Справа № 466/5698/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/833/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марноград Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року про продовження останньому запобіжного заходу тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и л а :

вищенаведеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 та продовжено, починаючи з 3 вересня 2022 року, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 1 листопада 2022 року включно із визначенням застави у 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покладено на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту (м. Львів), в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання; не спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.
Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що у нього є кохана дівчина, яка перебуває на другому місяці вагітності, він має намір одружитися та прагне залишитись в суспільстві. Просить врахувати це під час розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0000716 від 6 липня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла до такого висновку.
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, скоєного під час воєнного стану, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченим вказаного кримінального правопорушення було предметом перевірки під час обрання йому запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини ОСОБА_6 у вчиненні цього злочину.
Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, то вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.
Перевіряючи наведені висновки, суд апеляційної інстанції виходить із практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. При цьому у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (справи: «Смирнова проти Росі», «Пірузян проти Вірменії», «Тирон проти Румунії»).
Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Ураховуючи характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, обставини вчинення такого, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, востаннє вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України, згідно зі ст. 71 КК України, до покарання у виді 5 років 5 місяців позбавлення волі, по відбутті покарання звільнився із місць позбавлення волі, однак на шлях виправлення не став та повторно обвинувачується у вчиненні нового умисного злочину проти власності, а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він зможе переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.
З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчиненого кримінального правопорушення, саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При цьому покликання обвинуваченого на наявність у нього коханої дівчини, яка перебуває на другому місяці вагітності та знайшла йому роботу, висловлений ним в апеляційній скарзі намір одружитись, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Таким чином, заявлені в апеляційній скарзі доводи в ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції свого підтвердження не знайшли.

Водночас, ч. 2 ст. 404 КПК України наділяє суд апеляційної інстанції правом вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Так, ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
З огляду на те, що клопотання про продовження строку тримання під вартою вирішувалось судом першої інстанції 29 серпня 2022 року, початок шістдесятиденного строку даного запобіжного заходу має обчислюватись саме з дня винесення оскаржуваної ухвали, а не з 3 вересня 2022 року, як це зроблено судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Беручи до уваги викладене, а також те, що недотримання вимог кримінального процесуального закону в частині обчислення строку дії ухвали про продовження тримання під вартою є істотним та тягне за собою наслідки, передбачені п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
На переконання колегії суддів, стороною обвинувачення доведено необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з обґрунтуванням заявлених ризиків та доведенням неможливості застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, а тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 жовтня 2022 року включно.
Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.
Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.
Визначаючи альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, суд враховує відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_6 , а також суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. А тому, колегія суддів вважає, що з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, який є неодноразово судимим, доведених у судовому засіданні ризиків, корисливого характеру інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 124 050 гривень, є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
За наведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає до часткового задоволення, зі скасуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року та постановленням нової ухвали апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 серпня 2022 року скасувати.
Клопотання прокурора Львівської обласної прокуратури Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_7 - задовольнити.
Постановити нову ухвалу, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 27 жовтня 2022 року включно, із визначенням застави у 50 (п`ятдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 124 050 (сто двадцять чотири тисячі п`ятдесят) гривень.
У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 з-під варти та повідомити про це та суд.
З моменту звільнення ОСОБА_6 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки:
- прибувати до суду за кожною вимогою;
- не відлучатися із населеного пункту (м. Львів), в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;
- повідомляти прокурора та суд про зміну місця свого проживання;
- не спілкуватися з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Копію даної ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та скерувати в Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)» для відома і виконання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4