Справа № 755/7089/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" листопада 2022 р. Дніпровського районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дніпровського районного суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001463 від 21.06.2022 року, за обвинуваченням :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кози-Магомед, Республіки Азербайджан, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 21 червня 2022 року, приблизно о 20 год. 20 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи в квартирі за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганства, а саме: очевидного грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю вчиненому із застосуванням вогнепальної зброї, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, підійшов до вікна квартири та почав грубо з нецензурною лексикою виражатись у бік присутніх громадян, які перебували біля будинку, а саме під його вікном та перевіряли стан роботи крану поливу, прибудинкової території, загального користування, щодо небажання щоб даний кран працював.

Після того, як ОСОБА_6 та ОСОБА_7 висловили відмову та продовжували налагоджувати кран, ОСОБА_5 направився всередину квартири та взяв мисливську рушницю ТОЗ БМ № НОМЕР_1 , яку направив через хвірточку вікна в напрямку двору, де перебували люди, в тому числі і діти.

При цьому, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що його дії мають відкритий характер та за ними спостерігають сторонні особи з числа жильців прилеглих будинків та перехожих, на ґрунті явної зневаги до громадян, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та з особливою зухвалістю, з хуліганських мотивів та з метою грубого порушення громадського порядку, ігноруючи норми моралі та етики, почав грубо виражатися у бік присутніх громадян нецензурною лайкою, умисно здійснив постріл в напрямку оточуючих громадян.

Завершивши свої злочинні дії, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що очевидцями його протиправних події стала велика кількість людей, сховався у приміщенні квартири за місцем свого проживання.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, вказавши на дату та спосіб вчинення злочину.

Зокрема розказав, що сусіди постійно користуються краном поливу, який знаходиться під його вікном задля миття автотранспортних засобів, тому він закрив його замками. Проте, 21 червня 2022 року два чоловіки почали зрізати замки, це йому не сподобалось, на його зауваження вони не реагували, тому він взяв свою мисливську рушницю та направив через хвірточку вікна в напрямку двору та здійснив постріл. Щиро розкаявся, просив суворо його не карати та врахувати його вік та стан здоров`я.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 тих, що стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження.

Винуватість ОСОБА_5 , який не оспорював фактичні обставини справи, у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла повне підтвердження під час судового розгляду.

Норми, передбачені частиною першою статті 296 КК України - хуліганство (основний склад злочину) - та частиною четвертою цієї самої статті, з-поміж інших ознак, - хуліганство, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї (кваліфікований склад злочину), - визначають обсяг (стан, зміст, певну сукупність) суспільних відносин, які охороняються їх дією, й водночас визначають умови, характер, підстави застосування заходів примусу до суб`єктів, які порушили встановлений ними обов`язок утримуватися від учинення дій певного змісту.

Об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом (див. ПП ВСУ 22.12.2006 N 10 Про судову практику у справах про хуліганство).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к вказала, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Підтримання громадського порядку є одним із важливих чинників захисту честі, гідності, здоров`я, безпеки громадян, їх спокійного відпочинку та безперешкодної праці, втілення інших природних, соціальних і культурних прав членів людської спільноти.

Для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 296 КК України, оскільки він вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), із застосуванням вогнепальної зброї.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винуватого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у тому числі час, місце, спосіб учинення.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому обвинувальний акт не містить.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, одружений, його стан здоров`я, спосіб життя, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання, які не наполягають на позбавленні волі та просять застосувати іспитовий строк, дати обвинуваченому шанс на виправлення, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_5 необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, особи винного, який є пенсіонером, його стан здоров`я, зокрема захворювання на цукровий діабет 2 типу (інсулінозалежний) та супутні захворювання шкіри, його ставлення до вчиненого ним діяння, позиції прокурора у судовому засіданні, який не наполягав на позбавленні волі обвинуваченого, те, що тяжких наслідків від вчиненого не настало, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_5 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

При цьому, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України визначено, що у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання, застосовується спеціальна конфіскація.

Положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Спеціальна конфіскація застосовується, в тому числі, на підставі обвинувального вироку суду.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З матеріалів провадження вбачається, що кримінальне правопорушення було вчинено за допомогою мисливської рушниці ТОЗ БМ № НОМЕР_1 , що належить обвинуваченому.

Тому суд вважає, що оскільки кримінальне правопорушення було вчинено за допомогою вказаної вогнепальної зброї, то зазначений речовий доказ підлягає спеціальної конфіскації, згідно з ст. 96-1 КК України, ч. 9 ст. 100 КПК України, як знаряддя злочину.

Питання про інші речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України, а про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, відповідно до положень ст.122, 124 КПК України.

Враховуючи те, що сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлявся.

Арешт майна, у кримінальному провадженні слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від призначеного покарання з випробуванням, строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення - з 21 червня 2022 року по 23 червня 2022 року.
Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено у ході проведення обшуку 21 червня 2022 року за адресою АДРЕСА_1 та особистого обшуку затриманого ОСОБА_5 , а саме: мисливську рушницю ТОЗ БМ № НОМЕР_1 ; одну стріляну гільзу 16-го калібру; одинадцять неспоряджених набоїв до мисливської зброї; дозвіл на зброю № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 ; членський квиток УТМР серії НОМЕР_3 ; скляну банку з кулями до мисливських набоїв дробом; картонну коробку з мисливськими набоями в кількості п`ятнадцять штук, згідно ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 червня 2022 року скасувати.

Речові докази по справі, які зберігаються у камері схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 018590), а саме: одинадцять неспоряджених набоїв до мисливської зброї; картонну коробку з мисливськими набоями в кількості п`ятнадцять штук, дозвіл на зброю №3358 на ім`я ОСОБА_5 ; членський квиток УТМР серії НОМЕР_3 повернути власнику ОСОБА_5 , два змиви з кисті правої та лівої руки, одну стріляну гільзу 16-го калібру; скляну банку з кулями до мисливських набоїв дробом знищити.

На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію, конфіскувати у власність держави речові докази (квитанції № 018834) - мисливську рушницю ТОЗ БМ № НОМЕР_1 ;

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави, процесуальні витрати за проведення судової експертиз в сумі 1887,80 грн.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_8