КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/1891/23 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження№11-сс/824/1880/2023 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого лікарем - експертом з неврології КОР «Обласного бюро МСЕК», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 по кримінальному провадженню № 0000282 від 12.10.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час на першу вимогу;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- уникати спілкування із свідками по вказаному кримінальному провадженню, а також з особами, які брали участь в якості понятих під час проведення слідчих, процесуальних дій.

- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду в період часу з 20.00 год. по 07.00 год. ранку.

Роз`яснено підозрюваному ОСОБА_7 , що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконання покладених на нього обов`язків.

Звільнено підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти негайно в залі суду.

Покладені обов`язки ухвалою на підозрюваного діють протягом двох місяців, тобто по 23.04.2023 (включно).

Відмовлено у задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на незаконне затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги. Захисником ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подано доповнення до апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в поданих апеляційних скаргах, які є аналогічні за змістом, з доповненнями просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого слідчого відділу Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 по кримінальному провадженню № 0000282 від 12.10.2022 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати незаконним затримання ОСОБА_7 .

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , в поданій апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання сторони обвинувачення і застосувати у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282 від 12.10.2022, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого на посаді лікаря неврологічного відділення Київського обласного бюро медико-соціальної експертизи,- строком на 60 діб.

Визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, із врахуванням фактичних обставин кримінального провадження, майнового стану підозрюваного, тяжкості кваліфікації та спричинених збитків, у вигляді 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 грн. із покладенням обов`язків, передбачених 194 КПК України, а саме:

- прибувати до старшого слідчого СВ Білоцерківського РУГІ ГУНП в Київській області ОСОБА_10 із періодичністю один раз через два робочих тижні.

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає - м. Київ, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

На обґрунтування вимог апеляційних скарг, з доповненнями захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , зазначає, що судовий розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 проведено не повно, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не підтверджуються доказами.

Апелянт також вказує на те, що повідомлення ОСОБА_7 про підозру є необґрунтованим, а будь-які ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні взагалі.

До клопотання про застосування запобіжного заходу, за результатами розгляду якого слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення, стороною обвинувачення не долучено жодного доказу чи матеріалу, який би стосувався ОСОБА_7 , не говорячи вже про причетність останнього до обставин ймовірного кримінального правопорушення. Таким чином слідчим суддею не дотримано вимог закону в частині вирішення питання про застосування запобіжного заходу та перевірки законності затримання ОСОБА_7 .

Згідно з оскаржуваним рішенням слідчого судді, наведені в скарзі на затримання доводи не були перевірені слідчим суддею, їм не надана правова оцінка, правомірність дій правоохоронного органу не перевірено, а тому прийнято незаконне рішення в цій частині.

Про абсолютну необґрунтованість оскаржуваного рішення свідчить також сам текст ухвали, зокрема, слідчий суддя вважав слушним зауваження сторони захисту щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження доданих до клопотання письмових доказів про обставини прийняття пропозиції та одержання ОСОБА_7 неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_14 , у зв`язку з чим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим суддею не врахований при вирішенні клопотання, через його необґрунтованість слідчим та прокурором.

Водночас, констатація слідчим суддею відсутності в матеріалах клопотання доказів причетності ОСОБА_7 до прийняття пропозиції та одержання неправомірної виходи однозначно свідчить про відсутності обґрунтованої підозри, а не одного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Додатковим підтвердженням непричетності ОСОБА_7 до вчиненого злочину, як наслідок свідченням необґрунтованості підозри, є той факт, що за результатами обшуків, проведених у нього на робочому місці, в автомобілі та житлі, жодних речей чи документів, визначених ухвалами слідчого судді, не виявлено та не вилучено.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, невмотивованою та незаконною, як наслідок такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

Також апелянт зазначає, що за вказаної у підозрі кваліфікації, у разі визнання судом підозрюваного/обвинуваченого ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України останньому загрожує реальна міра покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

