ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1310/23 Справа № 209/1846/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, у кримінальному провадженні № 0000082,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 подовжена до 15 квітня 2023 року до 22.00 годин.

В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що зважаючи на те, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні низки тяжких кримінальних правопорушень у період воєнного стану, може продовжити займатися злочинною діяльністю, також існує ризик того, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання, яке може бути призначене йому в разі доведеності вини, може ухилятися від суду. Дійшов висновку про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі домашнього арешту, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання зазначеним вище ризикам, передбаченим у ст.177 КПК України.

В апеляції:

- захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло та відповідними зобов`язаннями за адресою його проживання АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.

Вказує, що судом не взято до уваги доводи сторони захисту про обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені, а переховуватись або продовжити злочинну діяльність обвинувачений не збирається. Оскаржена ухвала не містить у собі виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились або виникли нові ризики.

Зазначає, що суд в порушення ч. 3 ст. 183 КК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави.

Посилається на необґрунтованість підозри.

Крім того вказує, що обвинувачений є непрацездатним, що підтверджується пенсійним посвідченням, має постійне місце проживання, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, перебуває у шлюбі, має неповнолітню дитину, які перебувають на його утриманні, має на утриманні непрацездатну матір, 1941 року народження, яка зараз проживає в м. Харкові, є важкохворою та потребує догляду. Окрім того, зазначає, що ОСОБА_5 страждає на ряд хронічних захворювань, що вказує на те, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені КПК, зокрема, цілодобовий домашній арешт, зможуть забезпечити вказану у клопотанні мету.

Сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом першої інстанції дотримані, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі в частині недоведеності ризиків та необхідності обрання більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість його застосування.

Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

З таким висновком погоджується й колегія суддів, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що існують вказані вище ризики.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, які відноситься, в тому числі, до категорії тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, вчинених у період воєнного стану проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. Крім того, наразі докази, зібрані сторонами кримінального провадження, мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що визначені судом ризики є обґрунтованими.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Однак, за вимогами ч. 3, 4 ст. 183 КПК України суддя при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не визначений обвинуваченому розмір застави, при цьому не мотивував і не обґрунтував таке своє рішення, що є підставою для його скасування, з огляду на що доводи апеляційної скарги адвоката в цій частині є слушними.

Зміст ч. 4 ст. 183 КПК України, якою визначено, що під час воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Оскільки кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_5 , не входять до вищезазначеного переліку, вирішуючи дане питання колегія суддів зважає, що судом першої інстанції не було належним чином розглянуто можливість застосування інших (альтеративних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Так, судом не були враховані обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки: мати, дружину, він є одруженим, має на утриманні дитину, є пенсіонером, постійне місце проживання.

З урахуванням перелічених обставин, оцінивши їх в сукупності, та враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, колегія суддів вважає можливим і доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу в межах розміру, визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з покладенням на нього відповідних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України, саме такий запобіжний захід з визначенням застави є необхідним та достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам, та не є непомірним для обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч. 2 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України, у кримінальному провадженні № 0000082, скасувати та постановити нову, якою клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 15 квітня 2023 року включно.

Визначити суму застави у розмірі сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) грн., яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави слідчому та прокурору.

У разі сплати суми застави звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з під варти та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, до 15 квітня 2023 року включно а саме:

- прибувати по першому виклику до суду у визначений ним час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4