КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

при секретарі судових засідань ОСОБА_4

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001088 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, не працюючого, із вищою освітою, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

По справі вирішено питання щодо речових доказів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 20 000 грн. моральної шкоди.

Судом визнано доведеним, що 06 листопада 2020 року близько 21 год. 35 хв. ОСОБА_7 , знаходячись у кафе « Діжка », що по вул. Леваневського, 28 - Б в м. Біла Церква Київської області , в ході словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілим ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заподіяння останньому тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи при цьому настання відповідних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс два ударикулаком в обличчя потерпілого. Коли потерпілий почав підводитись ОСОБА_7 наніс один удар кулаком в тулуб потерпілого. В подальшому ОСОБА_7 обхватив потерпілого ОСОБА_8 за тулуб та повалив його на підлогу, продовжуючи наносити близько двох ударів кулаками обох рук в область голови та тулуба потерпілого.

Після цього, продовжуючи свої неправомірні дії, спрямовані на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, 06 листопада 2020 року близько 21 год. 41 хв., знаходячись біля кафе «Діжка», що по вул. Леваневського, 28-Б в м. Біла Церква Київської області, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_8 та наніс йому один удар кулаком в обличчя, у результаті чого потерпілий упав на тротуарну плитку та вдарився задньою частиною голови об сміттєвий бак. Відразу після падіння ОСОБА_8 . ОСОБА_7 наніс два удари ногою в обличчя потерпілого.

У результаті злочинних дій потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких та середніх тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_7 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із тілесними ушкодженнями заподіяними потерпілому ОСОБА_8 .

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

На рішення суду потерпілий ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити останньому покарання у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком три роки. Цивільний позов задовольнити повністю, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 100 000 грн. моральної школи.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції при визначенні ОСОБА_7 розміру покарання не було враховано належним чином, що він жодного разу не попросив у потерпілого пробачення, не відшкодував навіть частково заподіяну ним матеріальну та моральну шкоду і уникає зустрічей з потерпілим, на підставі чого апелянт вважає, що встановлення судом першої інстанції такої обставини, що пом`якшує покарання - визнання вини, є передчасним.

Вказані обставини, на думку ОСОБА_8 , дають підстави вважати, що призначене обвинуваченому покарання є недостатнім для його виправлення.

Крім того, апелянт звертає увагу, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції помилково зазначає, що ОСОБА_9 є неповнолітнім.

Також, згідно доводів апеляційної скарги, суд першої інстанції не прийняв до уваги вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України та безпідставно не задовольнив заявлений ним цивільний позов в повному обсязі.

На апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 , від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_6 , надійшли заперечення, згідно яких вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого і його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши обставини справи, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися судом першої інстанції у відповідності до вимог КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження - є вірною.

Що стосується доводів потерпілого з приводу того, що вирок суду є незаконним і необґрунтованим в частині призначеного ОСОБА_7 покарання через його м`якість, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Всупереч тверджень апелянта, суд першої інстанції дотримався вимог закону щодо загальних засад призначення покарання, зокрема врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та навчання характеризується посередньо Також, суд першої інстанції встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання - визнання своєї вини, та відсутність обставин, які його обтяжують. Враховано судом першої інстанції і ті обставини, що ОСОБА_7 перед потерпілим не вибачився та не вжив жодних заходів для відшкодування завданої шкоди.

Проте, враховуючи, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких, те, що ОСОБА_7 в минулому до кримінальної і адміністративної відповідальності не притягувався, свою вину у вчиненому визнав повністю, що судом було визнано обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які його обтяжують, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання у виді двох років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Наведені в апеляційні скарзі потерпілого доводи з приводу того, що ОСОБА_7 не попросив у нього вибачення та не вжив заходів для відшкодування завданих збитків, були враховані судом першої інстанції при визначенні ОСОБА_7 виду та розміру покарання.

Крім того, вказані обставини, в сукупності з даними про особу обвинуваченого та конкретними обставинами справи не спростовують висновків суду першої інстанції, що достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 буде покарання у виді двох років позбавлення волі з іспитовим строком один рік.

Інших обставин, які б давали підстави вважати, що мета покарання не може бути досягнута при застосуванні даного виду і розміру потерпілим не наведено та судом апеляційної інстанції не встановлено.

Отже, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого злочину та його особі і є достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових злочинів і в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами потерпілого ОСОБА_8 про м`якість призначеного обвинуваченому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами ОСОБА_8 з приводу того, що судом першої інстанції не в повній мірі дотримано вимоги чинного закону при вирішенні цивільного позову.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ч. 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування. А також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів, виходячи із вище наведених норм закону, враховує характер та обсяг фізичних і душевних страждань, які зазнав потерпілий в наслідок заподіяних йому обвинуваченим тілесних ушкоджень, характер немайнових втрат, їх тривалості і можливості відновлення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, що виразилися у проходженні тривалого лікування і пов`язаних з ним фізичних незручностях, на підставі чого вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_7 слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_8 40 000 грн. моральної шкоди.

Таким чином, вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2022 року підлягає зміні в частині вирішення цивільного позову, збільшивши суму на відшкодування моральної шкоди до 40 000 грн., а відтак апеляційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 - змінити в частині вирішення цивільного позову, збільшити суму на відшкодування моральної шкоди до 40 000 грн.

В решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

_____________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3