ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8505/22

Провадження № 11-кп/4820/817/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілої ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2022 року, у кримінальному провадженні №0000019, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 березня 2022 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Гелетинці, Хмельницького району, Хмельницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, та

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2022 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в дохід держави у розмірі 100 (ста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одну тисячу сімсот) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 20000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_6 , 07.03.2022 року близько 13.20 год., перебуваючи на подвір`ї власного господарства, що по АДРЕСА_2 , під час конфлікту на ґрунті неприязних відносин, реалізовуючи свій протиправний умисел спрямований на спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, знаходячись навпроти останньої, на відстані витягнутої руки, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, умисно наніс один удар металевою лопатою без держака, яку тримав у своїй правій руці, в область лівої тім`яної ділянки голови ОСОБА_9 . Внаслідок вказаних умисних дій, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці голови, які за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, просить вирок Хмельницького міськрайонного суду скасувати, а кримінальне провадження стосовно нього закрити.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що висновки суду, викладені у судовому рішенні не відповідають обставинам кримінального правопорушення. Ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_10 , який раптово увірвався на територію його господарства і з криками: «Я тебе вб`ю», накинувся на нього та наніс декілька ударів в голову та тулуб. ОСОБА_6 був змушений застосувати оборону та захистити себе, тому лівою рукою натягнув курточку нападника йому на голову і вивільняючись з його захвату, лопатою без держака, яка була біля нього, відмахнувся від ОСОБА_10 . Тоді ОСОБА_10 вибив в нього лопату, і коли ОСОБА_6 стояв навколішки, ззаду невідомий зловмисник вдарив його знову в плечі і потилицю руками. Після чого ОСОБА_6 розвернувся і рукою дав у відповідь. Згодом з`ясувалось, що це була ОСОБА_9 . Зауважує, що був у стані афекту, переживав страх, жах та ненависть саме внаслідок атаки на нього на власному подвір`ї.

Звертає увагу суду, що покази потерпілої є недостовірними, оскільки в нього на подвір`ї трав`яний покрив, а не підлога, як записано у вироку з її слів.

Зазначає, що швидку та працівників поліції викликав його син ОСОБА_11 . З моменту інциденту до моменту приїзду карети швидкої допомоги пройшло близько 30 хвилин, За цей проміжок часу потерпіла могла сама собі заподіяти тілесні ушкодження, або ці ушкодження в неї були задавнені.

Вказує, що висновок судово-медичної експертизи не може бути належним і допустимим доказом у цій справі, виходячи з наступного.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №15 від 01 квітня 2022 року в ОСОБА_9 саном на 20 березня 2022 року виявлений рубець м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці голови може бути слідом загоєння рани м`яких тканин і давність утворення їх 10-15 діб з моменту проведення експертизи 29 березня 2022 року. Подія відбулася 07 березня 2022 року, а поріз створений 14-19 березня 2022 року.

Крім того, суд дійшов неправильного висновку щодо стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди на користь ОСОБА_9 у сумі 20000 гри., оскільки будь-яких доказів потерпіла не надала та не знаходилась на амбулаторному або стаціонарному лікуванні.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні вимоги, заперечували щодо стягнення моральної шкоди.

Обвинувачений наполягав, що це його били двоє, а він оборонявся, його син викликав швидку допомогу для нього, а не для потерпілої. Вважає, що відсутні докази на підтвердження отримання потерпілою тілесних ушкоджень саме 07.03.2022 року.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце апеляційного розгляду, заяв або клопотань з приводу участі в апеляційному розгляді від неї не надходило, поважних причин неявки не повідомила, її участь не є обов`язковою, її неприбуття не перешкоджає апеляційному розгляду, відповідно до вимог частини 4 статті 405 КПК України.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважав, що в ході судового розгляду було доведено вину обвинуваченого у заподіянні потерпілій тілесних ушкоджень належними та допустимими доказами. В результаті протиправних дій ОСОБА_6 потерпілій ОСОБА_9 заподіяно моральну шкоду, про стягнення матеріальних збитків вони позов не заявляли.

Прокурор не визнав апеляційної скарги обвинуваченого, просив залишити без змін вирок суду першої інстанції, як законний і обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, представника потерпілої, думку прокурора, які просили залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви суду

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають обставинам кримінального провадження безпідставні та спростовуються матеріалами провадження.

Суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого, у тому числі і зазначені в апеляційній скарзі, які свого підтвердження не знайшли.

Судом встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_9 є сусідами, 07 березня 2022 року між ними стався конфлікту, в ході якого, на ґрунті неприязних відносин, ОСОБА_6 умисно наніс потерпілій один удар металевою лопатою без держака, яку тримав у руці, в область лівої тім`яної ділянки голови ОСОБА_9 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді рани м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці голови, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні потерпілій ОСОБА_9 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин і в обсязі, встановленому в судовому засіданні та наведеному в мотивувальній частині вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

Так, суд першої інстанції на обґрунтування доведеності вини обвинуваченого проаналізував показання обвинуваченого, який не заперечував, що дійсно у вказаному місці та у зазначений час у нього була словесна суперечка з потерпілою та її чоловіком, яка переросла в штовханину, але заперечував спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, показами потерпілої, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , які були допитані у судовому засіданні та безпосередньо дослідив процесуальні докази у провадженні.

Судом обґрунтовано покладено в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що 07.03.2022 року близько 13.20 год. вона перебувала на своєму домогосподарстві, коли вийшов зі свого будинку сусід по домогосподарству ОСОБА_6 та почав її ображати нецензурними словами через курей, які зайшли на його територію. Вона повернулась до будинку та розповіла про дану ситуацію своєму чоловікові ОСОБА_10 . Після чого, останній пішов на подвір`я ОСОБА_6 , для з`ясування причини конфлікту, коли вона вслід за чоловіком зайшла на подвір`я обвинуваченого, то побачила, що ОСОБА_10 лежить на землі, а ОСОБА_6 разом із своїм сином наносять йому удари. Вона, намагаючись завадити ОСОБА_6 спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , підбігла та долонями рук відштовхнула в плечі ОСОБА_6 , однак не втримавшись на ногах впала. Після цього, ОСОБА_6 наніс їй один удар металевою лопатою без держака, яку тримав у своїй правій руці, в область лівої тім`яної ділянки голови, чим спричинив тілесні ушкодження.

Про вказані обставини потерпіла повідомила у заяві про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.03.2022 року (а/п 33), зокрема ОСОБА_9 просила прийняти міри до ОСОБА_6 , оскільки той 07.03.2022 в ході конфлікту лопатою спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани потиличної ділянки зліва.

Показання потерпілої ОСОБА_9 узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, в тому числі з показаннями свідка ОСОБА_10 , які він підтвердив в ході слідчого експерименту, свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , висновками судово-медичної експертизи №151 від 01.04.2022 та №199 від 21.04.2022 р. і повністю спростовують доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , що він не вчиняв вказаного правопорушення та не спричиняв тілесних ушкоджень потерпілій.

Так, очевидець подій свідок ОСОБА_10 підтвердив, що бачив як ОСОБА_6 наніс один удар металевою лопатою без держака в область голови ОСОБА_9 , від якого в останньої виникли тілесні ушкодження.

На своїх показаннях свідок ОСОБА_10 наполягав при проведенні слідчого експерименту 11 квітня 2022 року та під фіксацію за участю статиста відтворив обставини заподіяння його дружині ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , а саме механізм, спосіб та кількість нанесених ударів, послідовність дій, на що також суд послався у вироку(а/п 51-52)

Крім того, показання свідка ОСОБА_10 узгоджуються з іншими доказами, в тому числі і з висновком додаткової судово-медичної експертизи №199 від 21.04.2022 (а/п 54), згідно якого в цілому механізм утворення тілесного ушкодження у ОСОБА_9 може відповідати показам свідка ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту.

Наявність конфлікту 07.03.2022 року між ОСОБА_6 та сусідами ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є сином обвинуваченого.

Проаналізовано судом і висновок судово-медичної експертизи №151 від 01.04.2022 (а/п 50), згідно якого виявлений у ОСОБА_9 станом на 29.03.2022 р. рубець м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці голови, що може бути слідом загоєння рани м`яких тканин, яка могла утворитися від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею, та за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Судячи по стану загоєння тілесного ушкодження, воно може мати давність утворення не менше 10-15-и діб до моменту початку проведення судово-медичної експертизи 29.03.2022р.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що з огляду ОСОБА_9 об`єктивно виявлено рубець м`яких тканин продовгуватої форми в лівій тім`яній ділянці голови, направлений вертикально, перпендикулярно йому розташовані такого ж характеру рубчики м`яких тканин, які є слідами накладення хірургічних швів, шкіра в межах рубця оброблена розчином фукорцину. При цьому експертом не взято до уваги медичний документ консультативний висновок лікарів КНП «ХОЛ» ХОР, у зв`язку з невідповідністю вимогам заповнення, не містив печатки лікувального закладу та лікарів.

Крім вказаного висновку судово-медичної експертизи про давність утворення тілесного ушкодження у потерпілої не менше 10-15-и діб до моменту початку проведення судово-медичної експертизи 29.03.2022р., факт отримання ОСОБА_9 тілесного ушкодження саме 07.03.2022 року підтверджено в судовому засіданні показаннями самої потерпілої, свідками ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

Так свідок ОСОБА_12 показала, що бачила, як ОСОБА_10 пішов на домогосподарство ОСОБА_6 та після цього туди пішла потерпіла, а через деякий час туди приїхала швидка медична допомога та згодом вивели ОСОБА_9 , у якої була перемотана голова та було видно кров. При цьому, ОСОБА_6 та його син ОСОБА_11 , які були на місці події, не мали ніяких видимих ушкоджень, їх одяг був чистий.

Вважати наведені докази недостатніми для обґрунтування винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.125 КК України на думку колегії суддів підстав немає.

Суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним по справі та дослідженим у судовому засіданні доказам в їх сукупності і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні потерпілій ОСОБА_9 , на ґрунті особистих неприязних стосунків під час сварки між ними, умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

На думку колегії суддів, висновки суду не містять протиріч, за встановленими судом фактичними обставинами кримінального правопорушення, виходячи з сукупності вказаних і інших досліджених в судовому засіданні доказів, які отримали відповідну правову оцінку у вироку, в межах висунутого обвинувачення, суд першої інстанції обґрунтовано і правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України.

Наведені докази спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_11 про його непричетність до спричинення потерпілій наявних у неї тілесних ушкоджень, що він не наносив удар металевою лопатою без держака в ділянку голови потерпілої, так і його припущення, що можливо удар було нанесено випадково в ході самооборони або тілесні ушкодження умисно спричинила сама собі потерпіла.

Обвинувачений в ході апеляційного розгляду наполягав на тому, що був у стані афекту, захищався від нападу, йому також заподіяні тілесні ушкодження.

Фізіологічний афект є нехворобливим тимчасовим станом. Він установлюється судово-психіатричною експертизою і є медичною підставою для визнання особи обмежено осудною, патологічний афект встановлюється судово-психіатричною експертизою та є медичною підставою для визнання особи неосудною.

Натомість, за висновками судово-психіатричного експерта №121 від 28.04.2022 (а/п 72-74) ОСОБА_6 як на період інкримінованого йому кримінального правопорушення, так і на час обстеження будь-яким психічним захворюванням не страждав та не страждає, міг та може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Експертами не встановлено перебування ОСОБА_6 у стані афекту.

Колегія суддів також вважає безпідставними апеляційні доводи обвинуваченого про самозахист та наявність у нього тілесних ушкоджень, оскільки вони не знайшли підтвердження в ході апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами провадження та добутими по кримінальному провадженню доказами.

