Справа № 216/4019/22
провадження 1-кп/216/369/23
ВИРОК

іменем України

29 березня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000399 від 16.04.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, працює кур`єром адресної доставки ТОВ «Нова Пошта», раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2022 приблизно в 10 годин 15 хвилин водій ОСОБА_4 керуючи технічно справним автомобілем «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 в світлий час доби, рухався по сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Лермонтова, з боку вул. Кобилянського, в напрямку вул. Старовокзальної в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, в крайній правій смузі для руху, швидкість його руху була близько 10 кілометри на годину.

В цей час по території паркувального майданчику ТРК «Victory Plaza» рухався мопед «Alpha ZS50F» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , швидкість його руху була близько 30-40 кілометрів на годину.

Водій ОСОБА_4 в момент наближення ним до заїзду на територію паркувального майданчику ТРК «Victory Plaza», повинен був діяти відповідно до п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1 Правил дорожнього руху України.

Однак водій ОСОБА_4 , діючи з кримінальною протиправною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, ввімкнув зовнішній вказівник правого повороту, та почав виконувати маневр правого повороту, заїжджаючи на територію паркувального майданчику ТРК «Victory Plaza», не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, чим порушив вимоги п.п. 1.5; 2.3 (б); 10.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- «1.5 … бездіяльність учасників дорожнього руху ... не повинні … загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- «2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ...»;

- «10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

В результаті порушення вказаних правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, водій ОСОБА_4 під час виконання ним маневру правого повороту, та заїзду на територію паркувального майданчику ТРК «Victory Plaza» скоїв зіткнення з мопедом «Alpha ZS50F» р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , який в той час рухався по території паркувального майданчику ТРК «Victory Plaza».

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мопеду ОСОБА_8 згідно висновку експерта №415 від 13.05.2022 року отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - забійна рана правої лобово-скроневої області, перелом правої скроневої кістки, забій головного мозку 1 ступеня, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя.

Згідно висновку експерта №3893-22 від 30.08.2022 року між порушенням вимог Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 , є прямий причинний зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження.

У ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, вказав, що повністю відшкодував завдані збитки. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно зазначені час, спосіб, місце та інші обставини вчинення ним кримінального правопорушення. Також обвинувачений вказав, що по закінченню досудового розслідування у повному обсязі ознайомлений з матеріалами кримінального провадження і не заперечує докази, зібрані в ході досудового розслідування. Крім того обвинувачений пояснив, що показання надає добровільно.

Враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, неоспорення ним фактичних обставин справи, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння обвинуваченим кримінального правопорушення, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив кримінального правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням даних, які характеризують його особу. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Представник потерпілого в судовому засіданні за узгодженою з потерпілим позицією пояснив, що потерпілому відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням шкоду та він не має претензій матеріального характеру до обвинуваченого. Враховуючи посткримінальну поведінку обвинуваченого, визнання ним вини та відшкодування шкоди вважає можливим призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, суд, допитавши обвинуваченого, представника потерпілого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, в ході судового розгляду не встановлено.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, відшкодування завданої шкоди) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Надаючи оцінку особі обвинуваченого ОСОБА_4 суд зазначає, що він має постійне місце роботи, неодружений, неповнолітніх дітей або інших утриманців не має, не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, згідно характеристик за місцем проживання, місцем роботи та навчання, виданих після вчинення злочину, обвинувачений характеризується позитивно, щиро розкаявся, відшкодував завдану шкоду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, за приписами ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише в тому разі, коли для цього наявні умови і підстави, визначені приписами ст. 75 КК України. Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням закон визначає переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, яке ґрунтується на оцінці даних про вчинене кримінальне правопорушення, мету й мотиви, тривалість та інтенсивність протиправної поведінки тощо. Істотне значення для вирішення питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в основних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; посткримінальну поведінку; наявність джерел правомірного отримання доходів; наскільки його ціннісні орієнтири та поведінка збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого та інше.

Кримінально-правові норми, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання з реальним його відбуванням або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд, з урахуванням положень, зокрема ст. 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття, відшкодування завданих збитків, обставини вчинення кримінального правопорушення, негативне ставлення обвинуваченого до скоєного, усвідомлення обвинуваченим протизаконності своїх дій та спроможність самокритично оцінити їх і не допускати подібного в майбутньому, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття призначеного йому покарання, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення кримінального правопорушення, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудженням своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання.

На переконання суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченому сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчинені ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою. Саме таке покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Суд, з огляду на особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до своїх дій, наслідки злочину, які настали та позиції учасників справи вважає за необхідне не застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, на якому наполягала сторона обвинувачення та яке було підтримане стороною захисту та представником потерпілого у вигляді позбавлення волі в межах санкції, визначеної ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у вигляді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Ураховуючи відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також характеризуючі відомості щодо особи обвинуваченого, щире каяття у скоєному і беззастережне визнання ним винуватості, відшкодування завданих збитків, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу або покладення процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Цивільний позов потерпілим у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Питання про процесуальні витрати у розмірі 6040,64 грн., пов`язані з проведенням експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди №3893-22 від 30.08.2022 року, суд вирішує у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, згідно яких вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Згідно з ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирається.

Стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави в особі Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати за проведення судової експертизи дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди №3893-22 від 30.08.2022 року в розмирі 6040,64 грн.

Арешт, накладений на мопед «ALPHA ZS50F», власником якого згідно тимчасового реєстраційного талону ДХХ№058324 від 01.09.2016 виданого ТСЦ1243, є ОСОБА_8 , відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 21.04.2022 року - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Арешт, накладений на автомобіль «FIAT DOBLO», власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.05.2020 виданого ТСЦ8041, є ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ», відповідно до ухвали слідчого судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 21.04.2022 року - після набрання вироком законної сили - скасувати.

Речові докази:

-мопед «ALPHA ZS50F», власником якого згідно тимчасового реєстраційного талону ДХХ№058324 від 01.09.2016 виданого ТСЦ1243, є ОСОБА_8 - після набрання вироком законної сили залишити потерпілому.

-автомобіль «FIAT DOBLO», власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.05.2020 виданого ТСЦ8041, є ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ» - після набрання вироком законної сили залишити власнику.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суду міста Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1