Справа № 135/169/22
Провадження № 1-кп/147/10/23
У Х В А Л А

іменем України

09 березня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою «Вінницька установа виконання покарань №1» в залі суду обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000051 від 29.11.2021, про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

В провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч.3 ст.190 КК України.

В ході судового розгляду кримінального провадження прокурором у ньому ОСОБА_3 28.02.2023 було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, яке мотивоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб та заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) вчинене за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах. Ухвалами Ладижинського міського суду Вінниуьої області та Тростянецького районного суду Вінницької області, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 продовжувався. Відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1, п. 3, п. 4, п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обгрунтування продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від суду; запобігання спробам незаконно впливати на потерпілих, свідків; перешкоджання кримінальному провадженню шляхом неявок до суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Наявність зазначених ризиків обгрунтовується наступними обставинами: ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190 КК України. Санкція ч. 3 ст. 190 КК України передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років. ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє засуджений: 16.09.2021 Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст.309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. 02.09.2021 відносно ОСОБА_4 , до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області, направлено обвинувальний акт за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який наразі перебуває на розгляді. Незважаючи на ці обставини ОСОБА_4 . На шлях виправлення не став та вчинив нові злочини. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, неодружений, є уродженцем м.Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. З огляду на страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинені злочини, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати кримінальному провадженню неявками до слідчого, прокурора та суду; перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих, свідків і змусити їх змінити показання. У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше вчиняв кримінальні правопорушення, тому є підстави вважати, що перебуваючи на волі він може продовжувати вчиняти правопорушення. Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обмежить вільне пересування ОСОБА_4 , що матиме превентивне значення для заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а також запобігатиме вчиненню нового кримінального правопорушення, впливу на свідків, знищенню або спотворенню речових доказів та документів та переховуванню від суду. З огляду на зазначені обставини запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, неможливо.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав в повному обсязі, та зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та жоден інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе їм запобігти.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо поданого прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою. Разом з тим заявив клопотання про зменшення розміру застави, в обгрунтування якого, зазначає, що він може сплатити заставу у розмірі 100 тисяч гривень, вже півтора року він перебуває під вартою і заставу йому не зменшили ні на гривню. Вказує, що ризики вказані прокурором відсутні, оскільки нічого поганого ОСОБА_4 вчинити не зможе, бо надворі війна.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримала думку свого підзахисного, оскільки, на її думку, вказані прокурором ризики є недоведеними. Також, зазначила, що розуміє, що сторона захисту наполягає на проведенні допиту потерпілих, однак клопотала про зменшення застави до 100 тисяч гривень.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши подані та заявлені клопотання та матеріали кримінального провадження, дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується 11 березня 2023 року. Розгляд кримінального провадження до вказаної дати не може бути закінчено.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотання суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого такого заходу. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При розгляді клопотань про продовження строку дії застосованого запобіжного заходу суд додержується правил, передбачених розділом II КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

В жодному випадку запобіжний захід не може розцінюватись, як покарання за вчинене діяння.

Приписами вимог ст.178 КПК України унормовано, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей тощо.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом встановлено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не перестали існувати та не зменшились. Зокрема, існують ризики переховування обвинуваченого від суду, продовження злочинної діяльності, впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Виходячи із практики Європейського суду з прав людини, суворість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх вини разом із іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Щодо доводів сторони захисту щодо відсутності ризиків взагалі, суд вважає необхідним зазначити, що під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Так, при розгляді даного клопотання судом встановлено, що обвинуваченй ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, офіційно не одружений, раніше неодноразово судимий.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, суд враховує існування зазначених ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінює сукупність обставин, а саме: вагомість обгрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, враховуючи, що ОСОБА_4 інкримінуються кримінальні правопорушення, які носять характер нетяжкого та тяжкого.

Суд погоджується з доводами прокурора та вважає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження, зважаючи та тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 правопорушень та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Відомостей, які б свідчити про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, суду не надано.

За таких обставин, запобіжний захід у виді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки ОСОБА_4 та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

На думку суду, продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, у рішеннях якого, зокрема, у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, наголошено, що тримання особи під вартою може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Щодо клопотання обвинуваченого та захисника про зменшення розміру застави, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене вище, суд не вбачає підстав для зменшення застави, яка визначена ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021 в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 198480 грн., оскільки вважає такий розмір застави пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи відомості, які містяться в матеріалах клопотання та обставини вчинення злочинів, в яких ОСОБА_4 обвинувачується, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

У свою чергу захисником ОСОБА_5 не надано суду переконливих доказів необхідності зменшення розміру застави яка визначена обвинуваченому.

Отже, підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого, суд не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки, в судовому засіданні доведено необхідність продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, враховуючи наявність ризиків та обставин, які зумовлюють існування цих ризиків, на думку суду, розмір застави визначений ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021 варто залишити без змін у раніше визначеному розмірі, відповідно до порядку передбаченого ч.3 ст.183 КПК України з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави. Вказане, на думку суду, відповідатиме критеріям справедливості та співмірності (пропорційності), забезпечить справедливий баланс інтересів особи та суспільства, а тому не суперечитиме ст. 1 Першого Протоколу та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 194, 331, 350 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 про зменшення розміру застави - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів тобто до 07 травня 2023 року включно.

Заставу, визначену ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 08.12.2021, залишити без змін у раніше визначеному розмірі.

Застава може бути внесена у будь-який момент протягом дії ухвали як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок: код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26286152; банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172; рахунок отримувача (IBAN) UA0000401, призначення платежу: запобіжний захід - застава.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого відповідно до ч.5 ст.194 КПК України наступні обов`язки: прибувати на виклики суду; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає без дозволу прокурора чи суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ухвалу направити на адресу Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1», яка знаходиться за адресою: вул. Брацлавська, 2, місто Вінниця, 21100, для виконання та вручення обвинуваченому.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали суду виготовлено та оголошено о 08 годині 30 хвилин 10 березня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1