Відповідно до вимог статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Стороною захисту не надано суду жодного підтвердження наявності у обвинуваченого тілесних ушкоджень, які він міг отримати 07.03.2022 року, тоді як судом встановлено, що саме ОСОБА_6 почав бити ОСОБА_10 , потерпіла побачила як ОСОБА_10 лежить на землі, а ОСОБА_6 разом із своїм сином наносять йому удари,тоді ОСОБА_9 , намагаючись завадити ОСОБА_6 спричинити тілесні ушкодження ОСОБА_10 , підбігла та долонями рук відштовхнула в плечі ОСОБА_6 , що спростовує доводи ОСОБА_6 про необхідну оборону.

Колегія суддів також вважає неспроможними апеляційні доводи обвинуваченого, що висновок експерта є неналежним доказом, який не підтверджує спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілій, оскільки характер та локалізація виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння за обставин вказаних потерпілою та свідком ОСОБА_10 , повністю підтверджуються даними висновків судово-медичних експертиз, які не суперечать один одному, як про це вказує обвинувачений у поданій апеляційній скарзі, а доповнюють один одного.

Зокрема, кожен із висновків судово-медичних експертиз підтверджує виявлені на тілі потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме виявлений рубець м`яких тканин в лівій тім`яній ділянці голови, що може бути слідом загоєння рани м`яких тканин, яка могла утворитися від удару тупим твердим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею.

Крім того, обвинувачений під час досудового розслідування був ознайомлений з висновками судово-медичних експертиз, не заявляв про неповноту висновків або наявність протиріч, які, на його думку, наявні у висновках та з цього приводу клопотань про допит судового експерта в судовому засіданні не заявляв.

Апеляційний суд критично сприймає доводи апеляційної скарги, що покази потерпілої є недостовірними, оскільки на подвір`ї обвинуваченого трав`яний покрив, а не підлога, як записано у вироку зі слів потерпілої, оскільки ця обставина ніяким чином не вливає на механізм та характер нанесення тілесних ушкоджень, крім того, в своїх показав потерпіла зазначала, що побачила побиття свого чоловіка, що він лежить на землі, вона підбігла та намагалася припинити його побиття, тобто в цьому самому місці.

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, місцевий суд, проаналізувавши зібрані докази по справі, на підставі ретельного, повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів констатує, що на вимогах закону ґрунтується і рішення місцевого суду щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої та стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди завданої злочином, тоді як апеляційні доводи обвинуваченого в частині необґрунтованого стягнення з нього моральної шкоди, не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 129, 374 КПК України та роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 року, з наступними змінами, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У мотивувальній частині обвинувального вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

При цьому, приймаючи рішення з цього питання на ґрунті ретельно досліджених законних підстав та розміру заявленого цивільного позову, суд має керуватися відповідним матеріальним законом.

Згідно з вимогами ч.1 та ч.5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає, окрім іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_9 подано цивільний позов, в якому просила стягнути з обвинуваченого на її користь заподіяну кримінальним правопорушеннямморальну шкоду в розмірі 40 000 грн. Такий розмір обґрунтований тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, переживаннях фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність підстав та розміру відшкодування за цивільним позовом потерпілої, виходив з доведеності винуватості обвинуваченого в умисному заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`явважав, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я та протиправною поведінкою обвинуваченого, потерпілій заподіяно моральну шкоду, оскільки остання перенесла фізичний біль, незручності і душевні страждання, що також змінило звичний спосіб життя потерпілої та потребувало додаткових зусиль для його влаштування, потерпіла певний час лікувалася, переживала за своє здоров`я, не могла вести повноцінний спосіб життя, відчувала дискомфорт і незручності, через що вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачала власний час в зв`язку із зверненням за медичною допомогою, з урахуванням ступеню вини обвинуваченого, наслідків, що настали, понесених потерпілою моральних страждань, суті позовних вимог, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про задоволення позову потерпілої про стягнення моральної шкоди частково, що розмір відшкодування слід визначити в сумі 20000 грн., зазначена сума компенсує понесені моральні втрати.

На думку колегія суддів, задоволення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої до обвинуваченого про відшкодування моральної шкоди у визначених судом розмірах, відповідає вимогам розумності та справедливості, характеру й ступеню моральних переживань потерпілої, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та вмотивованим, судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при постановленні вироку, які б були підставою для скасування вироку не встановлено.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 вересня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_13