Справа № 463/5707/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/118/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 р.,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 р. задоволено Клопотання слідчого Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_8 про накладення арешту на майно.

Накладено арешт на майно, а саме: на частину легкового автомобіля марки Nissan моделі Rogue (номер та серія знака: НОМЕР_1 , дата реєстрації 16.12.22, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , категорія транспортного засобу: В, тип транспортного засобу кузова: універсал-загальний, код типу кузова: 1600, рік випуску: 2019; код коліру-колір: 8 - сірий, VIN: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , об`єм двигуна: 2488)який на праві приватної власності належать ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_10 та 1/2 об`єкту нерухомого майна-квартиру загальною площею 93,9 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 з позбавленням права відчуження та розпорядження майном.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя, зокрема, вказав, що з метою забезпечення збереження речових доказів а також запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, а також забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання в подальшому, виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене в клопотанні майно.

При цьому, слідчий суддя зазначив, що не може погодитись з думкую органу досудового розслідування що стосується накладення арешту на все майно, яке належить дружині підозрюваного ОСОБА_10 , оскільки Спільна сумісна власність подружжя - це майно, нажите протягом спільного життя в шлюбі. У ч. 2 статті 60 Сімейного кодексу України визначається, що будь-який предмет, який був нажитий за час шлюбу, окрім предметів особистого користування, є об`єктами спільного сумісного володіння, а отже враховуючи вище наведене вважав за необхідне накласти арешт на 1/2 частину легкового автомобіля марки Nissan моделі Rogue (номер та серія знака: НОМЕР_1 , дата реєстрації 16.12.2022, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , категорія транспортного засобу: В, тип транспортного засобу кузова: універсал-загальний, код типу кузова: 1600, рік випуску: 2019; код коліру-колір: 8 - сірий, VIN: НОМЕР_3 , номер двигуна: НОМЕР_4 , об`єм двигуна: 2488)який на праві приватної власності належать ОСОБА_7 , яка є дружиною ОСОБА_10 та 1/2 об`єкту нерухомого майна-квартиру загальною площею 93,9 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_7 з позбавленням права відчуження та розпорядження майном.

На дану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що частиною 2 ст. 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Легковий автомобіль марки Nissan моделі Rogue (номер та серія знака: НОМЕР_5 ) є неподільною річчю. Накладення арешту на транспортного засобу в будь-якому випадку порушує право власності ОСОБА_7 , оскільки її частка в цьому майні не може бути виокремлена.

Так, незважаючи на заборону відчуження та розпорядження майном без заборони користування, ОСОБА_7 немає можливості повноцінно користуватися даним транспортним засобом.

У подружжя ОСОБА_7 є двоє неповнолітніх дітей - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, з 24.02.2022 по теперішній час в Україні введено воєнний стан.

Враховуючи масовані ракетні обстріли та загрозу наступу з боку Республіки Білорусь, життєво необхідним є наявність транспортного засобу у користуванні сім`ї для можливості вільного пересування, в тому числі, і для виїзду за кордон, у разі загрози життю та здоров`ю дітей.

Проте, накладений арешт на транспортний засіб, в тому числі і на частку, не дає можливості ОСОБА_7 перетинати кордон України.

Відтак, хоч арешт і накладено на 1/2 частку автомобіля, однак внаслідок неподільності транспортного засобу, право власності ОСОБА_7 є порушеним.

Апелянт звертає увагу, що на момент винесення оскаржуваної ухвали, в матеріалах кримінального провадження № 0000076 відсутній цивільний позов потерпілого.

В подальшому цивільний позов також не буде заявлено, оскільки в провадженні Господарського суду Львівської області знаходиться справа № 914/1347/22 за позовом Львівської міської ради до ТОВ «Хлібосол» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Стверджує, що потерпілий захищає своє право в порядку господарського судочинства шляхом заявлення віндикаційного позову, а відтак, відпала мета арешту майна, передбачена п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідача, виступ адвоката, яка підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У ході апеляційного перегляду рішення слідчого судді ретельній перевірці підлягають усі доводи апеляційної скарги, які можуть вплинути на результат апеляційного розгляду (постанова Верховного Суду від 05 січня 2022 року у справі №484/789/19, абз. 9 п. 12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі №11-164сап21).

Враховуючи наведене, апеляційному суду належить з`ясувати чи: наявна обґрунтована підозра вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна; відповідало майно, на яке накладено арешт, критеріям речових доказів; існування необхідності в накладенні арешту на майно, ураховуючи принцип розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди..

Згідно з матеріалами клопотання, у провадженні слідчого Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_9 перебуває кримінальне провадження за №0000076 від 03.08.2022 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28-ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209, ч.2 ст. 28-ч.3 ст. 358 КК України.

09.01.2023 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28-ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209, ч.2 ст. 28-ч.3 ст. 358 КК України.

Перевіривши матеріали клопотання, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого і накладення арешту на майно. Кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за ознаками ч.2 ст.28-ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209, ч.2 ст. 28-ч.3 ст. 358 КК України, накладення арешту на майно в даному випадку, необхідне для забезпечення цивільного позову, згідно ч.3 ст. 128 КПК України, цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, тому у слідчого судді було достатньо підстав для накладання арешту на це майно.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя вірно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу чи може бути необхідне для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, арешт майна з підстав, наведених вище норм, по суті являє собою форму забезпечення доказів.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК).

«Обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» /Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, заява №42310/04).

Використане законодавцем у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК формулювання «існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості», якщо його порівняти із формулюванням «наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення», яке наведено у ч. 2 ст. 177 КПК, вказує на те, що для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна достатньо, щоб сторона обвинувачення довела не факт повідомлення певній особі про підозру, а лише наявність відомостей, котрі можуть свідчити про сам факт вчинення кримінального правопорушення. Оскільки, на відміну від ч. 2 ст. 177 КПК, у п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК не зазначено про вчинення злочину особою, а лише вказано про його вчинення.

В оскаржуваній ухвалі із посиланням на докази наведено відомості, котрі, на думку колегії суддів, можуть переконати особу, яка не зацікавлена у результатах розгляду цієї справи (об`єктивний спостерігач) про можливість скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28-ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209, ч.2 ст. 28-ч.3 ст. 358 КК України.

При накладенні арешту на майно враховано «справедливий баланс» між інтересом суспільства та вимогами щодо захисту фундаментальних прав особи.

На думку колегії суддів, сторона обвинувачення довела, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінальних правопорушень такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків слідчого судді та не можуть бути визнані як підстави скасування ухвали слідчої судді.

Враховуючи вищезазначене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, відтак підстави для задоволення апеляційних вимог та скасування ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 року відсутні.

Керуючись ст.ст. 170-174, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

постановила:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2023 р. про арешт майна залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4