Провадження № 1-кп/537/113/2023
Справа № 537/333/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2023 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , обвинуваченого - ОСОБА_4 , потерпілої - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000753 від 05.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх, непрацездатних, неповнолітніх дітей не маючого, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого - 23.12.2022 вироком Крюківського районного суду м. Кременчука за ч. 1 ст. 125 КК України, призначено покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Від прокурора надійшло клопотання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В обґрунтуванні клопотання вказано, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюються у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке кваліфікується як тяжке, що підтверджується зібраними у кримінальному провадження доказами в їх сукупності.

Обвинуваченому слід обрати саме такий запобіжний захід з метою запобігання спробам останнього переховуватися від суду так, як в разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років, тому обвинувачений з метою ухилення від відбування покарання може ухилитися від суду. Обвинувачений не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, є раніше судимою особою, не має стійких соціальних зв`язків, так як вчиняє крадіжки у матері, не одружений, а тому може залишити територію м. Кременчука з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Також обрання саме такого запобіжного заходу матиме за мету запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обставин, що дають підстави обвинувачувати особу у вчиненні особою тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, а також наявність ризиків, визначених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснювати дії щодо переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому, інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого у з в`язку з нездатністю їх запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримала та прохала задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування ухвалою слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука від 24.01.2023 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Згідно ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує наступне.

Обвинувачений ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти власності, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Вказані обставини вказують на ризик продовження обвинуваченим злочинної діяльності та спроб ухилення від явки до суду для уникнення покарання.

Щодо незаконного впливу на свідків та потерпілу для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаних злочинів, які своїми показами викривають злочину діяльність обвинуваченого, тому останній з метою уникнення покарання, може вчиняти дії з метою зміни показань свідків, а також вчиняти тиск на потерпілу з метою зміни нею показань.

Медичних висновків які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинувачені не можуть утримуватися в умовах установи виконання покарань суду не подані.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, при цьому менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, з метою запобігання встановлених ризиків, що передбачені статтею 177 КПК України, а саме запобігання спробам переховуватися від суду, вчиняти повторно кримінальні правопорушення, вчиняти незаконний вплив на свідків та потерпілу, суд вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183,194, 199, 315, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про обрання до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, а саме: з 08 лютого 2023 року до 08 квітня 2023 року до 24 години.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 13.02.2023 року о 13.00 год.