Справа № 303/3675/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.11.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 , та потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/18/21, за апеляційною скаргою, яку подав потерпілий ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, із середньою освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючий, раніше не судимий,
визнаний винним і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_6 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 600 гривень майнової шкоди та 5000 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувався.
Згідно вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
13 червня 2020 року приблизно о 21 години 40 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись на задній частині городу домоволодіння АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту на побутовому підґрунті, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс потерпілому ОСОБА_7 не менше двох ударів, а саме: один удар рукою, затиснутою в кулак, в область обличчя та один удар взутою ногою в область грудної клітки зліва, у результаті чого спричинив ОСОБА_7 , згідно висновку експерта № 271/2020 від 25.06.2020 тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій орбітальній області та закритого перелому 4 ребра зліва. Згідно представленої медичної документації із хірургічного відділення Мукачівської ЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні потерпілий з 16.06.2020 по 23.06.2020 у нього встановлено діагноз: ЗТГК, закритий перелом 4 ребра зліва, що підтверджено рентгенографічно за № 790 від 16.06.2020 та № 3588 від 18.06.2020, пневмотораксу зліва з приводу чого була проведена операція: дренування лівої ПП по Бюлау, струсу головного мозку, який підтверджений неврологічною симптоматикою, а саме: позитивним симптомом Марінеско-Родовічі. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, якими могли бути затиснуті в кулак руки та обуті ноги сторонньої людини і не є характерними для падіння з висоти власного зросту. По давності виникнення можуть вкладатися у дату події, що мала місце 13.06.2020, які, згідно висновку судово-медичної експертизи за №271/2020 від 25.06.2020, відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», як такі, що потягли за собою розлад здоров`я на строк понад 21 день. Тілесні ушкодження у вигляді синця у лівій орбітальній області відносяться до групи легких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я і стійку втрату працездатності.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним. Вважає, що за вчинений злочин обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років з іспитовим строком 2 роки. Крім того, не погоджується із визначеним судом розміром моральної шкоди 5000 гривень, оскільки вважає, що такий розмір повинен бути не менше 30000 гривень. Посилається на те, що, перебуваючи на лікарняному, переніс сильну психологічну травму та переносив сильні больові страждання, втратив нормальний сон та відчуває сильну біль у грудях під час фізичних навантажень, у зв`язку з чим, не може фізично працювати так, як працював до отримання травми. При цьому, зазначає, що моральні та фізичні страждання, які він переніс, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи й не можливо описати словами. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким обвинуваченому ОСОБА_6 призначити більш суворе покарання та стягнути з обвинуваченого на його користь 600 гривень матеріальної шкоди та 30000 моральної шкоди.
Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду: потерпілого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_5 , який просив відхилити апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну втрату працездатності менш як на одну третину, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на вимогах закону та сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України кваліфіковані правильно.
Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема у частині призначення покарання та вирішення цивільного позову..
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченому ОСОБА_6 призначено занадто м`яке покарання апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
За змістом ст. 75 КК України у редакції, яка діяла на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання, вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання, враховані ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачене ч. 1 ст. 122 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, має на утриманні двох неповнолітніх синів, також у склад його сім`ї входять батько та мати, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, на обліку в центрі зайнятості як безробітній не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання; висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення волі.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, доходить висновку про відсутність обставин, які б свідчили про суспільну небезпечність обвинуваченого ОСОБА_6 , яка б давала підстави для призначення йому більш суворого покарання, ніж призначене судом першої інстанції.
Тому, доводи апеляційної скарги про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд визнає безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та обставинах справи, а відповідно і не спростовують висновку суду першої інстанції про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, а також звільнення від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, а відтак і не дають підстав для скасування вироку у цій частині та ухвалення нового із призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком 2 роки.
Тому, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з іспитовим строком 2 роки, відхиляються.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги й те, що у підтвердження цих доводів потерпіла сторона не надала жодних доказів, а також не заявляла будь-яких клопотань про дослідження доказів (документів), які підтверджують доводи апелянта у цій частині.
Також, відхиляючи доводи апеляційної скарги у цій частині, апеляційний суду бере до уваги і те, що позиція потерпілої сторони щодо призначення засудженому виду та розміру покарання, не є визначальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень.
Тому, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, а також звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, відповідає як характеру та ступеню вчинених ним кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення ним аналогічних злочинів.
Крім того, обґрунтованими й належним чином умотивованими колегія суддів вважає і висновки суду першої інстанції при вирішенні цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 майнової та моральної шкоди.
Так, висновок суду першої інстанції про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 майнової шкоди в розмірі 600 гривень, не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється і визнається законним та обґрунтованим.
При цьому, апеляційний суд вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди, спричиненого потерпілому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином врахував вимоги ст. 23, 1167 ЦПК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер і обсяг душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 , їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.
Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції належним чином взяв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, а також душевні та моральні страждання потерпілого, конкретні обставини заподіяння шкоди, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що моральна шкода в розмірі 5 000 грн буде достатньою компенсацією за понесені потерпілим моральні та душевні страждання.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди повинен бути не менше 30000 гривень, - апеляційний суд відхиляє як такі, що також не знайшли свого підтвердження.
Із цих підстав, як такі, що не впливають на визначений судом розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_7 , апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що, перебуваючи на лікарняному, переніс сильну психологічну травму та переносив сильні больові страждання, втратив нормальний сон та відчуває сильну біль у грудях під час фізичних навантажень, у зв`язку з чим, не може фізично працювати так, як працював до отримання травми, а також про те, що моральні та фізичні страждання, які він переніс, підтверджуються висновком судово-медичної експертизи й не можливо описати словами.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу, яку подав потерпілий ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: