Провадження № 1-кп/161/1130/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 11 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001637 від 15.09.2022, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня спеціальна, не працює, неодружений, судимий:
- 02.03.2001 вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.ч. 2, 3, ст.140, ст.42 КК України (в ред. 1960 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з конфіскацією майна. На підставі ст.46-1 КК України (в ред. 1960 р.) з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
- 04.10.2001 вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України (в ред. 2001 р.) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- 12.01.2005 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;
- 10.07.2009 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185, КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- 22.05.2012 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців;
- 03.12.2014 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.ч. 2, 3 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;
- 16.05.2019 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.ч. 1, 2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, який 14.09.2022 звільнений з державної установи «Маневицька виправна колонія (№42)» по відбуттю строку покарання,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В
Обвинувачений ОСОБА_3 15 вересня 2022 року близько 01 години 11 хвилин, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 серпня 2022 року, з корисливих мотивів, керуючись метою таємного викрадення чужого майна, повторно, шляхом пошкодження цілісності вікна, таємно, проник до приміщення релігійної організації «Релігійна громада Воздвиження Хреста Господнього Православної Церкви України міста Луцька», яка розташована за адресою: м.Луцьк, вул.Данила Галицького, 2, та намагався викрасти грошові кошти з пожертвувальної скриньки в сумі 2 756 гривень, при цьому, вчинивши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий на місці вчинення кримінального правопорушення працівниками поліції.
Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно таємно намагався викрасти у приміщенні релігійної організації грошові кошти, однак був затриманий працівниками поліції, щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними діями, які виразилися у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України.
Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки така обставина встановлена в ході судового розгляду.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 ,відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, при цьому повністю визнав свою винуватість, інформація про негативну характеристику відсутня, на обліку в нарколога чи психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, думку представника потерпілого щодо призначення міри покарання, викладену у заяві, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання за ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в мінімальній межі.
Разом з тим, з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_3 раніше неодноразовий судимий за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів проти власності, судимість за які не знята та не погашена в установленому законом порядку, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на наступний день після звільнення із установи виконання покарання знову вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а також свідчить про підвищену суспільну небезпечність, а тому, на думку суду, відсутні достатні підстави для застосування в даному конкретному випадку положень ст.ст. 75, 76 КК України.
На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України, а арешт майна відповідно до ст.174 КПК України.
Процесуальні витрати за проведення експертиз під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою з метою запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.
Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під вартою у відповідності до вимог ст.72 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.
Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.09.2022 на майно, скасувати.

Речові докази у справі, а саме:

-навісний замок та дві металеві скоби, упаковку кави «Жокей», ніж, знищити;

-купюра номіналом 5 гривень з серійним номером «УЕ 1721447», мобільний телефон марки «Техно» темно-синього кольору, кепку темно-синього кольору, грошові кошти в сумі 107 гривень, кепку темно-синього кольору, повернути ОСОБА_3 за належністю;

-грошові кошти в сумі 2 756 гривень, повернути Релігійній організації «Релігійна громада Воздвиження Хреста Господнього Православної Церкви України міста Луцька» за належністю.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи в загальній сумі 3020 (три тисячі двадцять) гривень 48 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 15.09.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий