з використанням власних технічних засобів на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року матеріали кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000256 від 11.02.2022 року, за обвинувальним актом відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ Донецької області, громадянина України, не працюючого, який на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

На адресу суду від прокурора Слов`янської окружної прокуратури надійшло клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , будучи особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів та маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, вчинив корисливе кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Необхідність обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду. Даний ризик обгрунтован тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, санкція статті передбачає покарання, в тому числі, у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років. Враховуючи, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинено ним в період умовно-дострокового строку, знаючи про наслідки своїх протиправних дій, та те, що у випадку визнання його винним, до нього буде застосовано покарання у вигляді

позбавлення волі, ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Натомість, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними, як менш небезпечними, аніж покарання та процедура його відбування. Переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України. Слід також врахувати, що ОСОБА_4 , будучи фізично здоровою особою офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, не одружений, малолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, а отже у нього відсутні міцні соціальні зв`язки. Вищевикладені обставити свідчать про те, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик об`єктивно підтверджується тим, що ОСОБА_4 схильний до вчинення кримінальних правопорушень, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів, належних висновків не зробив, на стан виправлення не став та продовжив свою протиправну поведінку. У зв`язку з чим, в разі обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він з високою ймовірністю може продовжити свою злочинну діяльність, так як процедура притягнення до кримінальної відповідальності не стримує його протиправну поведінку.

Прокурор в судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив його задовольнити, обрати ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив не заперечував стосовно клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд встановив наступні обставини та відповідні їм докази.

Відповідно до положень ч.1,2 ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Враховуючи, що положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання суд користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Так, у своїх рішеннях, а саме «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого

Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити у своїх рішеннях, а саме «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 повідомлено про підозру та у подальшому пред`явлено обвинувачення у вчиненні вказаного кримінального правопорушення на підставі сукупності зібраних доказів, які будуть досліджуватися судом безпосередньо під час судового розгляду.

Суд, враховуючи відомості про сукупність обставин пред`явленого обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_4 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні прокурором в клопотанні, приходить до переконання, що клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченого - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевказане суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Так, існування ризиків переховування від правосуддя у випадку обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення вчинено ним в період умовно-дострокового строку, знаючи про наслідки своїх протиправних дій, та те, що у випадку визнання його винним, до нього буде застосовано покарання у вигляді позбавлення волі, то ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши у своїй сукупності доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні повністю довела, що на теперішній час існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду задля уникнення покарання.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи,

її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Суд зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання прокурором, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим вказаного злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк до п`яти років; той факт, що обвинувачений звільнився від відбування покарання умовно-достроково з невідбутним строком вчинив вказане правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою та свідчили б, що стан здоров`я обвинуваченого виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_4 у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою може переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його винним, суд вважає доведеним, що на теперішній час існують ризики, відповідно до яких є підстави обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою. Суд вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, а аніж тримання під вартою, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим суд вважає доцільним застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, які передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 132, 177, 178, 193, 196, 199, 314 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Слов`янської окружної прокуратури про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України строком на 60 днів, а саме з 20 грудня 2022 року до 17 лютого 2023 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити Начальнику Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань №4» Південно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_5 ОСОБА_6