17.03.2023
Справа № 331/7166/21
Провадження № 1-кп/331/167/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» березня 2023 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334 від 12.05.2021 року, за № 0000192 від 04.06.2022 року відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України.

В судовому засіданні прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі із конфіскацією майна. Незастосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, зумовить труднощі або унеможливить в подальшому виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання, посилаюсь його необґрунтованість.

Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши доводи клопотання та долучені до нього копії документів, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 350 КПК України клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України, яка інкримінована ОСОБА_4 , передбачає застосування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, тому накладення арешту на майно обвинуваченої є необхідним для забезпечення можливої конфіскації майна останньої.

Так, відповідно до інформаційної довідки № 324030872 від 24.02.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна встановлено, що ОСОБА_4 належить на праві приватної спільної сумісної власності частка у розмірі 1/1 квартири АДРЕСА_1 . Інша частка у розмірі 1/1 квартири належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про накладення арешту на квартиру, яка на праві приватної спільної сумісної власності належить обвинуваченій ОСОБА_4 підлягає задоволенню у повному обсязі, у зв`язку з доведеністю мети такого арешту, закріпленого п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Отже, з метою забезпечення можливої конфіскації, суд вважає вказаний захід забезпечення кримінального провадження доцільним, співмірним та таким, що відповідає завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 173, 350, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_4 , у вигляді заборони її відчуження у будь-який спосіб та заборони розпорядження (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 22003979).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1