ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2802/22 Справа № 205/660/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.1 ст.272 КК України, та звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у звязку із закінченням строків давності,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду було задоволено клопотання сторони захисту та звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК, на підставі ст.49 КК, а провадження у справі закрито у звязку із закінченням строків давності.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати рішення місцевого суду, відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК і закриття провадження у справі, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_9 протягом розгляду справи не визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.272 КК України. Тому вважає, що захисник безпідставно подав клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, а суд його задовольнив, не зважаючи на те, що протиправними діями ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спричинені тяжкі наслідки, потерпілому були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження та завдано великої матеріальної і моральної шкоди, у результаті чого він був визнаний інвалідом 2 групи. Тому, на думку апелянта, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.272 КК України не може вважатися злочином невеликої тяжкості.
Крім того апелянт посилається на те, що суд, закриваючи провадження у справі, не вирішив його цивільний позов про відшкодування з ПАТ ДніпроВажМаш завданої злочином моральної шкоди в розмірі 496400 грн та солідарно з ОСОБА_10 і ОСОБА_9 у розмірі 248200 грн.

На апеляційну скаргу захисником ОСОБА_7 подані письмові заперечення, в яких наводяться аргументи на спростування доводів потерпілого, просить залишити рішення суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки потерпілий суд не повідомив. У свою чергу обвинувачений ОСОБА_9 подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. За наведених обставин неявка потерпілого та обвинуваченого, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.
На думку колегії суддів вказаних вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
За приписами статті 44 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
У відповідности до п.1 ч.2 ст.284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Загальний порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений положеннями статей 285 289 КПК. Зокрема, у відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.285, ч.ч.1,4 ст.286 та ч.3 ст.288 цього Кодексу особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення. Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Як зазначено у розяснюючих положенням, що містяться у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.
Ухвалюючи рішення про закриття даного кримінального провадження та звільняючи обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК у звязку із закінченням строків давності, суд першої інстанції посилався на положення статтей 49 КК і 285 КПК та свої висновки мотивував тим, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.272 КК України, - 11.12.2012 року, тобто на час розгляду клопотання про закриття кримінальних проваджень минуло більш трьох років.
Відповідно до діючої редакції ч.4 ст.12 КК кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.272 КК України - є кримінальним проступком, за яке передбачене найбільш суворе покарання у вигляді обмеження волі на строк до трьох років.
Положеннями п.2 ч.1 ст.49 КК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло: три роки, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання у виді обмеження волі.
Ця норма кримінального закону, є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов, і розширеному тлумаченню не підлягає.
Давність притягнення до кримінальної відповідальності полягає в тому, що, якщо сплинуло відповідні строки з часу вчинення злочину, притягнення до кримінальної відповідальності неможливе, суд не може притягнути особу до кримінальної відповідальності, якщо особа заявляє клопотання про застосування строків давності.
Водночас суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені з цього питання у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 5 квітня 2021 року (справа № 328/1109/19, провадження №51 - 5464 кмо 20).
Зокрема, як зазначив Суд, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч.1 ст.49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.
Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначені в ч.1 ст.49 КК. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років - з часу вчинення кримінального проступку.
Матеріали справи свідчать про те, що дане кримінальні провадження у зв`язку із розшуком обвинуваченого ОСОБА_9 не зупинялося, та відсутні відомості про те, що ОСОБА_9 за цей час вчиняв інші кримінальні правопорушення, а отже у даному випадку перебіг давності не зупинявся та не переривався. Сторона захисту під час судового розгляду кримінального провадження заявила клопотання про звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК, на підставі ст.49 КК у звязку із закінченням строків давності, проти чого не заперечував сам обвинувачений.
Отже колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК, на підставі ст.49 КК у звязку із закінченням строків давності.
При цьому слід визнати неспроможними доводи апелянта та його посилання на залишення судом без розгляду його цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних злочином, оскільки, як правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, за приписами ст.129 КПК суд вирішує цивільний позов у кримінальному провадженні по суті лише у разі ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи постановлення виправдувального вироку у звязку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення.
У свою чергу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК у звязку із закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною та не перешкоджає потерпілій стороні отримати належну сатисфакцію від злочину у визначеному законом порядку.
Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 серпня 2022 року, якою звільнено ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.272 КК, на підставі ст.49 КК у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4