Категорія:ч. 1 ст. 126 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0000731 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року щодо нього,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Луцька, Волинської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.126 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вироком вирішено питання речових доказів та цивільний позов.

ОСОБА_10 визнаний винним та засуджений за те, що він 12 червня 2022, близько 20 години 00 хвилин, перебуваючи поблизу пішохідного мосту через річку Сапалаївка по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, діючи з прямим умислом, з метою нанесення побоїв іншій людині, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, в ході словесного конфлікту, який виник на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є малолітньою дитиною, у присутності ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є малолітньою дитиною, умисно наніс по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці останнього, чим завдав ОСОБА_12 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 вважає вирок суду незаконним. Посилається на те, що суд поклав в основу вироку неналежні та недопустимі докази. Вказує на те, що обвинувачення ґрунтується фактично на показаннях малолітнього потерпілого ОСОБА_12 та малолітнього свідка ОСОБА_14 , до яких необхідно відноситись критично. Просить вирок суду скасувати та постановити нове рішення, яким визнати ОСОБА_10 не винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримували подану апеляційну скаргу та просили скасувати вирок суду і визнати невинуватим ОСОБА_10 у висунутому обвинуваченні, прокурора, законного представника потерпілого та представника потерпілого, які подану апеляційну скаргу заперечували та просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_10 судом першої інстанції були дотримані.

Так, згідно положень статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Приписами ст.404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, тобто умисному завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Обвинуваченому ОСОБА_10 інкримінується умисне нанесення побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Основним безпосереднім об`єктом цього кримінального правопорушення є здоров`я особи, а об`єктивна сторона вказаного проступку полягає, зокрема, у завданні удару.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з ч.1 ст.126 КК України, завдання удару утворює склад відповідного проступку за двох умов, а саме такий удар: 1) завдав потерпілому фізичного болю; 2) не спричинив тілесних ушкоджень.

Відсутність тілесних ушкоджень у потерпілого, як встановлено судом першої інстанції підтверджується висновком експерта №434 від 08 вересня 2022 року, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_12 будь-яких ушкоджень у вигляді синців, саден ран не виявлено (а.м.к.п.35).

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_10 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч.1 ст.126 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв такі докази.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_10 , який хоча і не визнав своєї вини, однак пояснив, що 12 червня 2022 року він знаходився в себе на грядці, почув, як з берега річки Сапалаївка, що по АДРЕСА_2 , лунав крик, сміх та нецензурна лайка. Підійшовши ближче до паркану, побачив малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , впізнав його, оскільки тиждень назад він йшов біля річки та кинув пластикову пляшку в воду, він ще тоді зробив йому зауваження. Потерпілий ОСОБА_12 був разом із своїми друзями, вони сиділи на березі, курили, виражалися нецензурною лайкою, він вийшов до них на берег, а вони побачивши його, почали дражнитися, кривлятися в його сторону, згодом, потерпілий взяв жменю каміння та жбурнув його у воду, тоді він зробив ОСОБА_15 зауваження, однак останній на зауваження не відреагував. Після чого, потерпілий з друзями відійшли метрів на 30 та знову почали кидати каміння у воду, вони йшли при цьому одним берегом, а він іншим. Згодом він сам підійшов до потерпілого та в присутності ОСОБА_13 , взяв його за футболку та наніс йому два ляпаси, при цьому висловлювався нецензурною лайкою, також сказав потерпілому, що вистрілить йому в коліно.

Таким чином, сам обвинувачений ОСОБА_10 фактично не заперечує нанесення неповнолітньому потерпілому ОСОБА_12 2009 року народження ляпасів (побоїв).

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 також стверджується показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , які він надав суду першої інстанції в присутності законного представника ОСОБА_7 , з яких вбачається, що 12 червня 2022 року, він разом з ОСОБА_13 та ще одним другом, сиділи на березі річки Сапалаївка, що по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, кидали камінчики у воду, таким чином, вели змагання, хто далі кине. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_10 , почав виражатися в їх сторону нецензурною лайкою та сказав, щоб вони йшли на іншу сторону берега. Вони так і зробили, однак, обвинувачений їх догнав та в присутності ОСОБА_14 наніс йому по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці, від яких він відчув біль, при цьому обвинувачений промовив, що якщо його ще тут побачить, то прострелить коліно.

Свої показання малолітній потерпілий підтвердив і під час слідчого експерименту за його участю.

Так, у протоколі слідчого експерименту від 15.09.22 зафіксовано, як потерпілий ОСОБА_12 за участі законного представника ОСОБА_7 показав та детально розповів про обставини завдання йому ОСОБА_10 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень (а.м.к.п.37-40).

Крім того, показання малолітнього потерпілого об`єктивно підтверджуються і показаннями в суді першої інстанції малолітнього свідка ОСОБА_13 , яка в присутності законного представника суду показала, що 12 червня 2022 року 12 червня 2022 року, вона разом з потерпілим ОСОБА_12 та ще одним другом, сиділи на березі річки Сапалаївка, що по вулиці Дарвіна у місті Луцьк Волинської області, брали камінчики зі стежки та кидали їх у воду, таким чином, вели змагання, хто далі кине. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_10 , почав виражатися в їх сторону нецензурною лайкою та сказав, щоб вони йшли на іншу сторону берега. Вони так і зробили, однак, обвинувачений їх догнав та в її присутності наніс потерпілому по одному удару долонею правої руки у ділянку скроні та потилиці, від яких у нього була червона щока, при цьому обвинувачений промовив, що якщо потерпілого ще тут побачить, то прострелить коліно. Після чого, вони всі пішли додому. Вона все це знімала для себе на телефон.

Свої показання малолітній свідок підтвердила і під час слідчого експерименту за її участі.

З протоколу вказаної слідчої дії від 09.09.2022 убачається, що свідок ОСОБА_13 за участі законного представника ОСОБА_16 показала та детально розповіла про обставини завдання ОСОБА_12 - ОСОБА_10 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень (а.м.к.п.41-44).

Показання малолітнього потерпілого ОСОБА_12 , які він підтвердив і під час слідчого експерименту за його участю, повністю спростовують твердження сторони захисту про те, що в результаті нанесених ударів ОСОБА_12 не відчув ніякого фізичного болю, а тому в діях ОСОБА_10 відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Апеляційний суд звертає увагу, що такі показання малолітнього потерпілого підтверджуються показання очевидця подій ОСОБА_13 , і вони повністю узгоджуються із сукупністю досліджених доказів в даному кримінальному провадженні.

Отже, такі доводи сторони захисту є голослівними так як вони не ґрунтуються на вищезазначених доказах, а тому не беруться апеляційним судом до уваги.

При суд апеляційної інстанції бере до уваги вік та особу потерпілого, який є малолітнім, а отже не має високого больового порогу.

Також винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами.

Відповідно до рапорту, 12.06.2022 близько 21 години неповнолітній ОСОБА_17 із друзями перебував на території поряд водойми, що знаходиться у м. Луцьку неподалік від вул. Сковороди. Під час відпочинку між цими неповнолітніми дітьми та гр. ОСОБА_10 , виник словесний конфлікт, в ході якого гр. ОСОБА_10 , діючи умисно, насильно утримуючи неповнолітнього ОСОБА_12 за одяг, свідомо наніс почергово два удари долонями своїх рук в ділянку голови останнього, чим завдав йому фізичного болю та моральних страждань (а.м.к.п.31).

Згідно висновку судово - медичного експерта № 434 від 08.09.2022, при огляді на шкірі ОСОБА_12 будь яких ушкоджень у вигляді синців, саден, ран та інш. не виявлено (а.м.к.п.35).

Не заслуговують доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу висновку експерта, так як даному висновку вказано, що подія мала місце 13 червня 2022 року, тоді як органом досудового розслідування зазначена дата 12 червня 2022 року, оскільки це є опискою і вказана обставина ніяким чином не спростовує винуватості ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Із відеозапису події, який міститься на DVD-R диску, який органом досудового розслідування визнано речовим доказом, яка відбулася 12 червня 2022 року, чітко видно, як обвинувачений ОСОБА_10 наніс два удари долонею по обличчю малолітнього потерпілого ОСОБА_12 (а.м.к.п.46).

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у апеляційного суду сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого та його захисника про визнання недопустимими як докази висновок судово - медичного експерта № 434 від 08.09.2022, протоколу проведення слідчого експерименту від 15.09.2022, протоколу проведення слідчого експерименту від 09.09.2022, і такі доводи спростовані належним чином, оскільки ці докази відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, з чим погоджується і апеляційний суд.

Не заслуговують твердження обвинуваченого щодо визнання диску з відеозаписом події вчинення кримінального правопорушення, недопустимим доказом.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так, представник неповнолітнього свідка ОСОБА_16 звернувся із заявою до дізнавача у кримінальному провадженні з проханням долучити до матеріалів кримінального провадження диск з відеозаписом на якому зафіксовані події 13 червня 2023 року (а.м.к.п.45).

Постановою старшого дізнавача СД Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_18 від 09 вересня року, DVD-R визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000731 (а.м.к.п.50).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що обвинувачений не оспорює законності походження відеозапису, який знаходиться на компакт-диску, не заперечував фактів відображених на ньому, а також не ставив сумнівів, чи піддавалося вказане відео монтажу.

Також місцевим судом перевірялися доводи обвинуваченого та його захисника щодо визнання постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні недопустимим доказом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно з матеріалами кримінального провадження, під час судового розгляду прокурором, на спростування доводів сторони захисту було надано відомості із ЄРДР щодо руху провадження в частині призначення прокурора, з яких вбачається, що 04.07.2022 о 18:09 ОСОБА_19 було призначено ОСОБА_20 старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні, а дата, яка зазначена в постанові, тобто 28 червня 2022 року, являється технічною опискою.

Під час розгляду справи місцевим судом надані прокурором відомості із ЄРДР щодо руху провадження в частині призначення прокурора, відкрито сторонам в порядку вимог КПК України.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд показання потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_13 вважає логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами по справі, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_10 у скоєнні передбаченого ч.1 ст.126 КК України кримінального правопорушення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановила істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_10 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_10 за ч.1 ст.126 КК України кваліфіковано правильно.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що твердження апеляційної скарги жодним чином не спростовують сукупність досліджених судом доказів, які належним чином та в повній мірі доводять наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 складу кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_10 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, призначаючи обвинуваченим ОСОБА_10 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, враховано інформацію про стан його здоров`я обвинуваченого, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, відомості про те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, одружений, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Так, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено, а обставинами, що обтяжує покарання обґрунтовано визнано вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини.

З врахуванням вказаних обставин суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та призначив покарання в межах санкції ч.1 ст.126 КК України, у виді штрафу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 листопада 2022 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді: