Справа № 448/335/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/865/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Черневе, Мостиського району, Львівської області, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_9

обвинуваченої - ОСОБА_8

адвоката - ОСОБА_10

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_7

встановила:

вироком Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2022 року ОСОБА_8 , визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Зобов`язано ОСОБА_8 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

За вироком суду, 08.10.2021 року близько 14 години 50 хвилин, ОСОБА_8 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту в селі Черневе, Мостиського району Львівської області, на ґрунті особистих неприязних стосунків, маючи умисел на завдання фізичного болю, кулаком лівої руки, умисно, нанесла ОСОБА_6 один удар в ділянку голови, два удари по спині справа та два удари по правій руці, своїми діями завдала потерпілій ОСОБА_6 фізичного болю і не спричинила тілесних ушкоджень.

На вказаний вирок суду представник потерпілої ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить скасувати оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченій покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

Свої апеляційній вимоги представник потерпілої мотивує тим, що призначене місцевим судом обвинуваченій покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі винної, що є підставою для скасування оскаржуваного вироку судом апеляційної інстанції. Апелянт не погоджується з призначеним ОСОБА_8 покаранням у виді штрафу, оскільки таке є недостатнім для її покаяння, виправлення та усвідомлення протиправної поведінки.

Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції жодним чином не мотивував у вироку про призначення покарання у вигляді саме найменш суворого - штрафу, а не громадських робіт, про що потерпіла просила в дебатах.

При апеляційному розгляді представник потерпілої підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Обвинувачена та її захисник заперечили вимоги апеляційної скарги представника потерпілого, з огляду на безпідставність такої та просили залишити без змін оскаржуваний вирок.

Прокурор заперечив вимоги поданої апеляційної скарги, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, та кваліфікація її дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

З приводу апеляційних доводів представника потерпілої щодо призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, колегія суддів враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення й попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої про м`якість призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання та необґрунтованість вироку суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо призначеного їй покарання.

На переконання колегії суддів, при призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, наслідки та обставини вчиненого кримінального проступку (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів протиправної діяльності) кількість ударів, завдана ними потерпілій шкода, від яких потерпіла синяків не отримала; особу винної, її вік, матеріальний та сімейний стан, яка має на утриманні трьох малолітніх дітей, котрі проживають разом із обвинуваченою; обвинувачена кримінальне правопорушення вчинила вперше, судимостей не має; стан здоров`я ОСОБА_8 , яка на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; наявність постійного місця проживання та позитивної характеристики, згідно з якою обвинувачена є багатодітною матір`ю, громадського порядку не порушувала, скарг на її поведінку не поступало; відношення винної до вчиненого діяння; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд першої інстанції врахував думку потерпілої та її представника, які наполягали на призначенні ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт.

Колегія суддів вважає, що думка потерпілої та її представника має істотне значення при призначенні обвинуваченій покарання, однак не є вирішальною при прийнятті судом відповідного рішення. Думка потерпілої повинна враховуватися в сукупності з іншими обставинами, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Орім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що невизнання обвинуваченою вини у вчиненні кримінального проступку є її правом, а тому і не може бути підставою для призначення їй більш суворого покарання.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 126 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України,і таке, на переконання апеляційного суду, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За наслідками апеляційного перегляду не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 02 серпня 2022 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: