Справа № 304/1196/22 Провадження № 1-кп/304/82/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2023 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000092 від 21 червня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Раково, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, без освіти, одружена, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, тимчасово не працює, раніше не судима,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Перечинського районного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000092 від 21 червня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні до суду подана угода про визнання винуватості, укладена 30 листопада 2022 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої обвинувачена ОСОБА_4 беззастережно визнала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України. Крім цього, сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої, істотних для цього кримінального провадження обставин, а також покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин та за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки. При цьому, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із застосуванням статті 75 КК України. Також сторони визначили наслідки укладення, затвердження та невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 у присутності захисника повністю та беззастережно визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, щиро розкаялася, просила суд затвердити укладену угоду, а також призначити узгоджену в ній міру покарання. Також ствердила, що угоду вона укладала добровільно, розуміє надані їй законом права, наслідки укладання і затвердження зазначеної угоди, визначені статтею 473 КПК України, суть пред`явленого обвинувачення і вид покарання, яке до неї буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченої також просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджену в ній міру покарання із застосуванням статті 75 КК України.

У судовому засіданні прокурор просила затвердити зазначену угоду та призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання, при цьому просив на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Представник потерпілого ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, однак надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, безпосередньо дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди. В угоді зазначається дата її укладення та вона скріплюється підписами сторін.

Згідно з п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди.

Зі змісту угоди про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року вбачається, що сторони погодились на призначення покарання, яке повинна понести обвинувачена ОСОБА_4 , а саме за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин та за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки. При цьому, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на два роки із застосуванням статті 75 КК України.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» № 5 від 16 квітня 2004 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 100 КК України громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Однак, як установлено в судовому засіданні,на момент вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України (26 серпня 2020 року) обвинувачена ОСОБА_4 була неповнолітньою, атому покарання у виді громадських робіт строком на 200 годин, яке узгодили учасники угоди, їй не може бути призначене.

За змістом роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод" від 11.12.2015 № 13, за наслідками розгляду під час судового провадження угоди, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам КПК України і закону про кримінальну відповідальність (КК України), врахувавши доводи сторін кримінального провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, та призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення.

З огляду на викладене, враховуючи те, що узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин не відповідає вимогам закону, з метою недопущення порушення права обвинуваченої на справедливий розгляд, суд дійшов висновку, що в затвердженні угоди про визнання винуватості необхідно відмовити, а судове провадження у вказаному кримінальному провадженні продовжити в загальному порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 474 КПК України повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

На підставі наведеного та керуючись статтями 370, 372, 469, 474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 30 листопада 2022 року, укладеної між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Продовжити судовий розгляд у загальному порядку.

Роз`яснити, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Ухвала оскарженню не підлягає.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 01 лютого 2023 року.

Головуюча: ОСОБА_1