Справа № 201/7567/22
Провадження № 1-кп/201/816/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0001135, внесеного у ЄРДР 29.08.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого вищу освіту, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2022 р.н., працюючого неофіційно, раніше судимого:

- 06.03.2002 Дніпровським апеляційним судом за ч.2 ст. 86, ст. 69, ч.3ст. 142, ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 142, ч.1 ст. 145, ст. 42 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з посиленим режимом та конфіскацією майна; звільнений 05.08.2003 постановою Запорізького районного суду Запорізької області від 29.07.2003 умовно-достроково, невідбутий строк 1 рік 4 місяці 13 днів;

- 01.04.2008 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнився 23.07.2009 постановою Софієвського районного суду Дніпропетровської області від 15.07.2009 умовно-достроково, невідбутий строк 6 місяців 15 днів;

- 26.03.2012 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.2 ст. 190, ч.3 ст. 190, 69, 70 КК України до 1 року 3 місяці позбавлення волі; звільнився 13.08.2012 за відбуттям покарання;

- 24.02.2015 Павлоградським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 410 КК України до 3 років позбавлення волі; Перегляд вироку 02.03.2016 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська зараховано строк попереднього ув`язнення з 28.11.2014 по 27.03.2015 та з 10.07.2015 по 23.07.2015; звільнився 19.07.2017 за відбуттям покарання;

- 01.09.2021 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

потерпілий ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним
24.02.2022 указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на 30 діб.
Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2119-IX від 15.03.2022 (р/н №7168) продовжено строк дії воєнного стану з 05 год.30 хв. 26.03.2022 на 30 діб.
Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2212-IX від 21.04.2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 год.30 хв. 25.04.2022 на 30 діб.
Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2263-IX від 22.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 90 діб.
Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №2500-IX від 15.08.2022 продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 на 90 діб.
Так, 29.08.2022 близько 05 годині 00 хвилин., ОСОБА_3 , перебуваючи на вул. Бульвар Слави в м. Дніпро, маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням до житла, вчиненого в умовах воєнного стану, побачив будинок АДРЕСА_2 .
В цей час ОСОБА_3 , реалізовуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, дійючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, за допомогою невстановленого слідством предмету, шляхом пошкодження москітної сітки, проник в середину приміщення квартири АДРЕСА_3 , в якій проживав ОСОБА_5 .
Далі, ОСОБА_3 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчиняючи кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, побачив у кухонній кімнаті квартири рюкзак із тканини сірого кольору із емблемою у вигляді силуету людини білого кольору та написом «SPORT BOBOXIUXIAN», котрий матеріальної цінності для потерпілого не несе, в середині котрого знаходились: мобільний телефон марки «Samsung SM-A315F/DS» imei: НОМЕР_1 , вартістю 4460 гривень, мобільний телефон «Nokia» модель 1112, imei: НОМЕР_2 , вартістю 307 гривень 50 копійок, безпровідні блютуз навушники фірми «Baseus» Encok TWS, чорного кольору вартістю 896 гривень 74 копійки, флеш карта формату MicroSD, об`ємом пам`яті 32G вартістю 160 гривень, банківська карта «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , з якої в подальшому були зняті грошові кошти у сумі 12 383 гривні 88 копійок, котрі належать потерпілому ОСОБА_5 , та які ОСОБА_3 , визначив об`єктом свого злочинного посягання.
Після чого, ОСОБА_3 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням до житла, вчиненого в умовах воєнного стану, взяв раніше виявлений рюкзак із зазначеними в середині речами, та тримаючи його у своїх руках, залишив приміщення квартири, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 18 208 грн. 12 копійок.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням до житла, кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.
Крім того, перебуваючи у вказаний час та у вказаній квартирі, ОСОБА_3 побачив в рюкзак із тканини сірого кольору із емблемою у вигляді силуету людини білого кольору та написом «SPORT BOBOXIUXIAN», банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні» ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є електронним носієм Інформації, який ініціює переказ грошей з відповідного рахунку та засобом доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом), яка належить потерпілому ОСОБА_5 та зареєстрована на ім`я останнього. Далі, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення офіційного документа з корисливих мотивів, а саме вказаної банківської карти з метою подальшого зняття з неї грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_5 .. Після цього, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись тим, що в приміщенні кв. АДРЕСА_3 нікого немає, тому за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, умисно викрав вищезазначену банківську картку «ПриватБанк» № НОМЕР_3 . В подальшому, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим документом, розпорядившись банківською карткою «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , що належить потерпілому ОСОБА_5 на власний розсуд.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у викраденні офіційного документа, з корисливих мотивів, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у житло та кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

2. Позиція обвинуваченого
Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, повністю визнав цивільний позов, просив суд його суворо не карати.

3.Позиція потерпілого
Потерпілий ОСОБА_5 повідомив суду, що всі вкрадені ОСОБА_3 речі, крім банківської картки, йому повернуті, всі вони були вилучені правоохоронцями в ломбарді, але з банківської картки ОСОБА_3 зняв кредитні грошові кошти на загальну суму 12 383,88 грн, на які нараховані відсотки та комісію в загальній сумі 995,10 грн. Вказану суму цивільна дружина ОСОБА_3 07.12.2022 йому відшкодувала, але на момент подання обвинувального акта до суду вказані кошти йому відшкодовані не були, а тому він подав цивільний позов, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 13 378,98 грн та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Висловив думку про покарання ОСОБА_3 на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом
Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений і потерпілий не заперечували.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, повністю та об`єктивно доведена.
Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану, поєднаного з проникненням до житла, кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, вірно.
Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у викраденні офіційного документа, з корисливих мотивів, кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд
Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.
Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 15.09.2022 року № 393, ОСОБА_3 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. У теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.
Так, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, є тяжким злочином. Виходячи з положень ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, є кримінальним проступком.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття, добровільне відшкодування шкоди.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним кримінальних правопорушень, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище обвинуваченого, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікаря-нарколога та перебування на обліку у лікаря-психіатра, позитивну характеристику з місця мешкання, наявність на утриманні малолітньої дитини, рівень культури та освіти, наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, добровільне відшкодування шкоди потерпілому, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років

-за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Згідно ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Виходячи з усіх обставин справи, а також думки прокурора, який в судових дебатах просив призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, та думки потерпілого, який просив призначити покарання на розсуд суду, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.
Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).
Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову
Потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 13 378,98 грн та моральної шкоди в сумі 2000,00 грн, який обвинувачений ОСОБА_3 визнав в повному обсязі.

08.12.2022 потерпілий ОСОБА_5 повідомив суду про відшкодування йому шкоди, а тому він відмовився від позову і просив суд прийняти його відмову.

08.12.2022 ухвалою суду прийнято відмову цивільного позивача ОСОБА_5 від цивільного позову до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та матеріальної шкоди завданої злочином.

Провадження у справі обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином закрито.

Роз`яснено, що повторне звернення до суду по спору між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

8.Вирішення питання про долю речових доказів
Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2022 року, задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком дії до 28 жовтня 2022 року із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 198 480,00 грн і покладених у разі внесення застави обов`язків.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.10.2022 року обраний під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу у розмірі 198 480,00 грн і покладених у разі внесення застави обов`язків, відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2022 року, залишено без змін та продовжено на 60 днів, тобто до 18 грудня 2022 року включно.
30.08.2022 ОСОБА_3 взятий під варту.
Тому строк відбування покарання слід обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме з 30.08.2022 року.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід скасувати та негайно звільнити обвинуваченого з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому в строк покарання строк тримання під вартою з 30.08.2022 року до дня винесення цього вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Враховуючи вимоги ст. ст. 131, 132, 177, 178 КПК України і призначене судом покарання, заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 198 480,00 грн слід скасувати.
У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 3280,48 грн, у зв`язку із проведенням судових експертиз, які слід стягнути із обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років

-за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн
ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, з урахуванням ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн виконувати самостійно.

Відповідно до положень ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в сумі 3280,48 грн.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою скасувати та негайно звільнити обвинуваченого з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк тримання під вартою з 30.08.2022 року до дня винесення цього вироку, тобто 08.12.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 198 480,00 грн скасувати.
Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

- рюкзак із тканини сірого кольору із емблемою у вигляді силуету людини білого кольору та написом «SPORT BOBOXIUXIAN», мобільний телефон марки «Samsung SM-A315F/DS» imei: НОМЕР_1 , мобільний телефон «Nokia» модель 1112, imei: НОМЕР_2 , безпровідні блютуз навушники фірми «Baseus» Encok TWS, чорного кольору, флеш карта формату MicroSD, об`ємом пам`яті 32G, передані на відповідальне зберігання ОСОБА_5 , - залишити у останнього за належністю (а.п. 31, 42);
- взуття «в`єтнамки», передані на відповідальне зберігання до камери речових доказів ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанцією № 929 від 15.09.2022 повернути ОСОБА_3 .

Роз`яснити засудженому, що він зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально - виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу. У разі несплати засудженим штрафу у вказаний строк, суд за поданням кримінально-виконавчої інспекції розглядає питання про розстрочку виплати не сплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.
Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1