Справа № 946/2870/22
Провадження № 1-кс/946/1299/22
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2022 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

У своєму клопотанні, слідчий вказує, що досудовим розслідуванням установлено, що 24.04.2022 близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи спільно з ОСОБА_5 на р. Дунай, який розташований біля м. Кілія, Ізмаїльського району Одеської області, під час вживання алкогольних напоїв між ними раптово виникла сварка, в ході якої ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, тримаючи в руці кухонний нуж підійшовши зі спини до ОСОБА_5 , наніс останньому два удари ножом в шию, в результаті чого потерпілого доставлено до КНП «КБР» КМР.

Вищевказані відомості 24.04.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000366, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та розпочато досудове розслідування.

В ході досудового розслідування, 24.04.2022 під час складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено чоловічі спортивні штани сірого кольору та чоловічу футболку сірого кольору.

Старшим слідчим відділення № 1 СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області 24.04.2022 винесено постанову про визнання речовими доказами вказаних речей.

Як посилається слідчий у своєму клопотанні, оскільки у матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, необхідно зберегти речові докази а саме: чоловічі спортивні штани сірого кольору та чоловічу футболку сірого кольору, які були вилучені протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , для первинної ідентифікації речовини, вони зберегли на собі його сліди та визнані постановою слідчого як речові докази у кримінальному провадженні, і без цих складових не можливо буде в подальшому прийняти об`єктивне рішення по кримінальному провадженню, виникла необхідність накласти арешт на вказане майно.

Слідчий та прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд справи без їх участі.

Особа, у якої вилучено майно, в судове засідання не з`явилася, оскільки на даний час знаходиться на лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Кілійська багатопрофільна лікарня» Кілійської міської ради, що підтверджено довідкою за №386 від 26.04.2022.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучене майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого відділення №1 СВ Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна, вилученого під час складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: чоловічі спортивні штани сірого кольору та чоловічу футболку сірого кольору.

Заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт. Залишити вказаний речовий доказ на який накладено арешт на зберіганні в камері тимчасового зберігання відділення поліції № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1