Справа № 214/5052/22
1-кп/214/780/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі суду, у місті Кривому Розі, кримінальне провадження, внесене 06 вересня 2022 року під №0000751, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України, маючого базову загальну середню освіту, неодруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх або інших осіб не маючого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не маючого постійного місця проживання, раніше не судимого згідно положень ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у період дії воєнного стану, 06 вересня 2022 року, приблизно о 19 годині, маючи злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, з`явився до будинку АДРЕСА_2 , де раніше виконував господарські роботи та до якого мав вільний доступ, та побачив у ванній кімнаті вказаного будинку свого знайомого ОСОБА_6 , який проживав у цьому будинку, після чого, реалізуючи свій злочинний намір, діючи з корисливих мотивів, будучи обізнаним про те, що в Україні діє воєнний стан, скориставшись тим, що у приміщенні будинку нікого не було, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_6 та яке виразилось у нанесенні ударів в область голови останнього, який після отриманих ударів упав на підлогу, відкрито викрав належний ОСОБА_6 мобільний телефон «Номі І5010» вартістю 534 грн., в якому була карта пам`яті ємністю 4 Гб вартістю 63,33 грн. і сім-карти операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «ВФ Україна» та який був у чохлі вартістю 92,67 грн., після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 690 грн.

Згідно висновку експерта №1257 від 09.09.2022 року у потерпілого ОСОБА_6 малися синці, забійні рани та садно обличчя, крововилив у слизову оболонку верхньої губи, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану.

У кримінальному провадженні 28 вересня 2022 року між прокурором та обвинуваченим у присутності його захисника відповідно до вимог ст. 472 КПК України була укладена угода про визнання винуватості, за умовами якої обвинувачений беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за вказаних вище обставин, при цьому сторони погодились на призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 років позбавлення волі, а з боку потерпілого була надана письмова згода на укладення такої угоди, з умовами якої він ознайомлений.

Відповідно до положень ст. 474 КПК України розгляд угоди, досягнутої під час досудового провадження, проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження, відсутність яких не є перешкодою для розгляду.

Обвинувачений пояснив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. ст. 394, 424, 474, 476 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Його захисник не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Прокурор уважав, що відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, просив постановити вирок за укладеною угодою.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких завдана шкода лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Згідно зі ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю.

Потерпілий надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості, з умовами угоди ознайомлений.

Також установлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто її укладення не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

З`ясовано, що обвинувачений розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також відсутність передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України обставин для відмови в затвердженні угоди, суд приходить до висновку, що укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до п. 9 ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 28 вересня 2022 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту його затримання 06 вересня 2022 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Після набрання вироком законної сили, речові докази марлевий тампон зі змивами ? зберігати в матеріалах кримінального провадження, мобільний телефон «Номі І5010», карту пам`яті ємністю 4 Гб та сім-карти операторів мобільного зв`язку «Київстар» та «ВФ Україна», які зберігаються у ОСОБА_6 , повернути законному володільцю.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .