Справа № 456/2541/21
Провадження № 1-кп/456/76/2023
ВИРОК

іменем України

27 березня 2023 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Стрий кримінальне провадження № 0000894 від 7.10.2020 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, ромської національності, без освіти, неодруженого, не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Калуського міськрайонного суду від 21.03.2014 року за ч. 2 ст 121, ч. 4 ст 70 КК України до 7 (семи) років одного місяця позбавлення волі, 4.11.2016 року звільнений з місць позбавлення волі по відбуттю покарання;

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

6.10.2020р. близько 21.00 год., ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , перебуваючи на вул. Вокзальній в м. Стрий Львівської області, діючи умисно, групою осіб за попередньою змовою між собою, підійшли до ОСОБА_7 та ОСОБА_5 застосувавши до потерпілого насильство, яке не було небезпечним для його життя чи здоров`я, обхопив ОСОБА_7 обома руками за тулуб ззаді, що унеможливило рух останнього, ОСОБА_9 в цей час із кишені штанів потерпілого відкрито викрав грошові кошти в сумі 46 грн., а ОСОБА_8 із внутрішньої лівої кишені куртки потерпілого, повторно відкрито викрав мобільний телефон марки Redmi 7A Matte Black 2 Gb Ram 16 Gb Rom, вартістю 1980 грн., всередині якого знаходився стартовий пакет мобільного оператора «водафон» із номером НОМЕР_1 , на рахунку якого грошових коштів не було, вартістю 50 грн. та захисне скло, яке знаходилось на мобільному телефоні, вартістю 120 грн., після чого з місця події з викраденим втекли, чим завдали потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2150 грн..

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , по пред`явленому обвинуваченню винним себе визнав повністю. Зокрема показав, що того вечора на початку жовтня 2020, перебував на вул. Вокзальній в м. Стрий. Де зустрів своїх знайомих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які запропонували йому вчинити крадіжку грошей у ОСОБА_10 , на що він погодився. Після чого, втрьох, вони прослідували за ОСОБА_7 та скориставшись відсутністю сторонніх осіб, підбігли до того ззаді та він обхопив його руками за тулуб унеможлививши рух потерпілого, в цей час ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 , оглянули кишені ОСОБА_10 , звідки викрали мобільний телефон та грошові кошти. Після чого з викраденим з місця події втекли. Щиро розкаюється в тому, що трапилось, та просить його суворо не карати.

Крім повного визнання своєї винності обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним. Судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності та істинності їх позицій відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, роз`яснивши їм зміст ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин і визнає фактичні обставини доведеними наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Так, згідно роз`яснень даних в п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах проти власності», грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року "Про судову практику у справах про злочини проти власності" роз`яснено, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні вказаного злочину доведеною повністю і вважає, що його дії, вірно кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як повторне, з застосування насильства яке не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, відкрите викрадення чужого майна за попередньою змовою групою осіб.

Окрім того, судом встановлено, що за вказаним епізодом злочинної діяльності, вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.05.2021р., співучасників злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст 186 КК України та призначено покарання ОСОБА_8 у виді чотирьох років позбавлення волі; ОСОБА_9 у виді чотирьох років позбавлення волі, згідно ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покрання з іспитовим строком два роки 6 місяців.

Відтак, визначаючи міру покарання обвинуваченому по даній справі суду слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових правопорушень як ним, так і іншими особами.

Також при призначенні покарання особі, яка вчинила кримінальне правопорушення суд повинен віднайти розумний баланс між обов`язком держави забезпечити правопорядок, інтересом потерпілого, щодо міри покарання та правом обвинуваченого на справедливе покарання.

При цьому, суд бере до уваги роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема п.1, згідно якого, суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та п. 3 в якому наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали). Відтак, обираючи певний вид та міру покарання (строк, розмір, суму), суд окремо щодо кожного кримінального правопорушення і кожної конкретної особи повинен ураховувати, чи є воно необхідним і достатнім для виправлення особи, запобігання скоєнню як нею, так і іншими особами злочинів, а також зважати на інші обставини в провадженні, які можуть вплинути на вибір судом певних його видів і міри.

Також, при призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини правопорушення, його наслідки, ступінь його тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обтяжуючих відповідальність ОСОБА_5 обставин по справі не встановлено.

Пом"якшуючими відповідальність обставинами суд визнає те, що ОСОБА_5 , щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завдані потерпілому збитки.

Враховується, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується по місцю проживання має молодий вік, потерпілий при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Відтак, з огляду на те що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку ОСОБА_5 за період кримінального провадження, корисливий мотив злочину, розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілого, що обставин, котрі обтяжують покарання, у справі не встановлено, суд, приходить до переконня, що до ОСОБА_13 слід застосувати покарання у вигляді позбавлення волі, однак на мінімальний термін передбачений санкцією інкримінованої йому статті, яке буде для нього необхідне та достатнє.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років одного місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 5 січня 2023, тобто з часу його фактичного затримання відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5.01.2023.

Зарахувати до строку відбування покарання час тримання ОСОБА_5 під вартою з 12.10.2020 року по 01.04.2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя ОСОБА_1