Провадження № 1-кс/686/262/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000190,

встановив:

06.01.2023 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на належні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , грошові кошти в сумі 14 100 доларів США (купюри номіналом 100 доларів США в кількості 141 шт.), які були поміщенні до поліетиленового сейф пакету №PSP1265763, що 05.01.2023 були вилучені за місцем проживання останньої під час проведення обшуку в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , та про поміщення вказаних грошових коштів до спеціального приміщення РУП ГУНП в Хмельницькій області або інших підприємств, установ та організацій, визначених законодавством України для зберігання певного типу та виду речових доказів, на час проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000190 від 18.05.2022.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ч. 6 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого ще й наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає.

У поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні. Так, в мотивувальній частині клопотання прокурора зазначено, що вилучені у ОСОБА_3 кошти мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, однак відсутнє обґрунтування, яке значення має майно, на яке просить накласти арешт прокурор, як речовий доказ, та які обставини за допомогою цього доказу можливо довести у кримінальному провадженні № 0000190, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно (у випадку, якщо накладення арешту на майно планувалось з метою забезпечення збереження речового доказу). Однак, в цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами, в якій також відсутня аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності вилучених грошових коштів вимогам ст.98 КПК України. Зокрема, у клопотанні прокурора відсутня будь-яка аргументація, яке значення вилучене майно (грошові кошти) має як речовий доказ для встановлення обставин у кримінальному провадженні, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України.

Крім того, всупереч вищевказаним нормам закону, у клопотанні прокурор просить накласти арешт на вилучені в ході обшуку грошові кошти, дозвіл на відшукання яких не було надано в ухвалі слідчого судді щодо надання дозволу на проведення обшуку, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), однак долучені до клопотання документи (витяг з ЄРДР, постанова про доручення розслідування слідчій групі, заява із доданою до неї позовною заявою, ухвала слідчого судді, протокол обшуку, постанова про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні) не містять відомостей про повідомлення ОСОБА_3 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, та не є тими доказами, які б дали змогу пересвідчитись в обґрунтованості цієї підозри, у випадку, якщо така підозра існує, інші докази на підтвердження вказаних обставин, прокурор, до матеріалів клопотання не долучив.

Також, прокурор у клопотанні не конкретизує перелік та вид майна (індивідуальні ознаки вилученого майна грошових коштів, яким притаманна наявність серій та номерів купюр), на яке він просить накласти арешт.

Не наведено у клопотанні прокурора й існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. В мотивувальній частині клопотання прокурором зазначено, що є необхідність в арешті майна, з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування цим майном, однак в чому полягає ця необхідність, прокурор у клопотанні не зазначає.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000190, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя