Справа № 283/732/22
Провадження №1-кс/283/556/2022
У Х В А Л А

24 листопада 2022 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 , про відвід судді Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_6 від участі у розгляді кримінального провадженняза обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.115 КК України (справа № 283/732/22, провадження № 1-кп/283/128/2022 ),-

ВСТАНОВИВ:
11 листопада 2022 року захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_3 звернулася до Малинського районного суду із заявою про відвід судді ОСОБА_6 , що здійснює розгляд кримінального провадження № 0000049 від 27.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.115 КК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 11.11.2022 року головуючим суддею щодо розгляду заяви про відвід визначено ОСОБА_1 .

Заява про відвід мотивована тим, що суддя ОСОБА_6 порушуючи всі можливі норми законодавства, здійснював судове провадження не державною мовою, а саме російською. Адвокат неодноразово зазначала під час судових засідань, що обвинувачений являється громадянином Узбекистану, українською мовою не володіє взагалі, а російською володіє лише на дрібному побутовому рівні. Адвокат заявляла клопотання про залучення перекладача, у задоволенні якого суддя безпідставно відмовляв, а на доводи захисника суддя ОСОБА_6 не звертав жодної уваги. Однією з підстав відмови суду у задоволенні клопотання захисника про залучення перекладача на узбецьку мову слугував той факт, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 було забезпечено перекладача на російську мову. Суддя ОСОБА_6 не дотримався принципу "рівності можливостей", тим самим порушив право обвинуваченого ОСОБА_5 на користування рідною мовою, яку останній достеменно розуміє. Суддя ОСОБА_6 не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_5 право на відвід перекладача, не з`ясував повноваження перекладача та чи володіє той достатніми знаннями , щоб приймати участь у кримінальному процесі в ролі перекладача. Суддя ОСОБА_6 перебирає на себе не лише функції перекладача, а й функції сторони обвинувачення, що полягає в тому, що суддя ОСОБА_6 сам обирає докази, якими підтверджується вина ОСОБА_5 . Такими діями, суддя ОСОБА_6 , порушив основоположну засаду здійснення кримінального судочинства - рівність перед судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Дії судді ОСОБА_6 свідчать про упередженість та необ`єктивність судді. Із звуко - та відеозаписів судових засідань вбачається, що зв`язок між судом та ДУ "Житомирська установа виконання покарань №8"бажає бути кращим, оскільки те, що говорить обвинувачений ОСОБА_5 розібрати практично не можливо. Суддею ОСОБА_6 адвокату не роз`яснювалось право на заявлення відводів.

За таких обстави є сумнів, що розгляд справи в суді першої інстанції буде здійснюватися на принципу рівності сторін кримінального провадження, адже враховуючи вище викладене, ОСОБА_5 вже перебуває у нерівному становищі порівняно із стороною обвинувачення. Просить суд задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_6 та відвести суддю від розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Матеріали кримінального провадження передати до канцелярії суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу справи задля визначення нової колегії суддів для здійснення розгляду кримінальної справи.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_3 , до суду не з`явилась, про розгляд заяви повідомлена належним чином.

Прокурор до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Доставка обвинуваченого ОСОБА_5 до суду не забезпечена.

Потерпіла ОСОБА_7 , в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 .

Ознайомившись із змістом заяви та доданими до неї доказами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч. 3 ст. 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. До складу суду, що здійснює судове провадження, не можуть входити особи, які є родичами між собою.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Водночас, ст.9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ст. 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і підлягає застосуванню. Відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Варто також зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції неупередженість (безсторонність) судді, а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості, суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

У справі «Фей проти Австрії» ЄСПЛ вказав, що неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

За п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У контексті незалежності у рамках судових органів за положеннями Принципу I (2)(d) - «судді не повинні нести обов`язок звітування по суті розглянутих ними справ перед будь-ким поза судовою системою», а «звіти» по суті справи, навіть перед іншими членами судової системи, не сумісні з особистою незалежністю (п. 67 вищенаведеного висновку); водночас, згідно з Рекомендацією N R (94) 12, Принцип I (2)(a)(i) передбачає, що «рішення суддів не повинні бути предметом перегляду поза процедурами оскарження, як це передбачено законом».

Визначаючись щодо наявності підстав для відводу судді, суд враховує, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності має визначатись, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Не дивлячись на те, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередження чи схильності, її відсутність чи, навпаки, наявність може бути перевірена різними способами відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції. У даному контексті можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, що відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, і об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справах П`єрсак проти Бельгії, Кіпріану проти Кіпру, Грівз проти Сполученого Королівства).

Суб`єктивний критерій полягає у з`ясуванні особистих переконань конкретного судді у певній справі. Оскільки доказів протилежного не надано, то по суб`єктивному критерію особиста безсторонність головуючого судді презюмується. Щодо об`єктивного критерію оцінки неупередженості, то необхідно визначити, поза межами особистої поведінки судді, чи немає підтверджених фактів, які могли б спричинити сумніви щодо неупередженості судді. При вирішенні питання про те, чи існують обґрунтовані причини вважати, що цих вимог не було дотримано, точка зору сторони є важливою, але не є вирішальною. Вирішальним є те, чи таке побоювання може бути об`єктивно виправданим (рішення Європейського суду з прав людини у справі Клейн та інші проти Нідерландів). Таким чином, не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами.

Оцінюючи доводи заявника, викладені в заяві про відвід, приходжу до висновку, що вказані доводи як окремо, так і в сукупності, не є такими, що об`єктивно свідчать про наявність необ`єктивності та упередженості судді ОСОБА_6 . Заявником не подано суду жодного доказу, який би підтвердив пряму чи побічну заінтересованість у результаті розгляду справи з боку суду.

Наведені заявником аргументи стосовно вживання суддею при веденні засідання російської мови, оскільки, як зазначено у заяві, обвинувачений на побутовому рівні володіє нею, а також відмова у задоволенні клопотання про залучення належного перекладача, щодо нестаранного виконання суддею судових функцій, свідчать саме про незгоду особи з процесуальними діями судді ОСОБА_6 , що у значенні вказаних вище імперативних приписів статті 75 КПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

З урахуванням викладеного та матеріалів справи, суд не вбачає жодної правової підстави для відводу судді ОСОБА_6 , оскільки в заяві не наведено обґрунтованих підстав, передбачених ст.75 КПК України для відводу, в тому числі і обставин, які викликають сумнів у його неупередженості та виключають його участь при розгляді справи.

Керуючись статтями 75, 80 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_6 по справі № 283/732/22 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1