Провадження №1-кп/127/476/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.12.2021 р. за № 0001291, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 263 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та їх захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, та ОСОБА_5 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 263 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, так як обвинувачені можуть ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не був працевлаштований та не мав стабільного джерела доходів, може ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не мав постійного місця роботи та джерела доходів, може ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, не мав постійного місця роботи та джерела доходів, може ухилятися від суду, впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Вважає, що дані ризики не зменшилися. Запобіжні заходи до обвинувачених застосовані вірно, підстав для їх зміни немає, а тому просить продовжити строк застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою. Вважає, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених та запобігти вказаним ризикам. В задоволенні клопотань захисників просив відмовити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 , позицію якого підтримав обвинувачений, просив змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, на його утриманні двоє малолітніх дітей, є волонтером, наміру впливати на потерпілого та свідків, ухилятися від суду обвинувачений немає. Ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час не існує, також просили врахувати стан здоров`я обвинуваченого. Крім того, потерпілий у своїй заяві зазначив, що претензій до обвинувачених немає.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_8 , позицію якого підтримав обвинувачений, просив змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні двоє малолітніх дітей, наміру впливати на потерпілого та свідків, ухилятися від суду обвинувачений немає. Ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час не існує.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, прокурором не доведені.

Крім того, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 , позицію якого підтримав обвинувачений, просив змінити застосований до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово. Зазначив, що обвинувачений має постійне місце проживання, наміру впливати на потерпілого та свідків, ухилятися від суду обвинувачений немає, є волонтером, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час не існує. Крім того, потерпілий у своїй заяві зазначив, що претензій до обвинувачених немає.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Частиною 1 статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно положень ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Так, ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).

Судом встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 25.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 28.07.2022 року включно.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 19.09.2022 року включно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 14.11.2022 року включно.

В подальшому Вінницьким міським судом Вінницької області неодноразово продовжувався строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 Кримінального кодексу України, розлучений, раніше судимий, офіційно не працевлаштований.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що соціальні зв`язки обвинуваченого не можна визнати стійкими.

В судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 15.00 год. 26.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 28.07.2022 року включно.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 19.09.2022 року включно.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 14.11.2022 року включно.

В подальшому Вінницьким міським судом Вінницької області неодноразово продовжувався строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 189, ч. 2 ст. 263 Кримінального кодексу України, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей, в зареєстрованому шлюбі не перебуває.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що соціальні зв`язки обвинуваченого не можна визнати стійкими.

В судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.04.2022 року до обвинуваченого ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 19.57 год. 25.06.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 28.07.2022 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах строку досудового слідства, тобто до 19.09.2022 року включно.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.09.2022 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 14.11.2022 року включно.

В подальшому Вінницьким міським судом Вінницької області неодноразово продовжувався строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 Кримінального кодексу України, раніше судимий, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштований.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що соціальні зв`язки обвинуваченого не можна визнати стійкими.

Що стосується ризику переховування від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

При цьому суд зазначає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_3 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не був працевлаштований та не мав стабільного джерела доходів. ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не мав постійного місця роботи та джерела доходів. ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, не мав постійного місця роботи та джерела доходів, що в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не тримаючи обвинувачених під вартою.

На думку суду, доводи сторони захисту про те, що обвинувачені не мають наміру переховуватися від суду, оскільки мають постійне місце проживання, мають дітей, самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотання.

В разі переховування обвинувачених, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинувачених.

Що стосується ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків, суд, оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на потерпілого та свідків, враховує, що потерпілий та свідки на даний час судом не допитані, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до дослідження показань потерпілого та свідків безпосередньо судом під час судового розгляду. Суд не виключає ймовірності того, що не будучи обмеженим у спілкуванні із потерпілим та свідками, обвинувачені можуть здійснювати на них незаконний вплив.

Що стосується ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд, враховуючи, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, не мали постійного джерела доходу, обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, тривалість дій згідно обвинувального акта, вважає такий ризик доведеним.

Крім того, враховуючи вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», суд враховує також наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими злочинів, особи обвинувачених у їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Також суд приймає до уваги і стадію даного судового провадження, в межах якого обвинувачені, потерпілий та свідки на даний час судом в повному обсязі не допитані, відтак докази, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, судом не досліджувалися. В разі переховування обвинувачених, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше застосування тримання під вартою обвинувачених.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Суд вважає, що позицію сторони захисту про зміну застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою на більш м`які запобіжні заходи та домашній арешт цілодобово не можливо визнати такою, що ставить під сумнів вище викладені висновки суду.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд дійшов висновку про доцільність задоволення клопотань прокурора про продовження строку запобіжних заходів у виді тримання під вартою обвинувачених, а в задоволенні клопотань захисників обвинувачених щодо зміни застосованих до них запобіжних заходів слід відмовити.

При цьому суд, враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає доцільним не визначати розмір застави.

Крім того, враховуючи заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про погіршення стану здоров`я, суд зазначає таке.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі. Держава має право забезпечити належний захист здоров`я ув`язнених, зокрема шляхом надання необхідної медичної допомоги (п.72 рішення від 18.12.2008 р. по справі «Ухань проти України», заява №30628/02).

Згідно статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених наказом Міністерства юстиції України 14 червня 2019 року № 1769/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 р. за № 633/33604, встановлено, що відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в СІЗО організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Для цього на території СІЗО функціонує медична частина. Медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим, яка включає консультацію медичного працівника, діагностику і лікування захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги. Основними завданнями медичної частини є: надання екстреної медичної допомоги, первинної медичної допомоги та організація надання вторинної медичної допомоги; організація і проведення медичних оглядів, обстежень, здійснення диспансерного нагляду; організація належного санітарно-гігієнічного та протиепідемічного нагляду; організація та проведення заходів із впровадження превентивної медицини; гігієнічне навчання і пропаганда здорового способу життя. У режимних корпусах СІЗО обладнуються кімнати (медичні кабінети) для проведення амбулаторного прийому ув`язнених і засуджених. За потреби ув`язненим і засудженим надається екстрена медична допомога у закладах охорони здоров`я.

Надання ув`язненим і засудженим невідкладної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині СІЗО, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 р. за № 212/20525.

Згідно до п. 2.3 вищевказаного Порядку, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО. Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування. У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я. Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи викладене, слід зобов`язати адміністрацію Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" терміново надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_5 в межах установи.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 183, 194, 331 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку застосованих до обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання під вартою - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово - відмовити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , - залишити без зміни, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 13.04.2023 року до 11.06.2023 року включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 , - залишити без зміни, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 60 днів, починаючи з 13.04.2023 року до 11.06.2023 року включно.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , - залишити без зміни, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 60 днів, починаючи з 13.04.2023 року до 11.06.2023 року включно.

Зобов`язати адміністрацію Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" надати належну медичну допомогу обвинуваченому ОСОБА_5 , про результати чого повідомити суд.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченими, їх захисниками, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя