Справа № 304/663/21 Провадження № 1-кп/304/144/2022
У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

29 листопада 2022 року м. Перечин

Колегія суддів Перечинського районного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
його захисника адвоката ОСОБА_9 ,
представника Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт від 31 травня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000014 від 11 січня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Третього червня 2021 року до Перечинського районного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт від 31 травня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000014 від 11 січня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27 ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України (а. с. 3-42, том 1).

Ухвалою судді від 08 червня 2021 року вказане кримінальне провадження призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а. с. 64-65, том 1).

У підготовчому судовому засіданні з урахуванням попередніх преюдиціальних рішень апеляційних інстанцій (а. с. 118-123, 171-173, том 2) учасники справи проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечили.

Разом з тим, прокурор ОСОБА_5 в ході підготовчого судового засідання підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , у вигляді домашнього арешту у певний період доби (з 21.00 год до 07.00 год) строком на 2 місяці (а. с. 150-168, том 1).

Крім того прокурор ОСОБА_5 в ході підготовчого судового засідання підтримав клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_2 , у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці, визначивши заставу із врахуванням абз. 2 п. 5 ст. 182 КПК України не менше розміру збитків у кримінальному провадженні, тобто 1 227 186 грн (а. с. 133-149, том 1).

Також під час підготовчого судового засідання представник Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_10 підтримала клопотання про залучення Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області в якості потерпілого в даному кримінальному провадженні (а. с. 169-170, том 1), одночасно також підтримала цивільний позов, згідно якого просить за наслідками судового розгляду стягнути солідарно з обвинувачених на користь Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області грошову суму в розмірі 1 227 185,56 грн (а. с. 171-174, том 1).

Захисники обвинувачених адвокати ОСОБА_9 та ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечили, вказували на невідповідність цивільного позову сільської ради вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, про що подали письмові заперечення.

Заслухавши учасників процесу, детально вивчивши обвинувальний акт (а. с. 4-42, том 1), реєстр матеріалів досудового розслідування (а. с. 43-54, том 1) та інші матеріали даного кримінального провадження (а. с. 55-58, том 1), суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з таких підстав.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 складений у відповідності з вимогами Кримінального процесуального кодексу України і поверненню прокурору не підлягає.

Провадження за обвинувальним актом підсудне цьому суду.

Підстав для закриття провадження чи його направлення прокурору для проведення досудового провадження немає.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні, відтак колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 до судового розгляду.

Судовий розгляд з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, відсутні.

Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби (з 21.00 год до 07.00 год) строком на 2 місяці, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У підготовчому судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до обвинувального акту від 31 травня 2021 року у даному кримінальному провадженні, матеріали за вказаним фактом були внесені до ЄРДР 11 січня 2020 року за №0000014 (а. с. 4, том 1).

Також судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 20 травня 2021 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту троком до 16 липня 2021 року (а. с. 54, том 1).

Крім цього встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 під час досудового розслідування та під час розгляду справи в суді не допускав жодних порушень чинного кримінального процесуального законодавства, чітко та своєчасно виконував вимоги слідчих та суду, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, згідно наданих суду відомостей працює майстром виробничої дільниці служби ремонту будівель і споруд ПАТ «Закарпаттяобленерго», тобто об`єктів, які відносяться до критичної інфраструктури.

Згідно статті 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен має право на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу обвинуваченого, який має сталі соціальні зв`язки, раніше не судимий, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється ОСОБА_8 , наслідків, які настали внаслідок кримінального правопорушення та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 слід відмовити.

Поряд з цим, колегія суддів вважає, що з огляду на положення статей 177, 178, 179, 194 КПК України до обвинуваченого ОСОБА_8 слід застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 цього Кодексу, оскільки саме такий запобіжний захід зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Вирішуючи клопотання прокурора ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, суд на вказаному етапі судового розгляду не вправі вирішувати питання по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу на стадії підготовчого судового засідання, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у суду лише наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Так, у підготовчому судовому засіданні встановлено, що відповідно до обвинувального акту від 31 травня 2021 року у даному кримінальному провадженні, матеріали за вказаним фактом були внесені до ЄРДР 11 січня 2020 року за №0000014 (а. с. 4, том 1).

Також судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 16 листопада 2020 року обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту троком до 13 січня 2021 року (а. с. 54, том 1).

В подальшому строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 неодноразово подовжувався на стадії досудового розслідування ухвалами слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 січня, 05 березня та 20 травня 2021 року (а. с. 54, том 1).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 під час досудового розслідування та під час розгляду справи в суді не допускав жодних порушень чинного кримінального процесуального законодавства, чітко та своєчасно виконував вимоги слідчих та суду, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання (а. с. 188, том 1), є особою пенсійного віку (а. с. 187, том 1), перебуває на «Д» обліку з приводу УХС Гіпертонічної хвороби ІІ ст. ст. 3 РЗ, СН 1 (а. с 191, том 1), відзначений грамотою Іршавської державної адміністрації (а. с. 196, том 1), Листом подяки та Грамотою Митрополита Київського та всієї України за заслуги перед Українською Православною Церквою (а. с. 198, 199, том 1).

Перевіряючи достатність доказів для висновку щодо необхідності застосування такого запобіжного заходу, суд, поряд з положеннями кримінального процесуального законодавства України, враховує також практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13 листопада 2007 року, п. 48).

Як встановлено в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , одружений, має сталі соціальні зв`язки, раніше не судимий (а. с. 186, 189, том 1).

Оцінюючи доводи прокурора про необхідність обрання відносно ОСОБА_6 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні суд констатує, що їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як роз`яснено у п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі № 1-23/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що наявність виключно обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні даних кримінальних правопорушень за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу обвинуваченого, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діянь, у яких обвинувачується ОСОБА_6 , наслідків, які настали внаслідок злочинів, та потреби у встановленні істини у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 України, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, суд вважає за потрібне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у період доби з 22 год 00 хв по 06 год 00 хв ранку, строком на два місяці, без застосування засобів електронного контролю, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи клопотання представника Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_10 з приводу поданого вказаним органом місцевого самоврядування цивільного позову, суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим у кримінальному провадженні є фізична та юридична особа: якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України); яка звернулася із заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, що підлягає внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та служить передумовою для початку досудового розслідування (ч. 2 ст. 55 КПК України); яка звернулася із заявою про залучення її до провадження як потерпілого, яка підлягає обов`язковому прийняттю і реєстрації.

Відповідно до вимог чинного законодавства така заява має містити дані про потерпілого (фізичну чи юридичну особу), кримінальне провадження, до якого вона має бути залучена, зазначення і обґрунтування підстав для набуття статусу потерпілого, чітко висловлене клопотання про залучення її до кримінального провадження як потерпілого. Заява подається до органу чи посадової особи, яка в даний момент здійснює кримінальне провадження: під час досудового розслідування; слідчого чи прокурора, а під час судового провадження до суду.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння (ч. 1 ст. 128 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В ході підготовчого судового засідання колегією суддів встановлено, що цивільний позов Тур`є-Реметівської сільської ради Закарпатської області про солідарне стягнення з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на користь вищезазначеної сільської ради 1 227 185,56 грн, не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України (а. с. 171-174, том 1).

Згідно з ч. 4 ст. 58 ЦПК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Згідно з ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Відповідно до п. 14 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства.

Поряд з цим, до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження повноважень Н.Девіцької як сільського голови та, відповідно, представника Тур`є-Реметівської сільської ради.

Також у порушення вимог ст. 175 ЦПК України вказана позовна заява не містить:

- повне найменування цивільного позивача як юридичної особи, поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

- реєстраційний номер облікової картки платника податків цивільних відповідачів як фізичних осіб, за їх наявності або номер і серію паспорта (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

- зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці;

- зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, оскільки прохальна частина цивільного позову такий спосіб не визначає;

- зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги;

- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

З урахуванням викладеного, цивільному позивачу необхідно у встановлений законом строк усунути вказані недоліки позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. 177, 178, 179, 186, 193, 194, 196, 198, 309, 369-372 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в колегіальному складі суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст.191, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України у Перечинському районному суді Закарпатської області в залі суду на 13.30 год 09 грудня 2022 року.

У судове засідання викликати прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , а також представника Т.Реметівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 28 січня 2023 року, зобов`язавши його у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Закарпатської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні лише з дозволу прокурора та суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, поклавши на нього відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 28 січня 2023 року такі обов`язки: прибувати до прокурора та/або суду на першу їхню вимогу; не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 21 години 00 хвилин вечора по 07 годину 00 хвилин ранку без дозволу прокурора або суду; спілкуватися з обвинуваченим ОСОБА_6 та зі свідками у даному кримінальному провадженні лише з дозволу прокурора та суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визнати Тур`є-Реметівську сільську раду Ужгородського району Закарпатської області потерпілим в кримінальному провадженні № 00000014 від 11 січня 2020 року.

Цивільний позов Тур`є-Реметівської сільської ради Закарпатської області до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином залишити без руху.

Визначити позивачу строк для усунення недоліків цивільного позову п`ять днів з дня отримання даної ухвали.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків цивільного позову у строк, встановлений судом, позовна заява вважатиметься неподаною і разом з додатками буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3