Справа № 212/3543/20
У Х В А Л А

17 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, клопотання сторони захисту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000545 від 03.03.2020 року та за №0000092 від 11.01.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 309 КК України, -

встановив:

На розгляді суду перебуває вищезазначене кримінальне провадження.

Стороною захисту, зокрема обвинуваченим ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_5 подано клопотання про витребування інформації - завірених належним чином копій документів, а саме журналу відвідувачів відділення поліції № 3 Криворізького районного управління ГУ НП в Дніпропетровській області за 01.04.2020 , 06.03.2020 , 10.03.2020,15.05.2020.

У судовому засіданні вказане клопотання стороною захисту підтримано.

Прокурор ОСОБА_3 заперечуючи проти клопотання, вказав, що згідно вимог чинного законодавства суд не наділений функцією збору доказів, сторона захисту має законом закріплене право самостійного звернення до відповідних органів, в тому числі поліції. Тому підстави для задоволення відсутні.

Суд розглянувши клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 та обвинуваченого про витребування інформації - завірених належним чином копій документів, а саме журналу відвідувачів відділення поліції № 3 Криворізького районного управління ГУ НП в Дніпропетровській області, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання та зауважує наступне:

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 року за № 2657-XII визначено поняття «документ», а саме - як матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Також вказаною нормою зазначеного Закону визначено поняття «інформація» - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Саме по собі клопотання сторони захисту не містить ні правового, ні доказового обґрунтування необхідності у витребуванні судом зазначених вище документів у кримінальному провадженні та неможливості самостійного отримання вказаних документів.

Так, не зазначено, що бажають отримати у такий спосіб (яку теоретично ймовірну інформацію, відомості) та яким чином вона може вплинути на доказування у провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 .

Запитувані стороною захисту документи (копії журналу відвідувачів у відділі поліції за 01.04.2020 р.) не підпадають під критерії інформації: з обмеженим доступом, для службового користування або яка містить охоронювану законом таємницу, яка міститься в речах і документах, відповідно до вимог ст.ст. 20, 21 ЗУ Про інформацію, ст.ст. 6 ч. 1 п. 3, ч. 2, 9 ч. 1 п. 1 ЗУ Про доступ до публічної інформації, ст. 162 КПК України, що не створює законодавчих та будь-яких інших штучних перешкод адвокату в отриманні запитуваних документів з відповідною інформацією (відомостями) яка міститься в них.

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд вважає за необхідне зазначити слідуюче:

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1. У кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування у кримінальному провадженні - це здійснювана у встановленому законом порядку діяльність, що полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Збирання доказів чинним законодавством регламентоване ст. 93 КПК України, відповідно до частини 1 якої збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження (обвинувачення та захисту), потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, яка полягає в пошуку, виявленні й фіксації у встановленому порядку матеріальних та ідеальних слідів кримінального правопорушення або інших фактичних даних, що мають значення для кримінального провадження у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до чинного КПК України до сторони захисту з повним об?ємом процесуальних прав та обов?язків належить підозрюваний/обвинувачений та його захисник адвокат, оскільки, відповідно до:

Ст. 59 Конституції України, яка передбачає: «Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав»;

Ст. 129 Конституції України, яка серед основних задач судочинства, окрім іншого, виділяє: «…рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення обвинуваченому права на захист»;

Ст. 131-2 Конституції України, яка регламентує: «Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення»;

Ст. 19 ч. 1 п. 3 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», яка одним з видів адвокатської діяльності виділяє: «…захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, …. а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення»,

Ст. 45 КПК України, яка визначає: «Захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, особи, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію)».

Ст. 20 ч. 1 КПК України, яка регламентує: «Підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом»;

Ст. 22 ч. 2 КПК України, яка визначає: «Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом»;

Ст. 7 ч. 1 п.п. 1, 2, 12, 13, 15, 17 КПК України, яка передбачає: Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, тощо ...; а також у інших національних та міжнародних нормативно-правових документах, що стосуються реалізації стороною захисту права на захист та збору доказів.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом:

- витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок;

- ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій,

- здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів, зазначено в частині 3 ст. 93 КПК України.

На практиці цей спосіб збору доказів застосовується виключно захисником підозрюваного/обвинуваченого, яким може бути тільки адвокат.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України від 5 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат має право звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб за їх згодою. Порядок виконання таких запитів регламентується ст. 24 цього Закону.

Фактично в результаті застосування зазначеного способу отримуються предмети з документами, які набувають процесуальний статус документів -доказів або речових доказів, які стороні захисту у подальшому необхідно відкрити стороні обвинувачення в порядку ст. 290 ч. 11 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 7,9,10,22,369,371,372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання сторони захисту витребування інформації - завірених належним чином копій документів, а саме журналу відвідувачів відділення поліції № 3 Криворізького районного управління ГУ НП в Дніпропетровській області за 01.04.2020, 06.03.2020 , 10.03.2020,15.05.2020 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1