ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/280/23 Справа № 202/59/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, неодруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 296 КК України, у кримінальному провадженні № 0000021, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

підозрюваного ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2023 року застосований до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 04 березня 2023 року.

Слідчий суддя дійшов висновку, що матеріалами клопотання підтверджено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК. Слідчий суддя врахував, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та має неповнолітню дитину, та дійшов висновку, що зазначені обставини не можуть бути самодостатньою підставою для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляції:

- захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування посилається на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши сторони кримінального провадження, підозрюваного та його захисника, які кожен окремо та разом просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляції, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За приписами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновок слідчого судді щодо необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є обґрунтованим.

З матеріалів справи слідує, що 06.01.2023 року за матеріалами правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень та за заявою потерпілої ОСОБА_9 до ЄРДР за № 0000021 внесені відомості про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч. 3 ст. 296 та ч. 1 ст. 263 КК України.

05 січня 2023 року о 23:40 годині ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України було затримано та 06 січня 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, колегія суддів зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" від 28 жовтня 1994 року, "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року).

Під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з чим погоджується й колегія суддів, оскільки долучені до клопотання: протокол огляду місця події від 06.01.2023 року; протокол допиту свідка ОСОБА_10 ; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.01.2023 року; протокол обшуку особи від 06.01.2023 року; протоколів допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; висновок експерта від 06.01.2023 року № СЕ-19/104-23/750-ВТХ; консультаційний висновк спеціаліста від 06.01.2023 року, інші дані, які достатньо дають підстави дійти висновку, що дана особа могла б скоїти інкриміновані їй злочини, тобто ймовірно є підстави допустити її причетність до його вчинення.

Перевіряючи наявність ризиків відповідно до вимог ст. 178 КПК України, колегія суддів зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування» та погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризиків, передбачених п.п 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, ризику переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та/або суду, який обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, та ризику того, що підозрюваний має можливість незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки досудове розслідування, протягом якого орган досудового розслідування має можливість зібрати докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, наразі не завершено, а тому обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування є доцільним і виправданим для запобігання визначених слідчим суддею ризиків.

Колегія суддів також зважає на те, що будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування підозрюваного на волі, враховуючи дані про його особу, буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість підозри через наявні суперечливі, непослідовні та нелогічні фактичні дані, не є досить переконливими, оскільки зводяться до надання доказам іншої, суб`єктивної оцінки адвокатом, відмінної від оцінки обґрунтованості підозри за висновком слідчого судді.

За наведеного, апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 січня 2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 296 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4