Справа № 303/3564/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/481/22 за апеляційною скаргою з доповненнями до неї прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_14 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.08.2022.
Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора й застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.10.2022 з визначенням розміру застави, щодо:
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 ;
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України.
Визначено заставу щодо обвинувачених: ОСОБА_6 - 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 508605,00 грн; ОСОБА_7 - 210 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 521010,00 грн; ОСОБА_8 - 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 508605,00 грн; ОСОБА_9 - 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 508605,00 грн.
Роз`яснено, що обвинувачені або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У разі внесення застави на обвинувачених покладено обов`язки: прибувати до суду на його першу вимогу; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну. Роз`яснити обвинуваченим, що в разі невиконання вказаних обов`язків до них може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на них може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_19 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_20 про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.
25.08.2022 в підготовчому судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про обрання запобіжних заходів відносно обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, у зв`язку з наявністю ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризики, які були встановлені слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати. Застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не може запобігти вказаним вище ризикам. З урахуванням характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченим, обставини вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості покарання, що їм загрожує у разі визнання їх винуватими, тому сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідає меті, з якою він застосовується.
Відмовляючи у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченим та задовольняючи частково клопотання прокурора про обрання запобіжних заходів, суд виходив з того, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України за, що їм у разі доведеності вини загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років із конфіскацією майна. Окрім того, необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою зумовлена наявністю ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Наразі є достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачуються. Також, судом взято до уваги, що предметом інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кримінальних правопорушень виступають особливо небезпечні наркотичні засоби та психотропні речовини. Даним кримінальним правопорушенням притаманний надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками не лише для здоров`я конкретної особи, а й для здоров`я населення, економіки та суспільства в цілому. Саме тому, право кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних, психотропних і токсичних речовин, визначено як одне із основних прав людини та закріплене в ст. 49 Конституції України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження та свідчить про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть бути недостатніми для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Окрім того, суд першої інстанції при вирішенні
питання про обрання запобіжного заходу з визначенням розміру застави врахував, тривалість перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою та вважав за можливе визначити розмір застави обвинуваченим достатній для забезпечення виконання ними обов`язків, передбачених КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_14 просить скасувати ухвалу суду від 25.08.2022 як необґрунтовану в частині визначення розміру застави, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинувачених: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_21 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, у решті вказану ухвалу залишити без змін.
В доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує на те, що такий виключний запобіжний захід, як тримання обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_21 під вартою без визначення розміру застави є обґрунтованим. Ризики, які встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу та продовження вказаного запобіжного заходу відносно обвинувачених, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, про що й зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому подальше тримання під вартою обвинувачених буде виправданим та необхідним, а більш м`який запобіжний захід, такий як застава, не зможе забезпечити процесуальну поведінку обвинувачених та виконання останніми покладених на них обов`язків. Просить ухвалу суду від 25.08.2022, якою призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акту та задоволено клопотання прокурора Закарпатської обласної прокуратури про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і як альтернативний запобіжний захід, визначено розмір застави обвинуваченим частково скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, у решті ухвалу залишити без змін.
Захисник-адвокат ОСОБА_10 подала до суду письмове заперечення на апеляційну скаргу прокурора в якому вказує на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу досліджено та надано оцінку всім обставинам, з якими закон пов`язує можливість обрання найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою. Суддя взяла до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винним, що може спонукати обвинуваченого до неправомірної поведінки. Розмір застави, визначений судом щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а неодмінне звернення застави у дохід держави з одночасним подальшим триманням особи під вартою у разі невиконання обвинуваченим обов`язків є вагомим запобіжником його неправомірної поведінки. Після внесення застави ОСОБА_8 звільнено з під варти і такий знаходиться вдома за адресою: АДРЕСА_3 . Обвинувачений ОСОБА_8 дотримується визначених ухвалою суду від 25.08.2022 обов`язків і цим підтверджується правомірність прийнятого судом рішення. За вказаних обставин вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги,пояснення захисників-адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали контрольного провадження, обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно ст. 177 КПК України з метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані у ст. 178 КПК України.
В порядку ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Прокурором доведено, що заявлені ним в клопотанні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими, натомість захисниками обвинувачених не доведено, що вказані ризики відпали, зменшилися і є неактуальними.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
При вирішенні питання про застосування щодо обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом першої інстанції встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинувачених відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і такий висновок підтверджується перевіреними доказами, яким дана належна оцінка.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що є всі підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому вони обвинувачуються з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, що свідчить про необхідність застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити їхньої належної процесуальної поведінки.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Суд звертає увагу на спосіб вчинення кримінальних правопорушень, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України передбачені випадки, коли слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Із системного аналізу зазначених норм слідує, що законодавець передбачив право, а не обов`язок прийняття рішення щодо визначення чи не визначення розміру застави.
Як встановив суд, і це підтверджується матеріалами контрольного провадження, обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, зокрема санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та санкція статті за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 цього Кодексу, передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, і обвинувачені перебуваючи на волі, можуть переховуватися від суду, незаконно вливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про наявність існування ризиків, передбачених пп. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України доведена прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.
З огляду на викладене, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні обвинуваченими інкримінованих їм кримінальних правопорушень, мотив та спосіб їх вчинення, існуючі в даному провадженні ризики, особи обвинувачених, апеляційний суд приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції доведена неможливість застосування відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу, що у своїй ухвалі при застосуванні відносно обвинувачених найсуворішого запобіжного заходу обґрунтовано прийняв до уваги суд.
Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора на предмет законності та вмотивованість ухвали суду щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині визначення застави, колегія суддів звертає увагу на таке.
На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Як вбачається з ухвали, визначаючи щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розмір застави, суд взяв до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 цього Кодексу, тривалість перебування обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 під вартою без визначення розміру застави та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Тому, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, його ступеня суспільної небезпеки, а також особи обвинувачених, суд прийшов до висновку, що застава обвинуваченому ОСОБА_6 у розмірі 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ОСОБА_7 у розмірі 210 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ОСОБА_8 у розмірі 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; ОСОБА_9 у розмірі 205 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків і такий розмір не буде завідомо непомірним для них.
З вказаним висновком погоджується і колегія суддів. При цьому враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якого розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, визначені судом щодо обвинувачених розміри застави є такими, що співвідноситься з даними про особу обвинувачених, обставинами кримінального провадження, тяжкістю та особливою суспільною небезпечністю, а тому відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зазначеним в ч. 4 ст. 182 КПК України, згідно яких розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків. Такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права обвинувачених.
Враховуючи наведене та приймаючи до уваги те, що наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, а також те, що кримінальні правопорушення (особливо тяжкі) у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинено у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про можливість визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, з таким висновком погоджується і колегія суддів.
На інші доводи, які б слугували підставою для скасування ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави прокурор в апеляційній скарзі не посилається.
Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали суду при апеляційному розгляді не встановлено.
Крім того, колегія суддів приймає до уваги і те, що обвинувачені з часу звільнення їх з під варти на заставу, належним чином виконують покладені на них процесуальні обов`язки, не перешкоджають судовому розгляду кримінального провадження.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.08.2022 немає, а тому апеляційна скарга прокурора з доповненнями до неї задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів контрольного провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду, а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд
Апеляційну скаргу з доповненнями до неї прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_14 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.08.2022, щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді