Дата документу 16.05.2022 Справа№ 331/1602/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/1602/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/212/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 раніше судимий:
1) 18 листопада 2011 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в сумі 850 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2012 року несплачену суму штрафу замінено на 50 годин громадських робіт. 22 червня 2012 року знятий з обліку у зв`язку з відбуттям покарання;
2) 12 квітня 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
3) 21 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 10 березня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 1 місяць 15 днів,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
10 січня 2021 року приблизно о 02.00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, знаходячись біля буд. 2 по вул. Фортечній в м. Запоріжжі, підійшов до автомобіля «ЗАЗ 1102» в кузові зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та шляхом зламу замка передньої водійської двері автомобіля за допомогою ножиців, проник до зазначеного автомобіля, звідки з багажника таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: болгарку «Ferm FAG-125N», Art.no. НОМЕР_2 , 230V/50Hz/88w, s/n 0700766/2007 в корпусі синього кольору з металевим ключем для зміни абразивних кругів, вартість якої складає 433 гривні 34 копійки, після чого з-під капоту зазначеного автомобіля таємно викрав автомобільний акумулятор «Green Power» 6СТ-60Ah Аз540А(EN) 12V з лівою полярністю, вартість якого складає 558 гривень 43 копійки, а всього викрав майна на загальну суму 991 гривня 77 копійок, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_10 на вищевказану суму. Після чого ОСОБА_7 зник з місця скоєння злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Звертає увагу, що в порушення вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, суд належним чином не мотивував рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.
Також суд недостатньо врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше 3 рази судимий за вчинення злочинів, у тому числі корисливих, судимість за які не знята і не погашена в установленому законом порядку, йому вже призначалось покарання із застосуванням ст. 75 КК України, але він не виконував покладені на нього обов`язки та вчиняв нові злочини, що вказує на неефективність застосування до нього положень ст. 75 КК України.
Вказане свідчить про свідому антисоціальну поведінку обвинуваченого, ігнорування законів України та небажання стати на шлях виправлення і перевиховання.
Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі.
Від захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 на адресу апеляційного суду надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона зазначає, що суд першої інстанції в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі, обвинуваченого ОСОБА_7 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
У відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції послався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, визнав щире каяття, повне визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування потерпілому заподіяної шкоди за обставини, що пом`якшують покарання, визнав рецидив кримінальних правопорушень за обставину, що обтяжує покарання, врахував дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, але проходить випробувальний термін в АТ «ЗАлК» на посаді зварювальника, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, у зв`язку з чим, прийшов до висновку про можливість призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства, зі звільненням від його відбування з випробуванням.
Крім того, суд першої інстанції врахував думку потерпілого, який просив призначити покарання, не пов`язане з його реальним відбуванням, а також відсутність тяжких наслідків від вчиненого злочину.
Проте, суд не в достатній мірі врахував, що ОСОБА_7 раніше 3 рази судимий за вчинення кримінальних правопорушень, у тому числі, умисних тяжких злочинів проти власності, має не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, раніше відбував покарання в місцях позбавлення волі, раніше звільнявся від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та умовно-достроково, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості й не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, що свідчить про те, що належних висновків він для себе не зробив та на шлях виправлення ставати не бажає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що вирок в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд враховує як вищевказані обставини, що не були належним чином взяті до уваги судом першої інстанції, так і дані про особу обвинуваченого, який не має стійких соціальних зв`язків, розлучений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, має діагноз «Синдром залежності внаслідок вживання ПАР у формі постійного вживання канабіоїдів, психостимуляторів. Стан відміни опіоїдів. Тривожно-дисфоричний варіант».
Зазначене свідчить про те, що покарання з випробуванням не досягне своєї мети, визначеної ст. 50 КК України, - виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.
Разом з тим, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування потерпілому заподіяної шкоди, колегія суддів вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України в мінімальних межах санкції.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, з його реальним відбуванням, буде відповідати меті, визначеній у ст. 50 КК України та у відповідності до ст. 65 КК України буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2021 року у відношенні ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання засудженого.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.
Касаційна скарга на вирок може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4