КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3845/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 30 листопада 2022 року включно.

Таке рішення суд мотивував тим, що з огляду на характер обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного із державною зрадою, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної організації - ФСБ російської федерації (далі рф) допомоги в проведенні підривної діяльності, що в контексті повномасштабної збройної агресії рф свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій; з урахуванням покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, а також розвинуті та стабільні зв`язки із спецслужбами держави-агресора, існує реальний ризик, що обвинувачені, будучи неізольованими від суспільства в рамках лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, при першій можливості, будуть переховуватись від суду та можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року в частині продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просить її в цій частині скасувати та обрати ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього низки обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

За позицією захисника судом не наведено достатніх даних, що вказують на обґрунтованість підозри, як підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурором не доведено існування жодного ризику, про які зазначалося у клопотанні. Крім того, судовим рішенням обвинуваченому ОСОБА_12 не обрано, а продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 315 КПК України.

З посиланням на те, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше до будь-якої відповідальності не притягувався, зареєстрований та постійно проживає в Києві, має хронічні захворювання та потребує лікування, перебуває у шлюбі та доброзичливих стосунках із дружиною, має на вихованні малолітню дитину та утримує непрацездатну матір, який необхідний постійний медичний нагляд, утримується під вартою майже сім місяців, захисник вважає, що запобігти ризикам у цьому кримінальному провадженні можливо із застосуванням до ОСОБА_9 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_10 продовжено міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 30 листопада 2022 року включно; відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 , або інший більш м`який запобіжний захід.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, захисник посилається на те, що суд вийшов за межі клопотання прокурора, який просив обрати ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжив дію такого запобіжного заходу. При цьому взагалі не повинен був розглядати клопотання прокурора, оскільки дійшов висновку про непідсудність кримінального провадження цьому суду та вирішив направити його до Київського апеляційного суду в порядку ст. 34 КПК України.

Крім того, як вважає захисник, з матеріалів клопотання прокурора не вбачаються передбачені ст. 177 КПК України ризики, а тому існує необґрунтованість підозри з високим ступенем ймовірності, що ОСОБА_10 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Поза увагою суду, як вважає захисник, також залишилися відомості про стан здоров`я ОСОБА_10 , який хворіє на цукровий діабет другого типу, гіпертонію.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги, та заперечення прокурора щодо апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом ст. 314 КПК України підготовче судове засідання відбувається згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 315 та ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000307 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора про обрання кожному обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу заперечувала проти задоволення цього клопотання, дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти спробам обвинувачених ухилитися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тому продовжив строк тримання обвинувачених під вартою до 30 листопада 2022 року включно.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисників про відсутність обґрунтованої підозри та порушення кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування під час збирання стороною обвинувачення доказів, оскільки, розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті за результатами дослідження згідно з вимогами ст. 23 КПК України усіх наданих сторонами доказів, в тому числі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом із цим, колегія суддів зауважує, що обвинувачені та захисники під час досудового розслідування мали можливість відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України оскаржити повідомлення як ОСОБА_12 , так і ОСОБА_10 про підозру у передбаченому законом порядку.

В той же час, враховуючи, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, питання обґрунтованості підозри на даній стадії не може бути предметом розгляду апеляційного суду з огляду на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли вони перебували у процесуальному статусі підозрюваних.

Доводи захисників про те, що прокурор не довів існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а суд не надав цьому належної оцінки, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження кожному обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував: характер і тяжкість висунутого їм обвинувачення у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного із державною зрадою, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом надання представникам іноземної організації - ФСБ російської федерації (далі рф) допомоги в проведенні підривної діяльності, що в контексті повномасштабної збройної агресії рф свідчить про надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки таких дій; покарання, яке може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими; наявність розвинутих та стабільних зв`язки із спецслужбами держави-агресора. Отже висновок суду першої інстанції про існування реальних ризиків втечі та переховування, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, зокрема аналогічного, запобігти яким зможе виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є вмотивованим та не спростовується доводами апеляційних скарг.

Що стосується позитивних даних про особу кожного обвинуваченого та їх сімейні зв`язки, то, на переконання колегії суддів, достатні стримуючи фактори від неналежної процесуальної поведінки обвинувачених в цьому проваджені відсутні, а незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є перешкодою для їх перебування в умовах ізоляції від суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 колегією суддів не встановлено, а посилання сторони захисту на перевищення судом своїх повноважень у зв`язку з тим, що прокурором ставилося питання про обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а суд продовжив дію цього запобіжного заходу, не заслуговують на увагу, оскільки у кримінальному провадженні №0000307 щодо кожного обвинуваченого вже було обрано такий запобіжний захід, отже підстави для його обрання вдруге в межах строку дії попереднього рішення суду, були відсутні.

Колегія суддів також не вбачає порушень вимог кримінального процесуального закону в тому, що суд спочатку розглянув клопотання прокурора щодо запобіжних заходів, а в подальшому під час підготовчого судового засідання вирішив інші питання, пов`язані, зокрема, з дотриманням прокурором територіальної підсудності під час направлення обвинувального акта на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Таким чином, за відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на менш суворий, апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2022 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до 30 листопада 2022 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_________________ __________________ __________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .