Справа № 947/3259/23
Провадження № 1-кс/947/3501/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001311 від 02.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001311, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що злочинна група, яка спеціалізується на сутенерстві та підтримує роботу місць розпусти на території м. Одеси.

Так, ОСОБА_5 , будучи управляючим у стриптиз-клубах м. Одеси, маючи умисел на отримання незаконного збагачення, шляхом сутенерства, прийняв для себе рішення організувати зайняття проституцією особами жіночої статі, які працюють танцівницями у вказаних стриптиз-клубах «Crazy Daisy Mens Club», «LeRouge», «Gatsby Show Bar» та «Burlesque». Усвідомлюючи, що для реалізації злочинного плану та досягнення кінцевої його мети систематичного отримання прибутку від зайняття сутенерством, необхідно залучення інших осіб, які будуть діяти з ним спільно під його безпосереднім керівництвом, останній залучив у якості виконавців: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інші невстановлених осіб.

Згідно злочинного плану і розподілу функцій між членами групи, кожний з її учасників виконував відведені йому функції.

ОСОБА_5 , обравши собі роль керівника організованої групи, здійснював загальне керівництво організованою ним групи, визначав склад учасників злочинного угруповання, розробив план надання інтимних послуг іншими особами, який довів до відома інших учасників групи; визначив схему реалізації злочинного плану; керував і планував дії всіх учасників; приймав остаточні рішення з питань порядку надання послуг інтимного характеру, їх тривалості, вартості, а також вирішення питань дисципліни та внутрішньої діяльності організованої ним групи, встановлював розмір заробітку осіб, втягнутих ним у зайняття проституцією, розподіляв між учасниками злочинного угруповання грошові кошти, отриманні противоправним шляхом, встановлював розмір стягнення з підпорядкованих йому осіб у разі порушення встановлених ним правил поведінки. ОСОБА_5 , як керівник злочинного угруповання розподіляв між його учасниками грошові кошти, отримані від зайняття сутенерством.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , як учасники організованої групи, згідно відведеної їм ролей, проводили інструктаж осіб, втягнутих у зайняття проституцією, щодо поведінки, графіку та умов надання послуг, дій при викритті їх співробітниками поліції, встановлювали разом з ОСОБА_5 вартість послуг інтимного характеру за годину та на всю ніч, вели облік часу надання послуг інтимного характеру та облік грошових коштів, отриманих внаслідок надання таких послуг, здійснювали контроль за особами, які надавали послуги інтимного характеру за плату, за погодженням з ОСОБА_5 , розподіляли між особами, які надавали послуги інтимного характеру грошові кошти, отримані від зайняття проституцією.

З метою залучення до заняття проституцією інших жінок, невстановлена особа, діючи на виконання розробленого ОСОБА_5 плану організованої групи, систематично розміщувала оголошення на відповідних сайтах в мережі Інтернет щодо вакансій танцівниць, офіціанток та хостес у стриптиз-клубах «Crazy Daisy Mens Club», «LeRouge», «Gatsby Show Bar» та «Burlesque», після чого, ОСОБА_5 проводив співбесіди з особами, які відкликались на такі оголошення, під час яких пропонував зайняття проституцію у зазначених закладах під його прикриттям та керівництвом.

Учасники організованої групи беззаперечно дотримувались заздалегідь розроблених методів конспірації, які полягали у відкритому запереченні надання у стриптиз-клубах послуг інтимного характеру, про що зазначалось у флаєрах та меню, які розміщувались на столиках відповідних закладів, а отримати інформацію про ціну, час та спосіб надання інтимних услуг можливо було тільки під час особистого спілкування або з адміністратором закладу, або із танцівницею, замовивши, так званий, «приватний танець».

Грошові кошти, отримані від зайняття сутенерством, ОСОБА_5 , як керівник організовано групи розподіляв між усіма її членами наступним чином: клієнт сплачував безпосередньо адміністратору закладу ( ОСОБА_5 , ОСОБА_6 або ОСОБА_7 ) оговорену суму коштів, обов`язково у готівковому вигляді, у розмірі від 5000 до 20000 грн., з яких 50% отримувала особа, яка надавала інтимні послуги, а 50% від кожного замовлення розподіляли між собою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші невстановлені особи, діючи в складі організованої групи, в період з листопада 2021 року по 26 січня 2023 року, ймовірно причетні до вчинення кримінального правопорушення, пов`язанного із сутенерством.

За вищевикладених обставин, 26.01.2023 року ОСОБА_7 затримано органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України.

27.01.2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 303 КК України за кваліфікуючими ознаками: сутенерство, вчинене повторно, вчинене за попередньою змовою групою осіб та на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

17.03.2023 року за наявності достатніх доказів повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України, за кваліфікуючими ознаками: сутенерство, вчинене щодо кількох осіб, вчинене повторно, вчинене організованою групою.

Санкція частини 3 статті 303 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що у власності підозрюваної ОСОБА_7 перебуває квартира за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0040, а також автомобіль марки «Peugeot 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Таким чином, майно, яке належить підозрюваній ОСОБА_7 у разі визнання судом її винною у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення, може бути використано для забезпечення виконання конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Вказані обставини на думку органу досудового розслідування свідчать про те, що на даному етапі є доцільним накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_7 , що унеможливить подальше відчуження вказаних об`єктів рухомого та нерухомого майна.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадження щодо вчинення злочину, санкцією якого може бути призначене покарання у виді конфіскації майна та приймаючи до уваги те, що є достатні підстави вважати, що не накладення арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий за погодженням з прокурором звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт майна в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий та прокурор у судове засідання не з`явилися, проте від прокурора надійшла до суду заява, в якій він вказав, що подане клопотання підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити та розглянути у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У своєму клопотанні сторона обвинувачення, просить розгляд клопотання провести за відсутності власника майна, зважаючи на можливість вжиття неправомірних дій щодо майна до прийняття рішення судом.

Приймаючи до уваги клопотання сторони обвинувачення, враховуючи положення ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду клопотання за відсутності власника майна.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001311 від 02.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України, що підтверджується долученими до даного клопотання матеріалами в сукупності.

Як вбачається з матеріалів доданих в обґрунтування клопотання 17.03.2023 року ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України.

Слідчий суддя враховує, що санкція 3 ст. 303 КК України передбачає, як додаткове покарання конфіскацію майна, при цьому з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до інформаційної довідки 325621310 від 13.03.2023 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_7 є власником квартири АДРЕСА_2 та земельної ділянки за кадастровим номером :01:003:0040. Крім того відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль марки «Peugeot 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що відносно вказаного у клопотанні майна, яке знаходиться у власності ОСОБА_7 , яка підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України в рамках кримінального провадження № 0001311 від 02.11.2021 року, санкція якого передбачає як вид додаткового покарання конфіскацію майна, а тому наявна необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із забороною відчуження, розпорядження та здійснення реєстраційних дій, в цілях забезпечення можливої подальшої конфіскації майна, як виду додаткового покарання.

Критерії розумності та співмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, беручи до уваги розумність та співмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, таке клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 98, 131, 170-173 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001311 від 02.11.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 303 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкти нерухомого майна,право власності на які зареєстровано за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , заборонивши будь-яким особам розпорядження, відчуження та здійснення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в тому числі поділу, об`єднання, виділу частки) щодо наступних об`єктів нерухомого майна:

-квартири, загальною площею 55,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна101);

-земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0040.

Накласти арешт на об`єкт рухомого майна, який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , а саме автомобіль марки «Peugeot 307», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_4 .

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1