Справа № 297/755/18
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.11.2022 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/493/22 за апеляційною скаргою прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.07.2022.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, непрацююча, не одружена, з повною середньою освітою, не судима, засуджена:
- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 02 (два) роки;
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки;
- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки.
На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 02 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на неї відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази: картку банку «Ощадбанк» з позначеннями НОМЕР_1 ; рахунок за електроенергію № 1496266 від 02.11.2017 на ім`я ОСОБА_9 , на загальну суму 575,52 грн; квитанцію про видачу готівки CAUG4105 від 04.01.2018, 11:04 на суму 100 грн; квитанцію про видачу готівки CAUG8283 від 03.01.18, 17:18 на суму 100 грн; квитанцію про видачу готівки CAUG8283 від 03.01.18, 17:15 на суму 1000 грн; квитанцію про видачу готівки CAUG4105 від 04.01.18, 11:03 на суму 144,36 грн; квитанцію про видачу готівки CAUG8283 від 03.01.18, 17:16 на суму 1000 грн, - залишено при матеріалах кримінального провадження.
Згідно вироку ОСОБА_8 визнана винною у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.
рахунок за електроенергію № 1767569 від 02.01.2018, де замінила банківські реквізити Берегівського РЕМ на номер своєї банківської картки та зазначила суму для оплати 507,36 грн, під приводом співробітника Берегівського РЕМ, реалізуючи свій злочинний умисел, надала рахунок за електроенергію № 1767569 від 02.01.2018 ОСОБА_10 , який 03.01.2018 оплатив його через термінал № 202362, що за адресою вул. Мукачівська, 190, м. Берегово, перерахувавши грошові кошти в сумі 512 грн на банківську картку ОСОБА_8 . У результаті кримінального правопорушення потерпілому ОСОБА_11 заподіяно майнову шкоду на вищевказану суму.
03.01.2018 ОСОБА_8 , з метою власного незаконного збагачення шахрайським шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, повторно, з використанням банківської карти ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 виданої на її ім`я, попередньо виготовивши рахунок за електроенергію № 1767358 від 02.01.2018, де замінила банківські реквізити Берегівського РЕМ на номер своєї банківської картки та зазначила суму для оплати 507,36 грн, під приводом співробітника Берегівського РЕМ, реалізуючи свій злочинний умисел, надала рахунок за електроенергію № 1767358 від 02.01.2018 ОСОБА_22 , але злочин не був закінчений з причин, що не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_22 виявила невідповідність в рахунку та не оплатила його.
03.01.2018 ОСОБА_8 , з метою власного незаконного збагачення шахрайським шляхом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно-небезпечних наслідків, повторно, з використанням банківської карти ПАТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_1 виданої на її ім`я, попередньо виготовивши рахунок за електроенергію № 1767279 від 02.01.2018, де замінила банківські реквізити Берегівського РЕМ на номер своєї банківської картки та зазначила суму для оплати 507,36 грн, під приводом співробітника Берегівського РЕМ, реалізуючи свій злочинний умисел, надала рахунок за електроенергію № 1767279 від 02.01.2018 ОСОБА_25 , але злочин не був закінчений з причин, що не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_25 виявив невідповідність в рахунку та не оплатив його.
Судове провадження розглядається за відсутності обвинуваченої, захисника, потерпілих, неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їхньої неявки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 , яка частково підтримала апеляційну скаргу, просила вирок скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За приписами ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч. 3 ст. 370, з урахуванням ст. 94 КПК України).
Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Вказаних вимог закону судом першої інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 не дотримано.
За змістом ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.
За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.
Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15.07.2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.
Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 вказаних вимог закону не дотримався.
Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Проте, зміст журналу судового засідання від 30.06.2022 та звукозапис технічного носія свідчать про те, що зазначені вимоги кримінального процесуального законодавства судом першої інстанції дотримані не були, оскільки суд першої інстанції, після виконання дій, передбачених статтею 348 КПК України, у зв`язку із повним визнанням обвинуваченою ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, врахувавши думку учасників процесу, прийняв рішення не досліджувати всі докази у кримінальному провадженні та продовжив розгляд даного кримінального провадження без роз`яснення обвинуваченій ОСОБА_8 та іншим учасникам процесу положень ч. 3 ст. 349 КК України, відповідно до яких суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно обвинувачений та інші учасники процесу розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання обвинуваченим вини є добровільним, та не роз`яснив учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені пп. 10, 13, 16 ст. 7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.
При викладених вище обставинах колегія суддів вважає, що допущене місцевим судом недотримання встановленої законом процедури судового розгляду щодо обов`язку з`ясувати чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, є істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.
Вказані обставини є грубим порушенням судом першої інстанції права обвинуваченого на захист, оскільки відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення.
Окрім того, як свідчить зміст оскаржуваного вироку, за результатами судового розгляду обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні, зокрема, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 190 КК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в її діях інкримінованого кримінального правопорушення та визнав її винною за вказаною нормою закону.
Разом з тим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку, суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, а лише зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується за тими обставинами, які викладені в обвинувальному акті, та виклав фактичні обставини кримінального провадження, які встановлені досудовим розслідуванням, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.
З огляду на вищезазначене, чіткість та конкретність викладення у вироку фактичних обставин скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, зокрема у зв`язку із відсутністю чіткого формулювання обвинувачення за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України, яке визнано судом доведеним, викликає обґрунтовані сумніви щодо правильності висновків суду щодо наявності в діях обвинуваченої конкретного кримінального правопорушення, а тому вирок суду першої інстанції в цій частині також не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону.
Таким чином, допущені місцевим судом порушення вимог ст. 374 КПК України не можуть бути усунені шляхом ухвалення нового вироку апеляційним судом, оскільки відповідно до вироку суду, зокрема його мотивувальної частини, не вбачається, які обставини, який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.
Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Апеляційний суд вважає, що відсутність формулювання обвинувачення, яке визнано судом доведеним за результатами судового розгляду в оскаржуваному вироку, є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК України, а також недотримання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України в даному конкретному випадку є відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно з чітким дотриманням вимог кримінального процесуального закону дослідити всі обставини кримінального провадження, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити судове рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.
Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність з підстав призначення обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, яке не могло їй бути призначено. Такі доводи підлягають ретельній перевірці та врахуванню при новому розгляді кримінального провадження.
На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.07.2022 щодо ОСОБА_26 , обвинуваченої у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК України скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді