Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/9790/19
Провадження №1-кп/523/363/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

14.11.2022 р. Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000652 від 21.04.2019р. за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузії, громадянина РФ, із середньою освітою, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2006 та 2019 років народження, офіційно не працюючого, не маючого реєстрації у м. Одесі, проживаючого разом із родиною: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-01.09.2020р. вироком Малиновського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України до 5р. позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 3р. (відсутня інформація про набрання вироку законної сили),

-22.12.2020р. вироком Київського райсуду м. Одеси за ч.2 ст.289 КК України до 5р. позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням на строк 3р. (відсутня інформація про набрання вироку законної сили),

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

20.04.2019р., приблизно о 15год. 00хв., ОСОБА_5 знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , з метою придбання мопеду, який раніше знайшов по оголошенню в соціальній мережі «ОЛХ», завчасно зателефонував потерпілому ОСОБА_6 , якому повідомив що прибув за вказаною адресою. Після чого, до ОСОБА_7 вийшов малолітній пасинок потерпілого - ОСОБА_8 , який запросив останнього на територію домоволодіння, де перебували мопеди марки «Suzuki ZZ» білого та чорного кольорів. Після огляду білого мопеда, ОСОБА_7 зацікавився купівлею мопеду чорного кольору, на що ОСОБА_9 повідомив, що даний мопед не продається. В цей момент, у ОСОБА_7 раптово виник умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом - мопедом марки «Suzuki ZZ», чорного кольору. Далі, ОСОБА_7 залишив подвір`я вищевказаного домоволодіння, а ОСОБА_9 відповідно за ним хвіртку воріт. В подальшому, ОСОБА_7 дочекавшись поки ОСОБА_9 увійде в дім, розпочав реалізацію свого злочинного умислу, а саме він шляхом штовхання, відчинив ворота будинку та проник на подвір`я, де знаходились мопеди та отримавши доступ до мопеду, який визначив предметом свого злочинного посягання, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, розуміючи, що він не має ані дійсного, а ні уявного права користування цим мопедом, викотив з подвір`я мопед марки «Suzuki ZZ», чорного кольору на проїжджу частину, де розмістившись за кермом мопеду за допомогою ключів, які були в замку запалювання, привів в дію двигун мопеду, на якому залишив місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим, незаконно заволодів мопедом марки «Suzuki ZZ» чорного кольору, що належить ОСОБА_6 .
В судовому засіданні, ОСОБА_7 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченні, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного ним кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у інше сховище.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд приймає до уваги характер і обставини вчинених кримінальних правопорушень, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_7 , який є особою раніше судимою, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2006 та 2019 років народження, офіційно не працюючого, маючого постійне місце проживання, де мешкає разом із родиною.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого до обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_7 , який є особою раніше судимою, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні малолітніх дітей 2006 та 2019 років народження, офіційно не працюючого, маючого постійне місце проживання, де мешкає разом із родиною, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, повне визнання своєї вини, відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілого до обвинуваченого та відповідно відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, приймаючи до уваги думку потерпілого ОСОБА_6 , який просить призначити покарання обвинуваченому відповідно до вимог Законодавства України, при цьому не має будь-яких претензій матеріального та морального характеру до Акопова, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України) та без конфіскації майна.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Разом з тим, суд не погоджується та вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення покарання ще й необхідно застосувати приписи ч.4 ст.70 КК України, оскільки останній вчинив злочин по даному кримінальному провадженню до часу ухвалення вироку Київського райсуду м. Одеси від 22.12.2020р., виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, стороною обвинувачення не були здійсненні будь-які процесуальні дії, направленні на встановлення наявності набрання вироків Малиновського та Київського районних судів м. Одеси від 2020р. законної сили, та й в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про набрання законної сили вищевказаних вироків. Таким чином, з урахуванням наведеного, оскільки матеріали провадження не містять відомостей щодо набрання законної сили зазначених вироків, суд вважає необхідним не застосовувати приписи ч.4 ст.70 КК України, про які зазначає прокурор як такі, які нічим не обґрунтовані та документально не підтверджені.

Далі, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_5 змінити із застави на особисте зобов`язання.

Заставу у розмірі 49620гривень, що зберігається рахунку отримувача: ТУ ДСА України в Одеській області, повернути ОСОБА_4 .

Речові докази: мопед - вважати повернутим за належністю ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя: ОСОБА_1