За таких обставин, ОСОБА_7 , будучи особою, що має повних 65 років, має змогу відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виїхати за межі України з метою уникнення покарання за вказаний злочин, а тому альтернативні запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою не мають спроможності попередити ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, - переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Однак, слідчий суддя, приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на переконання сторони обвинувачення, не вірно сформувала висновки, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи підозрюваного та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг, з доповненнями сторони захисту, просили їх задовольнити з наведених в них підстав та заперечувати щодо апеляційної скарги прокурора, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скар, з доповненнями сторони захисту та просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, з наведених у ній підстав, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, з доповненнями сторони захисту та прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги, з доповненнями, сторони захисту та прокурора задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та наданих до суду матеріалів судового провадження, СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000282 від 12.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.09.2022 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за рекомендацією невстановленої досудовим розслідуванням особи, звернулася до жителя м. Тетіїв - ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки останній мав можливість надати їй поради та консультації в оформленні документів з приводу надання медико-соціальною експертною комісією другої групи інвалідності (довічно) її сину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Того ж дня, знаходячись в місці зустрічі із ОСОБА_11 , а саме поблизу Тетіївської міської ради в м. Тетієві Білоцерківського району Київської області, за адресою: вулиця Януша Острозького, 5, м. Тетіїв, Київська області, у ОСОБА_13 виник злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_13 , діючи умисно. усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, висунув вимогу ОСОБА_11 про те що для отримання другої групи інвалідності (довічно) для її сина ОСОБА_14 , їй необхідно надати для нього неправомірну вигоду, за здійснення ним та третіми особами виливу на лікарів однієї зі медико-соціальної експертної комісії (МСЕК), на що ОСОБА_11 вимушена була погодитись.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно вимог п. п. 2, 3, 4, 15, 19 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних закладів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та ї членами і засвідчуються печаткою. Рішення обласних, центральних міських комісій приймається більшістю голосів членів комісій та у разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії.

Розуміючи законний порядок оформлення групи інвалідності, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з метою вчинення виливу, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_13 повідомив свого знайомого - лікаря експерта з неврології Обласної МСЕК № 2 К3 КОР «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про необхідність підготовки документів та подальшого вчинення виливу на прийняття лікарями одного із відділень МСЕК Київської області позитивного рішення про надання ОСОБА_14 другої групи інвалідності, довічно. Водночас ОСОБА_13 повідомив ОСОБА_17 про оголошену ним ОСОБА_11 вимогу в наданні для нього та третіх осіб, в тому числі для ОСОБА_16 , неправомірної вигоди.

Водночас, лікар-експерт з неврології ОСОБА_18 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на вказану пропозицію в одержанні неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, погодився, в свою чергу повідомивши ОСОБА_13 , що підшукає лікарів одного із відділень МСЕК в межах юрисдикції Київської області, на яких він в змозі вчинити вплив за прийняття позитивного рішення комісією в отриманні другої групи інвалідності (довічно) для ОСОБА_14 .

В подальшому ОСОБА_13 розпочато процедуру, пов`язану із підготовчими діями, необхідними для отримання другої групи інвалідності (довічно) для ОСОБА_14 та організовано умовне реабілітаційне лікування ОСОБА_14 у КНП КОР «Київська обласна лікарня» в м. Києві та неврологічному відділенні Володарської ЦРЛ.

Так, в подальшому, за невстановлених на даний час органом досудового розслідування обставин, лікар-експерт з неврології Обласної МСЕК № 2 К3 КОР «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» ОСОБА_18 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання висунув вимогу ОСОБА_13 про необхідність в отриманні для себе особисто та третіх осіб неправомірної вигоди в сумі 1700 доларів США, за вплив на лікарів одного із відділень МСЕК в межах юрисдикції Київської області, які приймуть позитивне рішення в отриманні другої групи інвалідності (довічно) для ОСОБА_14 .

Так, 04.02.2023 приблизно о 15 год. 30 хв. ОСОБА_13 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , на виконання вимоги ОСОБА_16 повідомив ОСОБА_11 , що для завершення процедури в отриманні довічної другої групи інвалідності її сину ОСОБА_14 , необхідно йому надати неправомірну вигоду в сумі 2000 доларів США, на що остання погодилась.

