Номер провадження: 11-сс/813/95/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.02.2023 року м. Одеса

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Підозрюваного ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса матеріали кримінального провадження № 0001417 від 08.12.2021 року за апеляційною скаргою прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 13 грудня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кілія, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, непрацюючого, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 13.12.2022 року у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погодженого прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовлено. Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків офіційного повідомлення про необхідність евакуації відповідно до діючого законодавства, зобов`язавши негайно повідомляти слідчого про місце свого перебування під час евакуації. Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 строком до 13.02.2023 року, в межах строку досудового розслідування, обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України: прибувати до органу досудового розслідування та/або суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками та учасниками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В апеляційній скарзі прокурор вважає рішення слідчого судді необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону. В обґрунтування своїх доводів прокурор посилається на те, що слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 не взято до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого він підозрюється та, за вчинення якого, законом передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі з конфіскацією майна. Зазначає, що слідчим суддею не оцінено обставини кримінального провадження, передбачені ст.178 КПК України. Вимоги мотивує тим, що підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних та психотропних засобів. Просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13.12.2022 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Інші учасники судового провадження ухвалу про застосування запобіжного заходу не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційні вимоги, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до такого висновку.Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно ст. 404 КПК України - суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні; ч.3 ст. 26 КПК принцип диспозитивності передбачає, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями, а саме: аудіо-, відеоконтролем особи, накладенням арешту на кореспонденцію, огляд і виїмкою кореспонденції, зняттям інформації з електронних комунікаційних мереж, зняттям інформації з електронних інформаційних систем, спостереженням за особою та місцем; висновками експертів, допитами свідків, проведеними обшуками, речовими доказами та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно ст. 131 КПК України - заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Запобіжні заходи (як заходи кримінального провадження) у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 29 Конституції України, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (суд враховує роз`яснення «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» - запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного).

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, належним чином перевірив у судовому засіданні висновки, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , оцінив ефективність застосування запобіжного заходу тримання під вартою із наслідками такого застосування для інших осіб та правомірно обрав відносно ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід з посиланням на те, що свідки, будучи повідомленими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, вже допитувалися в рамках даного кримінального провадження, будь-яких реальних спроб тиску на таких осіб з боку підозрюваного свідки не повідомляли, що мінімізує в значній мірі існування ризику, передбаченого п.3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження триває вже більше року, протягом якого було здійснено достатній комплекс необхідних процесуальних дій, які в послідуючому можуть стати підставою для складання обвинувального акту відносно підозрюваного, що виключає на теперішній час ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування у відповідності з вимогами ст.178 КПК України, оскільки у підозрюваного наявні міцні соціальні зв`язки, він одружений, має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, працює маляром, чим саме і забезпечує матеріально свою родину, за місцем проживання характеризується як тактовна, ввічлива та дружелюбна людина, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ч.1 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч.2 ст. 181 ч.2 КПК України - домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст. 194 КПК України - слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

На посилання прокурора в апеляційній скарзі, як на підставу скасування ухвали слідчого судді, що ОСОБА_7 вчинено тяжке кримінальне правопорушення, яке передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі, а тому перебування його не під вартою, не зможе гарантувати не вчинення ним іншого злочину та з цих підстав є необхідним обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів апеляційної інстанції критично відноситься до такої позиції прокурора, так як вона йде врозріз з практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно положень ст.5 Конвенції, та правової позиції ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «... тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою...».

Крім того, слід вказати, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України, не тягне за собою автоматичне визнання його вини у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, він до винесення вироку вважається таким, який не винуватий у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а тому апеляційний суд вважає, що сам лише розмір санкції статті, по якій пред`явлене обвинувачення, не є достатнім чинником для тримання обвинуваченого під вартою.

Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі важкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою (рішення ЄСПЛ "Строган проти України" № 30198/11 від 06 жовтня 2016 pоку; п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» № 41088/05 від 11.07.2006 року; рішення ЄСПЛ «Клішин проти України» № 30671/04 від 23.02.2012 року).

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя першої інстанції вірно мотивував своє рішення щодо відсутності існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (що збут наркотичних речовин є, ймовірно, джерелом доходу ОСОБА_7 , а так у нього є мотивація продовжити вчиняти дане кримінальне правопорушення), оскільки у органу досудового розслідування було достатньо часу (з 19 жовтня 2022 року) перевірити такі обставини та надати суду докази, які б вказували, що існують ризики передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя першої інстанції діяв у спосіб та у межах законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про недоведення прокурором наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України відносно ОСОБА_7 та доходить переконання, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арештузабезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Такий запобіжний захід колегія судді апеляційної інстанції вважає адекватним для запобігання переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення нового кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню, тиску на свідків у кримінальному провадженні, спілкування з іншими підозрюваними та виїзду за межі Одеської області.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, зазначені прокурором в апеляційній скарзі доводи щодо скасування оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не знаходить.

За наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції вважає за необхідне прийняти рішення, яким ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 року - залишити без зміни, подану прокурором у кримінальному провадженні № 0001417 апеляційну скаргу - без задоволення.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити та повідомити підозрюваному ОСОБА_7 що у разі невиконання процесуальних обов`язків, які покладаються на нього під час застосування неізоляційного запобіжного заходу, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також роз`яснити вимоги ч.5 ст.181 КПК України (працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 407 КПК України - за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404,405,407,422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.12.2022 року, якою застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (без застосування електронного засобу контролю) із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком випадків офіційного повідомлення про необхідність евакуації відповідно до діючого законодавства, зобов`язавши негайно повідомляти слідчого про місце свого перебування під час евакуації із покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України строком до 13.02.2023 року, в межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001417 від 08.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України - залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4