Справа № 308/3956/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали контрольного провадження 11-кп/4806/211/23, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023.

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.05.2023 включно без визначення розміру застави, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки та мешканки АДРЕСА_2 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 30.01.2022 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000117 про обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою та розглядаючи питання доцільності збереження раніше обраного запобіжного заходу обвинуваченому, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_9 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким злочином (ч. 3 ст. 187 КК), за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна. При цьому, ризики, які служили підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, своєї актуальності не втратили та продовжують існувати, зокрема те, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винним в інкримінованих кримінальних правопорушеннях; незаконно впливати на свідків; може продовжити свою злочинну діяльність та вчинити нові кримінальні правопорушення. Окрім того, ОСОБА_9 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих та тяжких кримінальних правопорушень, востаннє судимий вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.10.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, що в поєднанні з даними про особу обвинуваченого, який не працює, свідчить про обґрунтованість наявності заявлених ризиків та про неможливість їх уникнення при

-2-

застосуванні більш м`яких запобіжних заходів, а тому суд вважав за доцільне продовжити обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі, поданій захисником-адвокатом ОСОБА_6 порушується питання про скасування ухвали суду від 28.03.2023 в частині продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 та обрання відносно останнього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а у разі відмови в його застосуванні визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_9 обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законом. Стверджує про помилковість висновку суду першої інстанції щодо існування хоча б одного ризику, визначеного ст. 177 КПК України, а одна тільки тяжкість злочинів та незавершеність судового слідства не давали суду підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, батьків похилого віку на утриманні та постійне місце проживання. Перешкод в застосуванні застави немає, оскільки з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, потерпіла вказувала про застосування щодо неї насильства одним з фігурантів, однак не вказувала, що це був саме ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, основні її доводи, дослідивши матеріали контрольного судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок слідчого судді з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_10 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість судового рішення відносно ОСОБА_9 колегія суддів відхиляє з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

За приписами ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити:

-3-

виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу обґрунтовано взяв до уваги тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів та покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_9 у разі доведення його вини за пред`явленим йому обвинуваченням, зокрема за ч. 3 ст. 187 КК України, те, що судове провадження не закінчено, а також дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих та тяжких кримінальних правопорушень, востаннє засуджений вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 29.10.2019 за ч. 3 ст. 185 КК України, що в поєднанні з наявними у матеріалах контрольного провадження даними про його особу, свідчить про обґрунтованість висновків суду щодо наявності заявлених прокурором ризиків та про неможливість їх уникнення при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів.

Колегія суддів вважає, що виходячи з тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_9 обвинувачується, конкретних обставин за яких скоєні діяння та даних про його особу, є обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_9 , перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо ОСОБА_9 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, в зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального провадження (допит свідків, дослідження письмових й речових доказів), суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, вважаючи, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

-4-

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у ОСОБА_9 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також дані про його особу, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_9 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Окрім того, п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або з погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, з урахуванням встановлених ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати та не втратили своєї актуальності, а також обставин особливо тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали правильно не визначив розмір застави ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим доводи сторони захисту в цій частині слід визнати необгрунтованими.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли істотно вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі не вказується в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2023, щодо ОСОБА_7 ,-без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді