ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2362/22 Справа № 204/4804/22 Суддя у 1-й інстанції - Юшков М. М. Суддя у 2-й інстанції - Іванченко О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді Іванченко О.Ю.,

суддів Коваленко В.Д., Пістун А.О.

за участю секретаря Шестакова А.С.

прокурора Пустовіт В.В.

засудженого ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року було відмовлено засудженому в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як встановлено судом, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. Вироком визначено початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затримання 22 квітня 2017 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_1 в строк призначеного покарання строк перебування під вартою з 22 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року змінено в частині вирішення цивільних позовів щодо стягнення моральної шкоди. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_1 в строк призначеного покарання строк перебування під вартою з 22 квітня 2017 року по 28 жовтня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Таким чином, початок утримання зазначеної особи під вартою 22 квітня 2017 року, кінець строку відбування покарання 16 жовтня 2024 року.

Станом на 19 липня 2022 року засуджений ОСОБА_1 фактично відбув 9 років 9 місяців 2 дні, тобто більше трьох чвертей строку покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_1 відповідно до наряду №5-313/Е від 02 лютого 2022 року ДУ «Бахмутська установа виконання покарання №6» було переведено до ДУ «ДУВП №4» для проходження планового лікування у Дніпровській багатопрофільній лікарні №4. З 06 червня 2022 року перебуває в ДУВП №4. За час перебування в місцях позбавлення волі мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за плином часу, заохочень немає. Зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач.

З матеріалів особової справи, наданої на огляд суду, вбачається, що засуджений за час відбування покарання мав дисциплінарне стягнення, яке погашене за спливом часу, до праці не залучений.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Засуджений в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що судом під час вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не було взято до уваги набуті засудженим за час відбування покарання захворювання та наявність на утриманні в засудженого дитини. Вказує на те, що ще на початку попереднього ув`язнення почав ставати на шлях виправлення, пропонував співробітникам СІЗО свої послуги художника, але йому було відмовлено, оскільки на той момент він ще не набув статусу засудженого. Вказане на думку ОСОБА_1 свідчить про те, що вже за час попереднього ув`язнення засуджений мав наміри бути суспільно корисним для оточуючих. Розуміє, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є лише пом`якшенням призначеного за вироком покарання, а тому вважає, що таке звільнення само по собі зобов`язує бути законослухняним громадянином.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги засудженого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Як вбачається із матеріалів особової справи засудженого, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. Вироком визначено початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затримання 22 квітня 2017 року. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_1 в строк призначеного покарання строк перебування під вартою з 22 квітня 2017 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року змінено в частині вирішення цивільних позовів щодо стягнення моральної шкоди. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_1 в строк призначеного покарання строк перебування під вартою з 22 квітня 2017 року по 28 жовтня 2021 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок залишено без змін.

Станом на 19 липня 2022 року засуджений ОСОБА_1 фактично відбув 9 років 9 місяців 2 дні, тобто більше трьох чвертей строку покарання.

Згідно з характеристикою, наданою адміністрацією Дніпровської установи виконання покарань №4, ОСОБА_1 відповідно до наряду №5-313/Е від 02 лютого 2022 року ДУ «Бахмутська установа виконання покарання №6» було переведено до ДУ «ДУВП №4» для проходження планового лікування у Дніпровській багатопрофільній лікарні №4. З 06 червня 2022 року перебуває в ДУВП №4. За час перебування в місцях позбавлення волі мав одне дисциплінарне стягнення, яке погашено за плином часу, заохочень немає. Зв`язки з рідними підтримує шляхом отримання передач. Мав дисциплінарне стягнення, яке погашене за спливом часу, до праці не залучений.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що засуджений за час відбування покарання не довів сумлінною поведінкою свого виправлення, оскільки не проявляв активної участі у життєдіяльності виправної установи, не виявляв бажання бути залученим до праці, не мав заохочень, тобто вів себе пасивно за час перебування у виправній установі, а відтак і підстав для застосування ст. 81 КК України відносно ОСОБА_1 колегія суддів не вбачає.

Доводи засудженого, викладені в апеляційній скарзі, про те, що він ще за час перебування у СІЗО пропонував свої послуги художника у виправній колонії, намагаючись бути суспільно корисним для оточуючих, колегія суддів відхиляє та розцінює їх як намагання засудженого якнайшвидше звільнитись з місця позбавлення волі, оскільки як вбачається із характеристики засудженого, останній не проявляв активної участі у життєдіяльності колонії. Тобто, суд апеляційної інстанції вважає, що в ОСОБА_1 була можливість бути суспільно корисним за час відбування покарання, зокрема, залучатись до робіт з благоустрою колонії та приймати активну участь в організації дозвілля засуджених осіб.

Доводи про те, що засуджений набув багато хвороб за час відбування покарання суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки в розумінні ст. 81 КК України наявність хвороб не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а є підставою для звернення із клопотанням про звільнення від відбування покарання за хворобою (ст. 84 КК України).

Щодо посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він має на утриманні дитину, то колегія суддів, також, відхиляє такі доводи засудженого, оскільки останній за час відбування покарання не виявив бажання бути працевлаштованим на підприємстві виправної установи та отримувати заробітню плату, яку, при відсутності виконавчих листів, мав би можливість спрямувати на утримання дитини.

Таким чином, з огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого та застосування відносно нього ст. 81 КК України, суд вважає, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 в даному випадку буде передчасним та прямо суперечитиме меті покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якої засуджений за час відбування покарання не досяг, сумлінна поведінка відсутня, обставини, які б свідчили беззаперечно про виправлення засудженого колегією суддів в ході апеляційного перегляду не встановлені.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2022 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

О.Ю. Іванченко В.Д. Коваленко А.О. Пістун