Провадження №1-кс/756/2065/22
У Х В А Л А

23 грудня 2022 року слідчий суддя Оболонського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 , поданою в інтересах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», на бездіяльність посадових осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою в.о. Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_3 від 09.12.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва з вищезазначеною скаргою.

Дослідивши матеріали скарги слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя,прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частина 1 статті 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, згідно з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 304 КПК України, під час вирішення питання про можливість відкриття провадження за скаргою, слідчий суддя повинен з`ясувати чи уповноважена особа на подання такої скарги, чи підлягає скарга розгляду в цьому суді, чи подана скарга в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України.

Згідно з правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, правом на оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає, зокрема, у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, наділені - заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володілець тимчасово вилученого майна.

Нормою частини 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Оскільки Кримінальним процесуальним кодексом України окремо не визначено перелік документів, якими мають підтверджуватися повноваження представника заявника, проте безперечно вказаним процесуальним законом ставляться вимоги до документів, якими уповноважуються особи на представництво для захисту прав та інтересів, пов`язаних із кримінальним процесом, а саме нормами ст. ст. 44, 45, 50, 51, 58-60, 63, 64 КПК України.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 64-1 КПК України, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, може бути: особа, яка у кримінальному провадженні має право бути захисником; керівник чи інша особа, уповноважена законом або установчими документами; працівник юридичної особи.

Так, відповідно до п.2,3 ч.2 ст. 64-1 КПК України повноваження представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на участь у провадженні підтверджуються копією установчих документів юридичної особи, якщо представником є керівник юридичної особи чи інша уповноважена законом або установчими документами особа; довіреністю, якщо представником є працівник юридичної особи.

Як вбачається з наданих матеріалів, скарга на бездіяльність посадових осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, від імені Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» подана ОСОБА_2 .

Останнім на підтвердження своїх повноважень надано копію довіреності б/н від 08.12.2022, сформованої в системі «Електронний суд», з якої вбачається, що ОСОБА_4 на підставі Довіреності від 13.07.2022, виданої Державним підприємством «Адміністрація морських портів України», у порядку передоручення, уповноважив ОСОБА_2 представляти інтереси Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Разом з тим, жодних документів, які б підтверджували повноваження ОСОБА_4 діяти від імені Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», зокрема, на видачу такої довіреності, до скарги не долучено, а отже суд не може дійти однозначного висновку, що довіреність на ім`я ОСОБА_2 видана уповноваженою на те особою.

Таким чином, належних документів на підтвердження повноважень самого ОСОБА_2 діяти від імені та в інтересах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», як того вимагають приписи діючого кримінального процесуального законодавства, суду не надано.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи представляти її інтереси у суді. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

Відповідно до п. 6 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 за №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування», у випадку якщо скарга не відповідає вимогам закону, слідчий суддя виносить ухвалу про повернення скарги.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення скарги заявнику.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 304 КПК України, слідчий суддя роз`яснює, що повернення скарги не позбавляє права повторного звернення особи до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 , подану в інтересах Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», на бездіяльність посадових осіб Оболонського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою в.о. Голови Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» ОСОБА_3 від 09.12.2022, - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1