Справа № 461/3934/15-к
Провадження № 1-кс/461/327/23
УХВАЛА

про арешт майна

17.01.2023 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001630 від 01.09.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 396 КК України.

Старший слідчий СУ ГУ НП у Львівській облвсті, за погодженням прокурора Львівської обласної прокуратури, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який було добровільно видано 14.01.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий вказує, що вказаний вище мобільний телефон, який було добровільно видано 14.01.2023 ОСОБА_4 , має важливе значення для доказування у даному кримінальному провадженні. 14.03.2023 року постановою слідчого, вилучений предмет визнано речовим доказом. Зазначений мобільний телефон міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та може містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини клопотання, просить проводити розгляд справи у його відсутності.

Зважаючи на те, що предмет стосовно якого подано клопотання вже вилучений слідчим, підстав для застосування положень ч. 2 ст. 172 КПК України слідчий суддя не знаходить.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

З огляду на наведені положення КПК України, вважаю за можливе провести розгляд клопотання за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, приходжу до висновку, що таке підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Частинами 1 та 2 ст.170 КПК України встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 наведеної статті, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 10, 11 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтями 7 та 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчим суддею встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна відповідає вимогам та критеріям встановленим ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що орган досудового розслідування встановив та перевіряє наступні обставини вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_4 , близько 05 год. 30.08.2014, знаходячись у місті Стрий Львівської області, неподалік нічного клубу «Сейф», по вулиці Галицькій, 4, разом із неповнолітньою ОСОБА_5 , запропонував останній поїхати до себе додому, що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою розпивання спиртних напоїв.

В подальшому, ОСОБА_4 попросив ОСОБА_6 , який в цей час знаходився у м. Стрий, відвезти його та неповнолітню ОСОБА_5 до нього додому на автомобілі марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який належав ОСОБА_4 . Після чого останні попрямували у запланованому напрямку, по приїзду куди ОСОБА_4 , неповнолітня ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зайшли до приміщення будинку, де розпивали спиртні напої.

31.08.2014 близько 18 год. ОСОБА_4 зателефонував до ОСОБА_6 та запропонував приїхати до нього додому, що в с. Добрівляни, на що останній погодився. По приїзду до останнього ОСОБА_6 залишився з ОСОБА_4 та неповнолітньою ОСОБА_5 деякий час. Після чого, близько 22.00 год. ОСОБА_4 запропонував відвести ОСОБА_7 , на що остання погодилась. Після чого, неповнолітня ОСОБА_5 сіла на заднє сидіння автомобіля марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_6 , а за кермом вказаного автомобіля знаходився ОСОБА_4 , який і здійснив рух автодорогою у сторону лісосмуги, яка знаходиться неподалік села.

Після чого, ОСОБА_4 проїхав незначний відрізок дороги та зупинився на узбіччі за межами населеного пункту с. Добрівляни, неподалік лісу, свою зупинку мотивував тим, що йому потрібно відійти на декілька хвилин, а останнім запропонував зачекати на нього у машині, що вони й зробили. Повернувшись близько через 30 хв. ОСОБА_4 запропонував неповнолітній ОСОБА_5 вийти з авто та поспілкуватися.

У ході спілкування, ОСОБА_4 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на вчинення умисного вбивства неповнолітньої ОСОБА_5 зловив її ліктем правої руки із-за спини в районі шиї, притиснув до себе, після чого повалив на землю та продовжував утримувати її таким чином, що перекрив вільний доступ кисню, тим самим усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання смерті потерпілої, умисно здійснив вбивство неповнолітньої ОСОБА_5 .

Одразу після умисного вбивства ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , діючи з метою приховання вчиненого ним особливо тяжкого злочину та уникнення від кримінальної відповідальності, вирішив приховати тіло ОСОБА_5 у лісосмузі неподалік населеного пункту Добрівляни, хоча мав при цьому неодноразову можливість повідомити до правоохоронних органів про скоєний особливо тяжкий злочин вбивство ОСОБА_5 , та припинити свої подальші протиправні дії. Так, ОСОБА_4 помістив тіло ОСОБА_5 в яму, яку заздалегідь підготовив та закопав тіло потерпілої.

Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 на автомобілі марки «ВАЗ 2101», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », залишив місце події.

ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні вищенаведеного кримінального правопорушення (правова кваліфікація ч. 1 ст. 115 КК України).

14.01.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно видав мобільний телефон «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Мобільний телефон «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_1 , постановою слідчого від 14.01.2023 року визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Крім того, в ході розгляду клопотання встановлено, що на даний час вказаний предмет не оглянуто та не досліджені в повному обсязі, а інформація яка у ньому міститься потребує аналізу і вивчення органом досудового розслідування.

Наведені вище доводи та мотиви, а також обставини встановлені в ході розгляду клопотання вказують на те, що майно з приводу якого подане клопотання, відповідає критеріям визначеним у ст.170 КПК України, в частині наявності правових підстав для застосування запропонованого заходу забезпечення кримінального провадження та досягнення мети (завдань) арешту.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням, зокрема наводячи мотиви та підстави застосування арешту, враховую те, що аналіз положень КПК України дає підстави для висновку про те, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду.

Отже, розглядаючи дане клопотання, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, зокрема наводячи мотиви з яких виходить слідчий суддя та обставини встановлені в ході розгляду клопотання, враховую також і те, що орган досудового розслідування, звертаючись до слідчого судді, повинен дотримуватись певних меж, задля забезпечення таємниці досудового розслідування, з метою досягнення дієвості та мети кримінального провадження.

Приймаючи до уваги наведене, враховуючи доведення слідчим обставин, визначених ст.ст. 170, 171 КПК України, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для учасників провадження та третіх осіб, приходжу до висновку, що наявні належні правові підстави для задоволення клопотання, оскільки, в даному випадку, накладення арешту на документи, які визнано речовим доказом, забезпечить його збереження та є необхідним для розкриття кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170,172, 173, 222 КПК України, -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт із тимчасовим позбавленням права на розпорядження та користування мобільним телефоном «Нокіа» ІМЕІ: НОМЕР_1 , який було добровільно виданий 14.01.2023 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати слідчого невідкладно повідомити всіх заінтересованих осіб (володільця) після їх встановлення про накладення арешту на майно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1