Справа №583/4110/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/211/22 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Хуліганство
УХВАЛА
Іменем України

16 листопада 2022 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 583/4110/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021, якою до

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 )

застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої передбачається застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 просить змінити ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_9 примусовий захід медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки висновок експерта про те, що ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом складений виключно через те, що він раніше знаходився на обліку у лікаря психіатра та проходив лікування, хоча з 2018 року був знятий з обліку. Крім того, дії ОСОБА_9 не вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК, оскільки його метою було виключно пошкодження майна.

11.11.2020 до Охтирського міськрайонного суду Сумської області надійшло погоджене із прокурором клопотання дізнавача про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру, обґрунтоване тим, що останній 07.10.2020 близько 00:52 поблизу магазину по вул. Батюка, 9 у м. Охтирка, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, підійшов до вказаного магазину та цеглою розбив вітрову стіну з металопластику, потім кинув частину асфальту по кришці та лопасті кондиціонеру, що знаходився на стіні магазину, після чого, почав розпилювати фарбу з балончика на двері, стіну та паркан магазину, чим вчинив суспільне небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 296 КК. На момент вчинення вказаного діяння та звернення з клопотанням ОСОБА_9 страждав/страждає психічним захворюванням, не міг/не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим у клопотанні порушувалося питання про застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021 вказане клопотання задоволено та, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 94 КК, до ОСОБА_9 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом. Рішення суду обгрунтоване тим, що сукупність доказів свідчить про вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК в стані неосудності, що згідно вимог ч. 2 ст. 19 КК виключає кримінальну відповідальність.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_9 , його законного представника ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 , суд першої інстанції визнав доведеним, що останній вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 296 КК, у стані неосудності.

Такого висновку місцевий суд дійшов на підставі досліджених у суді першої інстанції доказах, а саме:

- показань свідка ОСОБА_13 , згідно яких у вересні 2020 р. ОСОБА_9 прийшов до магазину як постачальник продукції та у грубій формі почав вимагати, щоб з ним розрахувалися. Через деякий час ОСОБА_9 знову прийшов за коштами, на що йому роз`яснили, що розрахунок буде проведено з його керівником чи в присутності останнього, однак ОСОБА_9 почав кричати, погрожувати йому, в тому числі у телефонному режимі;

- протоколу огляду місця події від 07.10.2020 з додатками, згідно якого в ході огляду приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_3 , виявлені пошкодження: зліва від центрального входу мається прибудова із металопластику, яка складається з чотирьох секцій та вхідних дверей, які зачинені, на другій секції зліва пошкодження у вигляді пробиття конструкції розміром 20х30 см, при відкритті даної прибудови на підлозі мається дві цеглини; ліворуч від центрального входу до магазину - банер, що прикриває вікно, з пошкодженням у виді розриву у нижньому правому куті розміром 20 см, за яким на підвіконні мається цеглина. Крім того, оглянутий грузовий вхід магазину, стіна ліворуч, дзвінок та вікно, які закрашені фарбою синього кольору. Також така фарба мається на паркані та вивісці за магазином. Крім того, над грузовим входом до магазину влаштована вентиляційна коробка кондиціонеру білого кольору, в якому пошкоджена решітка та лопасті вентилятора, під кондиціонером на бетонному покритті лежать шматки асфальту;

- протоколу огляду речей та документів від 08.10.2019 з додатками, згідно якого оглянуті відеозаписи подій 07.10.2020 біля магазину по АДРЕСА_3 , де маються зображення чоловіка, який о 00:52:15 балончиком з фарбою розмальовує стіну, та зображення чоловіка, який в 01:12:30 вибіг з автомобіля та біжить в бік вхідних дверей до магазину, біля яких замахується правою рукою та кидає предмет, схожий на камінь, та влучає у бокове праве вікно магазину. О 01:12:49 чоловік виходить із-за автомобіля та йде в бік вхідних дверей магазину, замахується правою рукою та кидає предмет в бік вхідних дверей магазину;

- висновку судово-психіатричного експерта № 269 від 02.11.2020, згідно якого на момент вчинення діяння ОСОБА_9 страждав і страждає хронічним психічним захворюванням, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру, рекомендована госпіталізація до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість ухвали суду першої інстанції в частині застосованого до ОСОБА_9 виду примусових заходів медичного характеру не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). При цьому відповідно п. 1 ч. 1 ст. 93 КК, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, зокрема, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, а згідно п. 2 ч. 1 ст. 94 цього Кодексу залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які (ч. 1 ст. 513 КПК).

При визначенні виду примусових заходів медичного характеру суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_9 страждав певним видом хронічного психічного захворювання, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру і йому рекомендована експертом госпіталізація до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом. У свою чергу такий висновок зроблений експертом на підставі медичної документації та історії хвороби ОСОБА_9 , зокрема даних про наявність психічного захворювання, з приводу якого він неодноразово лікувався у стаціонарах, прийому специфічних препаратів. Діагноз підтверджується також даними обстеження.

Допитана в апеляційному суді за клопотанням сторони захисту експерт ОСОБА_14 повністю підтримала складений нею висновок експертизи № 269 та окремо пояснила, що ОСОБА_9 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент вчинення суспільно небезпечного діяння. При цьому те, що ОСОБА_9 не перебуває на відповідному обліку з 2018 р. жодним чином не спростовує наведених висновків, оскільки це зумовлене тільки відсутністю звернень останнього до медичного закладу.

Наявність у висновку судово-психіатричної експертизи саме рекомендацій щодо застосування примусових заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу із звичайним наглядом цілком відповідає вимогам закону, оскільки підставою для застосування примусового лікування, передбаченого ст. 96 КК, є сукупність юридичного і медичного критеріїв, тобто встановлення факту вчинення суспільно небезпечного діяння та наявність хвороби, при цьому визнання особи неосудною належить виключно до компетенції суду, що дотримано судом першої інстанції.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_9 умислу не вчинення хуліганства, оскільки осудність є однією з загальних ознак суб`єкта кримінального правопорушення, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна ж особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства, іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень ст. 23, 24 КК умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив кримінального правопорушення це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином, а мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Варто в цьому контексті зазначити, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, положеннями ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Як зазначено вище, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_9 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними та за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Поряд із цим, фактичні обставини кримінального провадження, характер дій ОСОБА_9 та наявні докази вказують на те, що він вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч. 1 ст. 296 КК, як грубе порушення громадського порядку, що супроводжувалося особливою зухвалістю.

Врахувавши наведене, суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, який з огляду на характеристику захворювання, тяжкість і характер вчиненого ним діяння, ступінь його небезпечності для себе або інших осіб, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення судом першої інстанції при розгляді провадження в частині застосування примусових заходів медичного характеру норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення, тому ухвала суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.02.2021 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4