Справа № 192/466/22
Провадження № 1-кп/192/85/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області угоду про визнання винуватості в кримінальному провадженні №0000102, відомості про що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 березня 2022 року відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Баламутівка Ярмолинецького району Хмельницької області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , має неповну середню освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх та одну малолітню дитину, громадянин України, військовослужбовець військової служби за контрактом, номер обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдат, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого в режимі відеоконфереції адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Сторона обвинувачення та ОСОБА_3 під час досудового розслідування уклали та надали на затвердження суду угоду від 12 квітня 2022 року про визнання винуватості за таким обвинуваченням.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 236 від 15 жовтня 2020 року був призваний у Збройні Сили України на військову службу за контрактом та зарахований до ВЧ НОМЕР_1 на посаду солдата обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону.

Відповідно до Указу президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист вітчизни, незалежності тат територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_3 згідно з вимогами ст. ст. 9,11,16,28,30,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3,4,6 Дисциплінарного статуту збройних сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виучувати їх накази, знати та виковувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негативних вчинків.

Відповідно до вимог ст. ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що підполковники є командирами для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

19 березня 2022 року приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи в лісосмузі біля АДРЕСА_3 , командир роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 - старший лейтенант ОСОБА_6 відповідно до бойового розпорядження командира мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 надав усний наказ особовому складу, в тому числі і солдату ОСОБА_3 щодо здійснення розвідувально-пошукових дій в районі виконання завдань за призначенням в складі групи роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме: 20 березня 2022 року о 04 годині 00 хвилин у лісосмузі поблизу с. Залізничне Пологівського району Запорізької області.

Після чого солдат ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом та з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених статутних вимог, відмовився виконувати наказ начальника.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_3 в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 19 березня 2022 року близько 19 години 00 хвилин, перебуваючи в лісосмузі біля АДРЕСА_3 відкрито, у присутності командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 , командира протитанкового взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_7 , командира протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 штаб сержанта ОСОБА_8 , які відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальниками за службовим становищем та військовим званням, та інших військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 , безпідставно відмовилися виконувати усний наказ командира роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_6 щодо здійснення розвідувально-пошукових дій в районі виконання завдань за призначенням в складі групи роти вогневої підтримки мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , а саме: 20 березня 2022 року о 04 годині 00 хвилин у лісосмузі поблизу с. Залізничне Пологівського району Запорізької області, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ, внаслідок чого не виконав бойове завдання.

Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.
12 квітня 2022 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яка подана разом з обвинувальним актом на затвердження суду.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.402 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 беззастережно та у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений беззаперечно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом.
Крім цього, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.
Захисник ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Таким чином, суд, заслухавши обвинуваченого, думку прокурора і захисника, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України дійшов наступних висновків.
Згідно з п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 2, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст.12 Кримінального кодексу України, відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим та прокурором, визначена з застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України, за наявності до того законних підстав, а тому не суперечить інтересам суспільства.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до положень ст. 69 КК України суд враховує наявність кількох обставин, які пом`якшують вину обвинуваченого та у даному випадку суттєво знижують ступінь тяжкості злочину, окрім вище зазначених, також: відомості про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєння злочину, той факт, що обвинувачений виховує двох неповнолітніх та одну малолітню дитину.
Відповідно до статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.
Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано службове обмеження, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, сторони дійшли висновку про можливість призначення обвинуваченому службового обмеження замість позбавлення волі.
Враховуючи положення ст.ст. 58, 69 КК України, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.
Суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони визнали винуватість добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.
Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч.7 ст.474 КПК України, не встановлено.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для затвердження угоди про визнання винуватості і призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню стосовно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374, 468-476 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 квітня 2022 року між прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку та з підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_5 з іншого боку.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 402 КК України та призначити узгоджену сторонами міру покарання, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Заходи забезпечення кримінального провадження в даному кримінальному провадженні до ОСОБА_3 , а саме запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувався.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому та його захиснику.

Головуючий: суддя ОСОБА_1