Справа № 149/1885/22
Провадження №11-кп/801/1168/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

адвоката ОСОБА_8

розглянув у відкритому судового засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.10.2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Качанівка Хмільницького району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів під час досудового розслідування у сумі 1510, 24 грн

Вирішено долю речових доказів.

ВСТАНОВИВ:

Згідно вироку суду першої інстанції, органом досудового розслідування встановлено, що у 2021 році більш точної дати та часу встановити в ході досудового розслідування не представилося можливим, ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_2 , з підручних предметів саморобним способом виготовив однозарядний пристрій, який виготовлений для проведення пострілів патронами кільцевого запалення калібру .22 WMR або способом роздільного заряджання (будівельно-монтажний патрон та підкаліберний снаряд в каналі ствола), який являється вогнепальною зброєю, після чого передав його у користування ОСОБА_7 , тобто останній незаконно придбав даний пристрій, який являється вогнепальною зброєю, без передбаченого законом дозволу, після чого у подальшому залишив собі та зберігав за своїм місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне зберігання вогнепальної зброї, ОСОБА_7 розуміючи, що придбаний при вищевказаних обставинах пристрій є вогнепальною зброєю, за місцем свого проживання, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, та всупереч вимогам визначених п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами смертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів» затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року та «Положення про дозвільну систему», затверджену постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.2012 незаконно зберігав вогнепальну зброю.

08.07.2022 під час проведення працівниками СУ ГУНП у Вінницькій області обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання громадянина ОСОБА_7 було виявлено та вилучено однозарядний пристрій, який виготовлений саморобним способом для проведення пострілів патронами кільцевого запалення калібру .22 WMR або способом роздільного заряджання (будівельно-монтажний патрон та підкаліберний снаряд в каналі ствола).

Прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та ообі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. В судовому засіданні в зв`язку з тим , що суд не виклав в судовому рішенні обставини , які встановлені та доведені судом безпосередньо, просив вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді перщої інстанціїї.

В обґрунтування посилається на те, що поведінка обвинуваченого під час судового розгляду дає підстави вважати, що останній належних висновків для себе не зробив. Під час судового розгляду ОСОБА_7 намагався ввести суд в оману, початково надавши неправдиві та суперечливі показання, зазначивши, що вилучений у нього пристрій не є вогнепальною зброєю, а є пристроєм для стрільби холостими будівельно-монтажними патронами, в той час коли при дослідженні висновку експерта зазначено, що даний пристрій придатний для проведення пострілів, а кілі відстріляні з нього мають достатню вражаючу здатність. Крім того, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, зловживає алкогольними напоями.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.10.2022 року щодо ОСОБА_7 та застосування до нього ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком.

Свої вимоги мотивує тим, що при призначені ОСОБА_7 суд не врахував деякі обставини. Так, обшук за місцем проживання ОСОБА_7 у домоволодінні, власником якого є ОСОБА_11 , проводився без ухвали слідчого судді. Пристрій, вилучений у будинковолодінні ОСОБА_7 , є однозарядним пристроєм, який виготовлений саморобним способом для проведення пострілів патронами кільцевого запалення калібру 22 WMR або способом роздільного зарядження (будівельно-монтажний патрон та підкаліберний заряд в каналі ствола). В судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив, що показував ОСОБА_10 будівельно-монтажні патрони і під ці патрони він виготовив саморобний пристрій. З даного пристрою ОСОБА_10 кульками стріляв у нього вдома по воротах, тому в цілях безпеки він відібрав у ОСОБА_10 цей пристрій, маючи намір згодом повернути. Те, що цей пристрій стріляє окрім будівельно-монтажних патронів ще якимось, він не знав. Проте суд не надав належної оцінки цим поясненням ОСОБА_7 , у вироці виклав їх неточно та спотворив.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_7 є не судимий, хоча і притягувався до кримінальної відповідальності більше 30 років назад, є неконфліктним, здійснював догляд за матір`ю, яка потребувала постійного догляду, має господарство, самостійно обробляв ділянку, алкогольні напої не вживав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 ; просив вирок скасувати, призначити новий судовий розгляд думку адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; та не заперечували проти скасування вироку та призначення нового судового розгляду у зв`язку з істотними порушеннями вимог КПК України, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та сторони захисту підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Крім того, ч.2 ст.404 КПК України надає право апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог тільки в разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до правових позицій, викладених в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 (з подальшими змінами) «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» вирок, постановлений іменем України, є важливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю, суворо додержуючи вимог ст.ст.321-339 КПК України.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку мають бути зазначені: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Наведені обставини, а саме подія кримінального правопорушення, тобто час, місце, спосіб та інші обставини вчиненого правопорушення, у відповідності до положень ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають бути встановлені та зазначені у вироку суду. Висновки суду щодо оцінки доказів повинні бути викладені у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Також, відповідно до позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 22.03.2018 року (справа № 521/11693/16-к), якщо чіткість та конкретність викладення фактичних обставин скоєння злочину викликає сумнів, то вирок місцевого суду не може вважатися таким, що відповідає вимогам процесуального закону. При цьому суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Однак, як вбачається з вироку, при розгляді даної справи суд першої інстанції в повній мірі вказаних вимог закону не виконав, через що оскаржуваний вирок не можна визнати законним та обґрунтованим.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд не встановив самого факту скоєння ОСОБА_7 певного кримінального правопорушення, а лише зазначив про те, що він обвинувачується у його вчиненні за обставин встановлених досудовим розслідуванням, що не узгоджується з законом.

Отже, суд при ухвалені вироку послався не на обставини, безпосередньо встановлені судом і визнані доведеними, а на обставини, які були встановлені під час досудового розслідування, фактично не виконав свою процесуальну функцію та обов`язок відповідно до завдань кримінального судочинства.

Вказане свідчить про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, зокрема вимог ст.ст.91, 374 КПК України, і такі порушення, на думку колегії суддів, є істотними відповідно до ст.412 КПК України, так як перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Обвинувальний вирок, у такому вигляді, без встановлення судом фактичних обставин кримінального провадження в будь-якому разі не може бути законним, у зв`язку з чим він підлягає скасування внаслідок встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених вимог КПК України не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 2, 10, 15,16, ч.1 ст.7 КПК України - законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим, належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд,в ході якого необхідно усунути вказані протиріччя та порушення кримінального процесуального закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07.10.2022 року відносно ОСОБА_7 - скасувати у зв"язку з істотними порушеннями норм кримінально-процесуального закону.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою АДРЕСА_1 , терміном на два місяці.

У відповідності до п.п. 1,2,3,4,5,6 ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки :

1) прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду на визначений час;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватись від спілкування із свідками, потерпілим, визначеними слідчим у кримінальному провадженні;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали Апеляційного суду покласти на органи Національної поліції по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Доставити ОСОБА_7 до місця проживання, де звільнити з-під варти.

Ухвала набирає законної сили та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4