05.02.2023 приблизно об 11:00 год., перебуваючи поблизу свого місця проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_13 , отримав від ОСОБА_11 , відповідно до попередньо досягнутих домовленостей, неправомірну вигоду в сумі 1000 доларів США за здійснення ним та третіми особами впливу на лікарів МСЕК на прийняття позитивного рішення про отримання довічної другої групи інвалідності ОСОБА_14 .

Того ж дня, в подальшій розмові ОСОБА_11 , повідомила ОСОБА_13 про те, що інші грошові кошти в сумі 1000 доларів США надасть йому згодом.

В подальшому, за невстановлених на даний час органом досудового розслідування обставин, лікар-експерт з неврології Обласної МСЕК № 2 К3 КОР «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» ОСОБА_18 отримав від ОСОБА_13 неправомірну вигоду, - готівкові кошти в доларах США, сума яких наразі органом досудового розслідування не встановлена, водночас повідомивши ОСОБА_13 про те, що він в змозі вчинити вплив на голову Володарської міжрайонної МСЕК - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який забезпечить прийняття позитивного рішення членами вищевказаної МСЕК в отриманні другої групи інвалідності (довічно) для ОСОБА_14 , а тому останньому необхідно буде доставити саме в цей лікувальний заклад для проходження комісії.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_13 , 20.02.2023 провів телефонну розмову з лікарем неврологічного відділення Київського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_19 в ході якої повідомив останнього про те, що він спільно із ОСОБА_14 прибув до Володарського міжрайонного MCEK.

Того ж дня, на виконання попередньої домовленості ОСОБА_18 , провів телефонну розмову з головою Володарської міжрайонної МСЕК ОСОБА_15 , в ході якої, пообіцяв надати неправомірну вигоду, чим вчинив вилив на прийняття останнім позитивного рішення, як голови та члена вищевказаної МСЕК в отриманні другої групи інвалідності (довічно) для ОСОБА_14 .

В свою чергу, голова Володарської міжрайонної МСЕК - ОСОБА_15 прийнявши пропозицію та обіцянку в одержанні ним, як службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення ним дій в інтересах ОСОБА_16 , використовуючи своє службове становище, 20.02.2023 власноручно підписав довідку до акту огляду медико-соціальною експертної комісії, що видана ОСОБА_14 про отримання ним другої групи інвалідності з 01.02.2023, довічно.

23.02.2023, приблизно о 08 год. 40 хв. ОСОБА_13 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки бажаючи їх настання отримав від ОСОБА_11 , відповідно досягнутих домовленостей частину неправомірної вигоди в сумі 700 доларів США, за здійснення ним та третіми особами впливу на прийняття рішення головою Володарського міжрайонного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_15 про присвоєння другої групи інвалідності, довічно, ОСОБА_14 , після чого був затриманий на місці вчинення злочину.

23.02.2023 о 20 год. 29 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

24.02.2023 об 11 год. 00 хв. в рамках розслідування вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

24.02.2023 старший слідчий слідчого відділу Білоцерківського районного Управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в рамках кримінального провадження № 0000282 від 12.10.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, враховуючи наявність обставин, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177, ст. 178, пунктами 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

На обґрунтування вимог даного клопотання сторона обвинувачення послалась на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, яка підтверджується долученими до клопотання доказами.

- протоколом від 03.11.2022 результатів проведення негласних слідчих розшукових дій - аудіо-відеоконтролю особи з використанням спеціальних засобів для спостереження, з якого вбачається, як 02.11.2022 року в період часу з 17:00 год. по 18:00 год. відбувалася зустріч між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 в ході якої було озвучено ОСОБА_13 , про те що потрібно оформити умовне реабілітаційне лікування ОСОБА_14 у КНП КОР «Київська обласна лікарня» в м. Києві, та на вказане лікування потрібно грошові кошти в сумі 500 доларів США та окремо 1000 гривень для заправки автомобіля та 200-300 гривень для особистих потреб ОСОБА_13 . Під час розмови ОСОБА_11 , повідомила, що вказаної суми на даний час в неї немає, та вона домовилася з ОСОБА_13 , щоб надати останньому грошові кошти в сумі 300 доларів США та 5000 гривень, а також грошові кошти в сумі 5200 гривень надасть згодом.

