Справа № 161/986/21 Провадження №11-кп/802/349/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року,
В С Т А Н О В И В
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з незакінченою вищою освітою, працюючого слюсарем-механіком ПП «РУМБ», проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні одну малолітню дитину, в порядку ст.89 КК України несудимий визнано винним та засуджено:

- за ч.5 ст.27 ч.3 ст.358 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік .

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та судових витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він у червні 2020 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), перебуваючи за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел, направлений на пособництво у підробленні посвідчення водія, яке видається установою, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи, з якою заздалегідь домовився про виготовлення посвідчення водія за обумовленою ціною.
При цьому, ОСОБА_7 , розуміючи, що вказане посвідчення водія буде підроблене, вчинив пособництво в цьому, надавши свої особисті анкетні дані для внесення відомостей у посвідчення водія, яке надає право керування транспортними засобами.
На виконання вказаної домовленості, через два дні, у червні 2020 року (точні дата, час досудовим розслідуванням не встановлені), діючи за попередньою змовою, невстановлена досудовим розслідуванням особа, шляхом відправлення через службу доставки «Нова пошта», передала ОСОБА_7 підроблене посвідчення водія серії «ВНА № НОМЕР_1 » категорії «А», ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , видане на ім`я ОСОБА_7 , яке є документом, що посвідчується та видається установою, яке останній отримав з метою його подальшого використання.
Згідно висновку судової технічної експертизи документів №414 від 10.11.2020, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту встановленого зразка аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів.
Крім того, ОСОБА_7 , 13 жовтня 2020 року, близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи за кермом автомобіля марки «ВАЗ 21093», реєстраційний номер НОМЕР_3 , за адресою місто Луцьк, вулиця Зарічна, порушив Правила дорожнього руху України, а саме, під час зміни напрямку руху не подав сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку повороту, після чого, на вимогу поліцейського Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядового поліції ОСОБА_10 пред`явити документи на право керування транспортним засобом, завідомо знаючи про те, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 категорії ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є підроблене, діючи умисно, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, використав завідомо підроблене посвідчення водія, пред`явивши його поліцейському Управління патрульної поліції у Волинській області рядовому поліції ОСОБА_10 при перевірці документів як дійсне.
В ході перевірки документів поліцейським Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України рядовим поліції ОСОБА_10 встановлено, що ОСОБА_7 поставою Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.05.2020 позбавлений права керування транспортними засобами, а його посвідчення водія знаходиться на зберіганні у Регіональному сервісному центрі МВС у Волинській області.
Згідно висновку судової технічної експертизи документів №414 від 10.11.2020, бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_7 , не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту встановленого зразка аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений не у відповідності до вимог, які пред`являються до даного виду об`єктів.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 скоїв кримінальні правопорушення, передбаченні ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, тобто вчинив дії, що виразились в пособництві, а саме сприянні вчиненню злочину шляхом надання засобів іншим співучасникам злочину у підробленні посвідчення, яке видається установою, і яка надає права, з метою його використання, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, а також використав завідомо підроблений документ.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації його дій, оскаржує вирок через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених ним злочинів та особі обвинуваченого, внаслідок його суворості. Місцевий суд враховуючи те, що він не судимий, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину та матір пенсіонерку, в його діях відсутній характер системності та не настання тяжких наслідків внаслідок його дій, мав всі підстави для призначення йому покарання із застосуванням положень ст.69 КК України .

У зв`язку з викладеним, просить вирок щодо нього змінити, призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді штрафу.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора, яка апеляційну скаргу заперечила та просила залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та їх кваліфікація за ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України є правильною.
При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У зв`язку з вказаним, фактичні обставини кримінального провадження апеляційним судом не досліджуються, а вирок суду першої інстанції перевіряється лише в частині покарання призначеного ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Зазначених вимог закону суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання дотримався в повній мірі.

При обранні обвинуваченому виду та міри покарання, місцевий суд, дотримуючись вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання суд відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю вчиненого злочину. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховано судом і те, що обвинувачений ОСОБА_7 в порядку ст.89 КК України судимості не має, вину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання та роботи, на його утриманні перебуває малолітня дитина та його ставлення до вчиненого.

Врахувавши усі обставини кримінального провадження, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційній скарзі обвинувачений, суд призначив ОСОБА_7 покарання у межах санкцій частин статей, за якими його засуджено, які є мінімальними та визначив остаточне до відбуття покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Призначене покарання, на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

В частині вимог апеляційної скарги про застосування ст. 69 КК України, суд зазначає, що частина перша цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину».

Враховуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає, що наявність пом`якшуючих покарання обставин та позитивні дані про особу, в даному випадку, в достатній мірі не впливають на суспільну небезпечність особи обвинуваченого та не знижують істотно ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а тому не дають підстав для пом`якшення призначеного покарання та застосування ст.69 КК України, у зв`язку із чим, підстав для пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання з мотивів наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить. Тому доводи обвинуваченого про призначення йому надто суворого покарання не відповідають фактичним обставинам справи і є безпідставними.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року щодо останнього. - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2021 року щодо останнього. - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді