ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1386/22 Справа № 171/382/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Свіслочь, Пуховичського району, Мінської області, Республіки Білорусь, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 05 червня 2022 року й визначено заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 74 430 грн.
Мотивуючи ухвалене рішення суд врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується, зокрема й у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, у разі визнання його винуватим, а також особу обвинуваченого, який не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, та дійшов висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання цього запобіжного заходу продовжують існувати та жоден з більш м"яких запобіжних заходів не може їм запобігти, тому продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути ухвалу суду першої інстанції.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги обвинувачений вказує на те, що ризики, заявлені у клопотанні прокурора, є недоведеними. Зокрема, ризик переховування, на думку обвинуваченого, є необґрунтованим, оскільки він у розшуку не перебував, від органів слідства та суду не переховувався, місце свого мешкання не покидав та проживав зі своєю родиною, тому висновки суду не підтверджуються доказами, у цьому провадженні.
Разом з тим, звертає увагу на те, що частково згоден з інкримінованими йому злочинами, співпрацював зі слідством та надавав правдиві свідчення, але суд не взяв ці обставини до уваги, які б могли істотно вплинути на судове рішення. Поряд з цим, зазначає, що його адвокат жодного разу не з`являвся до нього у КУВП № 3, що свідчить про порушення права на захист. Між тим вказує, що судом не враховано те, що він є військовозобов`язаним та здатен проходити службу у Збройних Силах України, й має бажання захищати державу та своїх рідних та заявив таке клопотання, але суд не надав належної оцінки цьому та не з"ясував всіх обставин, які можуть мати вагоме значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на те, що від сторін кримінального провадження не надходило клопотання про їх обов`язкову участь у судовому засіднанні, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд скарги за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000024 від 10.02.2022 щодо ОСОБА_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 357 КК України.
На стадії досудового розслідування 12.02.2022 ОСОБА_5 , було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора було продовжено оскаржуваною ухвалою.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, й правомірно визначив розмір застави.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував, ступінь тяжкості злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, один з яких є тяжкий, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, у разі визнання його винуватим, особу обвинуваченого, який не одружений, не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, раніше судимий, й дійшов правильного висновку, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що обвинувачений може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення, переховуватись від суду, впливати на потерпілого, свідків у цьому ж провадженні, продовжують існувати, внаслідок чого, є необхідність продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, доводи скарги обвинуваченого про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Що стосується доводів апелянта про порушення його права на захист, то апеляційний суд вважає їх необгрунтованими, оскільки в суді першої інстанції приймав участь захисник, відводу якому обвинувачений не заявляв, та не висловлював відмову від цього захисника, проте не був позбавлений такої можливості.
Доводи обвинуваченого про те, що він частково визнає вину у вчиненні інкримінованих правопорушеннь, співпрацював зі слідством та надавав правдиві свідчення, не спростовують заявлені ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу.
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , залишити без задоволення.
Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2022 року щодо ОСОБА_5 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4