- протоколами від 05.11.2022 результатів проведення негласних слідчих розшукових дій - аудіо-відеоконтролю особи з використанням спеціальних засобів для спостереження в період часу та проведенням негласної слідчої розшукової дії - контролю за вчиненням злочину встановлено, що 04.11.2022 відбулася зустріч ОСОБА_13 з ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , а також з невстановленим водієм, який перебував на транспортному засобі «Deo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 . В ході зустрічі останні на вище вказаному автомобілі попрямували до КНП КОР «Київська обласна лікарня», яка розташована по вул. Багговутівська в м. Києві, з метою умовної госпіталізації ОСОБА_14 у вище зазначеному закладі. В ході поїздки 04.11.2022 рухаючись у авто «Deo Lanos» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_11 , передала ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 5000 гривень о 09:15 год. та о 12:01 год. грошові кошти в сумі 300 доларів США за вирішення питання щодо умовного лікування ОСОБА_14 в КНП КОР «Київська обласна лікарня», яка розташована по вул. Багговутівська 1 в м. Києві.

- протоколом від 27.11.2022 за результатом негласної слідчої дії - контролю за вчинення злочину встановлено, що 26.11.2022 в період часу з 11:00 год. по 12:00 год. між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 відбулася зустріч в ході якої остання надала ОСОБА_13 борг у розмірі 5200 гривень за оформлення умовного лікування ОСОБА_14 в КНП КОР «Київська обласна лікарня», яка розташована по вул. Багговутівська 1 в м. Києві. Також в ході спілкування ОСОБА_13 повідомив, що наступним етапом потрібно буде провести ще одне умовне лікування у неврологічному відділенні Володарської ПРЛ.

- довідкою наданою ОСОБА_11 серії АВ № 1076916, відповідно до якої ОСОБА_14 , за підписом голови МСЕК ОСОБА_15 , присвоєно другу групи інвалідності з 01.02.2023 довічно.

- протоколом затримання ОСОБА_13 у порядку ст. 208 КПК України під час якого в ході особистого обшуку у останнього, виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 700 доларів США.

- протоколом обшуку квартири АДРЕСА_3 , в ході якого вилучено грошові кошти та чорнові записи.

- протоколом обшуку КНП ВСР «Володарська лікарня» код ЕДРПОУ:01994505, під час якого вилучено медичну документацію на ім`я ОСОБА_14

- протоколом обшуку квартири АДРЕСА_4 , яка зареєстрована за ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено грошові кошти, правомірність походження яких наразі встановлюється.

- сукупністю інших доказів, зібраними в ході досудового розслідування.

Таким чином, орган досудового розслідування відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, вважав, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у пунктах 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що і є обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою з метою запобігання останнього переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

З клопотання слідчого вбачається, що ризик того, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду обґрунтовується тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, пов`язаного з корупцією, тобто за ч. 3 ст. 369-2 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна, що позбавляє можливості при встановленні вини ОСОБА_7 застосувати до нього при призначенні покарання іспитовий строк, що дає підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, оскільки останній має повних 65 років, що дає змогу відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час воєнного стану в країні без обмежень виїхати за межі України.

Ризик того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується тим, що на теперішній час органом досудового розслідування не з`ясовано місце перебування всіх грошових коштів, які були вручені правоохоронними органами ОСОБА_11 для вирішення питання лікарями МСЕК про встановлення другої групи інвалідності ОСОБА_14 .

Крім цього ризик того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на інших лікарів МСЕК у кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може умовляннями, підкупом чи погрозами примушуючи їх змінити свідчення, може приховати вчинення кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, слідчий вважав, що зазначене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у світлі чого сторона обвинувачення просила застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а враховуючи, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_7 не є насильницьким, не привів до загибелі людей, просила визначити заставу у вигляді 200 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

24.02.2023 ухвалою слідчого суддіБілоцерківського міськрайонного суду Київської області відмовлено у задоволенні вказаного клопотання слідчого та застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у певний період доби, а саме з 20.00 год. по 07.00 год. ранку, із покладенням на обов`язків, які визначенні даною ухвалою протягом двох місяців, тобто по 23.04.2023 (включно).

Також відмовлено у задоволенні скарги захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на незаконне затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 206 КПК України.

Приймаючи таке рішення слідчий суддя в ході судового розгляду встановив, що органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за викладених у клопотанні обставин.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручено з дотриманням вимог ч. 2 ст. 278 КПК України - 24.02.2023 об 11.00 год. Також встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також слідчим судом з`ясовано, що ОСОБА_7 є людиною похилого віку, який має постійне місце роботи, з вищою освітою, з постійним місцем проживання, яке співпадає з місцем його реєстрації, також в судовому засіданні незважаючи на статус розлученого, ОСОБА_7 продовжує мешкати разом зі своєю колишньою дружиною однією сім`єю, що свідчить про міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 .

Слідчий суддя, аналізуючи питання наявності обставин, визначених ст. 132, пунктів 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177, пунктів 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України, прийшов до наступних висновків у цій справі.

Дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують його з останнім, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Також, слідчий суддя сприйняв, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та вважав, що у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними, у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Поряд з цим, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені пунктами 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважав, що вони у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків; репутація підозрюваного; майновий стан; наявність постійного місця проживання; відсутність утриманців; розмір отриманої неправомірної винагороди, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, а також ризики переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що їх створює підозрюваний, вказують на те, що обставини передбачені п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними, однак в цей період, що у світлі норм кримінального процесуального законодавства України свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, слідчий суддя вважав ризик незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, заявлений прокурором у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження, оскільки фактів підтримки відносин підозрюваного ОСОБА_7 зі свідками по кримінальному провадженню не встановлено, також слідчий суддя вважав слушним зауваження сторони захисту щодо відсутності у матеріалах кримінального провадження доданих до клопотання письмових доказів про обставини прийняття пропозиції та одержання ОСОБА_7 неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_14 , у зв`язку з чим ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчим суддею не врахований при вирішенні клопотання, через його необґрунтованість слідчим та прокурором.

За вказаних обставин, слідчий суддя вважав необґрунтованим твердження прокурора про належність застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою, який є одним із суворіших запобіжних заходів, необхідність застосування якого в цілях кримінального провадження має виправдовувати обмеження прав підозрюваного та людини.

Приймаючи рішення по клопотанню про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що при розгляді клопотання прокурором доведені обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, тобто наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявністю достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор, але прокурором не доведені обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні, у зв`язку з чим слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовав більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладанням на підозрюваного обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Отже, з викладеного вбачається, що запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний не перешкоджав компетентному органу в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину.

Таким чином, слідчий суддя дотримуючись балансу між суспільним інтересом, який полягає у швидкому та неупередженому досудовому розслідуванні злочину з метою відновлення правопорядку та дотриманням прав підозрюваного, адже втручання держави у приватне життя повинно бути мінімально необхідним для досягнення мети такого втручання, вважав за можливим застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з забороною залишати місце проживання в період часу з 20.00 год. по 07.00 год. ранку за адресою: АДРЕСА_1 , з покладанням на останнього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе обставини недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя керувався положеннями ст. ст. 183-186, 181, 193, 206-213 КПК України вказавши, що слідчим, прокурором не доведено, що встановленим в провадженні ризикам не зможе запобігти інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (Буров проти України п. 51).

Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у справі «Белевитський проти Росії», пункти 111 - 112 рішення від 1 березня 2007 року).

Ризик утечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні узи, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (Beccievv. Moldova п. 58).

