ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/509/22
Провадження № 1-кп/553/130/2022
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000936 від 12.11.2021 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

03.11.1997 вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова за ч.4 ст.213, ч.4 ст.81, ст.ст.44,42 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі (31.08.1999 на підставі п.а ст.2 Закону України «Про амністію» звільнений від відбування покарання);

23.06.2001 вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова за ч.1 ст.101 КК України до 3 років позбавлення волі (звільнений за відбуттям строку покарання 18.11.2003);

12.03.2004 вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова за ч.1 ст.395, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 1 року позбавлення волі (звільнений умовно-достроково 10.03.2005);

27.01.2006 вироком Апеляційного суду Харківської області за ст.395, ч.2 ст.296, п.п.9,12 ч.2 ст.115, ст.70 КК України до 15 років позбавлення волі;

13.05.2017 вироком Харківського районного суду Харківської області за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186, ст.ст.70,71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі;

07.09.2017 вироком Московського районного суду м.Харкова за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі (звільнений за відбуттям строку покарання 07.10.2020)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :
11.11.2021 приблизно о 21 год. 40 хв. ОСОБА_4 знаходячись у спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклих неприязних відносин на фоні побутової сварки зі своєю співмешканкою - ОСОБА_6 , діючи умисно, за раптово виниклими умислом та метою, направленими на спричинення останній тілесних ушкоджень, з мотивів неприязні, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, не передбачаючи можливості падіння ОСОБА_6 та суспільно-небезпечних наслідків у вигляді її смерті, хоча міг і повинен був це передбачити, але не звертаючи на це увагу та бажаючи діяти саме таким чином, наніс не менше двох ударів кулаком лівої та правої руки в ділянку голови останньої, внаслідок чого остання з положення стоячи впала на підлогу та вдарилася головою об тверду поверхню. В цей час ОСОБА_4 , вважаючи, що у потерпілої обструкція дихальних шляхів (нестача кисню), наніс останній не менше двох ударів кулаком правої руки в область грудної клітини зліва.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_6 спричинені наступні тілесні ушкодження:

-травма голови: синці в околоочних ділянках, лівій вушній раковині, в ділянці підборіддя, крововиливи в кон`юктиву правого і лівого ока, травматична екстракція першого (1-го) зуба на нижній щелепі зліва, закритий перелом кісток носу, крововиливи в м`які тканини голови з боку їх внутрішньої поверхні в тім`яно-потиличній області, крововиливи під оболонки головного мозку, забій головного мозку;

-синці на передній поверхні грудної клітини зліва, клубової ділянки зліва;

-синці на лівому і правому плечі, правій кисті, лівому стегні, правій гомілці.

За ступенем тяжкості травма голови, встановлена у ОСОБА_6 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно з пп. 4.8, 2.1.3. «в» «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р., №6); синці тулуба, кінцівок, встановлені у ОСОБА_6 , за ступенем тяжкості мають ознаки легких тілесних ушкоджень (згідно пп. 4.8, 2.3.5. «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 р., №6).

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_4 смерть ОСОБА_6 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в стаціонарі КНП «МКЛШНМД ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР внаслідок закритої черепно-мозкової травми з крововиливами під оболонки головного мозку, забоєм головного мозку та її ускладнення набряк-набрякання головного мозку, гострий розлад кровообігу. Між отриманою вищевказаною травмою голови, заподіяною діями ОСОБА_4 та настанням смерті ОСОБА_6 наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, їх кількість, механізм та мотиви нанесення не заперечував. Пояснив, що протягом приблизно трьох місяців спільно мешкав з ОСОБА_6 в його квартирі. Ввечері 11.11.2021 у спальні між ним та ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої він вдарив її двічі в обличчя руками, від чого потерпіла впала на підлогу. Думаючи, що у потерпілої епілептичний напад та вона задихається, ОСОБА_4 двічі вдарив її руками в область грудної клітини, намагався розтиснути зуби ложкою та попрохав свою сестру викликати екстрену медичну допомогу.

Будучи належно повідомленою про дату, час і місце розгляду, потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не прибула, звернувшись із відповідним клопотанням про розгляд справи за її відсутності. У наданому на адресу суду клопотанні потерпіла питання про призначення покарання залишила на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, його захисника, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні умисного кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

У п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації, відповідно до положень ст.12 КК України, а також враховує особливості кожного конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, зокрема, форму вини, мотив і мету, спосіб вчинення та ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Обвинувачений ОСОБА_4 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має непогашені судимості, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи, неодружений, суспільно-корисною діяльністю не займається, постійного легального джерела доходу не має, після звільнення з місць позбавлення волі займався підробітками, має зареєстроване місце проживання, за медичною допомогою впродовж останніх п`яти років до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» Харківської міської ради не звертався, на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не знаходиться.

Вирішуючи питання щодо наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вказує, що рішення про їх встановлення насамперед має значення для правильного призначення покарання і має бути повністю самостійним, тобто незалежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Так, в ході судового провадження, обвинувачений відверто визнав свою провину, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, осудив свою поведінку, повідомляв суду фактичні обставини про вчинений ним злочин. Дії, емоції і висловлювання обвинуваченого, свідчать про такий його моральний стан, який міг би призвести стороннього спостерігача до думки про щире каяття особи. При цьому суд враховує, що безпосередньо після вчинення злочину обвинувачений самостійно намагався надати медичну допомогу потерпілій, сприймаючи її стан як епілептичний напад, вжив дій щодо виклику швидкої.

З огляду на викладене, як обставину, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття.

В якості обставини, яка обтяжує покарання суд враховує рецидив злочинів.

Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілої, яка у вирішенні питання про призначення покарання покладалась на розсуд суду, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, наближене до мінімального.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1, 75 КК України суд не знаходить.

Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, засадам гуманності і справедливості.

При цьому справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Цивільний позов в межах кримінального провадження до обвинуваченого не пред`являвся, процесуальні витрати відсутні.

За ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.11.2021 у даному кримінальному провадженні було застосовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, які підлягають скасуванню.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 24.01.2022 до обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, який в подальшому неодноразово продовжувався судом.

За таких обставин, в межах кримінального провадження, що розглядається, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід, а відтак у строк покарання ОСОБА_4 необхідно зарахувати попереднє ув`язнення у період з 24.01.2022 до винесення вироку, відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Оскільки підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів судом не встановлено, до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_4 слід залишити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 11.11.2022.

У строк покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 24.01.2022 по 10.11.2022 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосований до обвинуваченого запобіжний захід залишити тримання під вартою.

Скасувати арешт, накладений за ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 12.11.2022 на тимчасово вилучене майно.
Речові докази у справі:

диск з аудіозаписом повідомлення, яке надійшло до служби «102» та диск з відеозаписом - залишити у матеріалах кримінального провадження, які зберігаються у сторони обвинувачення;

металеву ложку, змиви зі слідами речовини бурого кольору, які зберігаються у ВП №1 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м.Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Після проголошення вироку обвинувачений має право отримати в суді його копію, подати клопотання, ознайомитися із журналом судового засідання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Суддя
Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1