Хоча національний суд має певну свобод розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Суомінен проти Фінляндії п. 36).

Отже, з урахуванням вказаних обставин, рішення слідчого судді про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту прийнято з дотриманням вимог КПК України та узгоджується з позиціями ЄСПЛ.

Всупереч твердженням сторони захисту, слідчий суддявірно встановив, що долучені до клопотання докази, містять існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане правопорушення.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри про причетність його до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, при цьому слідчим та прокурором не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Доводи підозрюваного та його захисника, за змістом апеляційних скарг, про відсутність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagoz v. Turkey п. 51).

Проте, у практиці ЄСПЛ відсутній універсальний підхід, за якого підозра вважається обґрунтованою. Це визначається конкретними обставинами (рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», п.32; «Merabishvili v. Georgia», п.184), а також пов`язується зі ступенем суспільної небезпечності діяння.

Суди мають вивчати всі факти, що свідчать про наявність чи відсутність справжнього публічного інтересу, що виправдовує (з урахуванням принципу презумпції невинуватості) обмеження права на свободу, та викладати їх у своїх рішеннях про відмову у звільненні особи з-під варти (рішення у справі «Labita v. Italy», пп.152-153).

Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання було достатньо для застосування запобіжного заходу, оскільки вони, в сукупності, можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Відтак, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри, не заслуговують на увагу та на даному етапі досудового розслідування не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 369-2 КК України, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційних скарг щодо відсутності у кримінальному провадженні доказів на підтвердження наявності ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, колегія суддів вважає передчасними.

Більш того, дослідження та оцінка доказів у кримінальному провадженні відноситься до стадії судового розгляду по суті та не вирішується на стадії досудового розслідування, а тому посилання апелянтів на те, що наявні у матеріалах провадження докази є неналежними та недопустимими, та не підтверджують викладені у клопотанні фактичні обставини інкримінованогокримінального правопорушення.

Одночасно, дослідивши матеріали провадження, в сукупності із зазначеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував тяжкість покарання, що може загрожувати ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дані про його особу в їх сукупності. Окрім цього, судом покладено на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що прокурор не довів обставин, які б слугували підставою для обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Не зміг довести обставин необхідності тримання підозрюваногопід вартою під час апеляційного розгляду прокурор.

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути безумовними підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані судом при прийнятті рішення.

Твердження сторони захисту в частині того, що згідно з оскаржуваним рішенням слідчого судді, наведені в скарзі на затримання доводи не були перевірені слідчим суддею, їм не надана правова оцінка, правомірність дій правоохоронного органу не перевірено, а тому прийнято незаконне рішення в цій частині, є голослівними, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя вислухавши доводи сторін щодо скарги в порядку ст. 206 КПК України встановив наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. ст. 42, 208 КПК України підозрюваний має права вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя врахував правову позицію Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у постанові від 27.05.2019 (справа №766/22242/17), згідно якої положення ст. 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 КПК України слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені.

В судовому засіданні встановлено, що під час проведення обшуку 23.02.2023 за місцем проживання ОСОБА_7 слідчим був допущений на місце проведення обшуку адвокат ОСОБА_22 .

Таким чином доводи прокурора та слідчого знайшли в судовому засіданні своє підтвердження стосовно того, що дії слідчого під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 носили виключно законний характер, якими посадові особи уникали будь-яких порушень прав та законних інтересів ОСОБА_7 .

Отже, оскільки стороною захисту не було наведено переконливих та достатніх доказів на обґрунтування незаконності затримання підозрюваного ОСОБА_7 за таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що скарга адвоката ОСОБА_6 , щодо визнання затримання ОСОБА_7 незаконною, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби дослідив всі обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин, які б слугували підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишив без задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Істотних порушень норм КПК України, які б могли потягти за собою скасування ухвали слідчого судді при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду дійшла остаточного висновку, що рішення слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене згідно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, а тому ухвалу місцевого суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 181, 183, 193, 194, 404, 405, 407, 418 ч. 1, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційні скарги, з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4