Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

24 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Білоцерківська виправна колонія (№ 35) матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Побережка Богуславського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , судимого:

1) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14.08.2009

за ч.2 ст.186 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

2) вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 31.05.2012

за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в сумі 600 гривень;

3) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18.04.2013

за ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.71 КК України

на 5 років 9 місяців позбавлення волі;

4) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2017

за ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.71 КК України

на 6 років позбавлення волі;

5) вироком Святошинського районного суду м. Києва від 03.08.2017

за ч.2 ст.186 КК України на підставі ст.71 КК України

на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

6) вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області

від 22.02.2018 за ч.2 ст.121 КК України на підставі ст.71 КК України

на 6 років позбавлення волі,

засудженого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09.07.2018 за ч.2 ст.186 КК України на підставі ч.1, ч.4 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 лютого 2022 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2022 у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.

Ухвалу суду вважає незаконною, оскільки у відповідності з вимогами ст.81 КК України строк невідбутої частини покарання, звільнення раніше на підставі вказаної норми, попередні судимості, тощо, не мають значення при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення. Звертає увагу, що в ухвалі невірно зазначено прізвище представника установи виконання покарання, думка останнього, який, в дійсності, підтримав заяву про умовно-дострокове звільнення. Також суд, будучи введений в оману прокурором, не врахував гарантійний лист ПП Укртелемедіа про його працевлаштування на будівельні об`єкти після звільнення, і саме з цих підстав відмовив у задоволенні заяви, хоча не вказав про це в ухвалі. Стверджує про невідповідність фактичним обставинам і висновку суду про те, що протягом більшої частини відбутого покарання він не працював. На спростування цих висновків він надав довідку від про заробітну плату в ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85).

Засуджений наполягає на тому, що в його особистості відбулися процеси позитивних змін, він повністю усвідомив свій вчинок та щиро кається, позитивно характеризується. Комісія установи виконання покарання раніше зверталася до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, оскільки дійшла висновку, що він довів своє виправлення. Однак у задоволенні клопотання суд відмовив 08.06.2021. Просить врахувати, що порушень режиму утримання покарання він не має, працевлаштований, 7 разів заохочувався, постановою начальника колонії був переведений до дільниці соціальної реабілітації як особа, яка стала на шлях виправлення, є інвалідом ІІІ групи та має малолітню дитину 2017 року народження.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09.07.2018 ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

На підставі ч.1, ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за вироками Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2017, Святошинського районного суду м. Києва від 03.08.2017, Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.02.2018 ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років і зараховано частково відбуте покарання за попередніми вироками. Також на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017 суд зарахував ОСОБА_6 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення в період з 01.05.2017 по 20.06.2017 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28.03.2019 на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 18.05.2017 ОСОБА_6 зараховано у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення в період з 21.06.2017 по 10.08.2018 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 не довів своє виправлення.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно з ч.1 і ч.2 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації кримінального правопорушення за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 з 03.10.2017 утримувався в ДУ Київський слідчий ізолятор, після набрання вироком законної сили з 06.09.2018 відбував покарання в ДУ Райківська виправна колонія (№ 73), з 01.12.2018 в ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85), а з 02.12.2020 в ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35), тобто на час звернення із заявою відбув більше двох третин строку покарання.

Утримуючись в ДУ Київський слідчий ізолятор та відбуваючи покарання в ДУ Райківська виправна колонія (№ 73), характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. В ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85) характеризувався позитивно, отримав 4 заохочення, стягнень не мав, був переведений до дільниці соціальної реабілітації установи.

За період відбування покарання в ДУ Білоцерківська виправна колонія (№ 35) характеризується позитивно, постановою начальника установи від 19.01.2021 був переведений до дільниці соціальної реабілітації. ОСОБА_6 працює на підставі договору цивільно-правового характеру, з березня 2021 отримував дохід, до праці відносить добре. Дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується тільки за призначенням, не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. До нього 8 разів застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за виконання покладених на нього трудових обов`язків та додержання правил поведінки, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а також за підсумками роботи 15.01.2020, 09.04.2020, 08.07.2020, 06.10.2020, 21.04.2021, 20.07.2021, 28.10.2021, 24.01.2022. До виконання робіт з благоустрою установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, підтримує зв`язки з рідними шляхом отримання від них передач та посилок. 31.01.2020 закінчив навчання в Бучанському навчальному центрі № 85 при установі та отримав кваліфікацію токар. Вину у вчиненні злочину визнав.

Вказані обставини враховані судом як і те, що до ОСОБА_6 вже двічі застосовувалось умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного за вчинення ним злочинів, передбачених ч.2 ст.186 КК України, після чого він продовжив вчиняти аналогічні злочини, в тому числі протягом невідбутої частини покарання, і що він протягом більшої частини відбутого покарання не працював.

Тобто суд взяв до уваги дані про особу засудженого за весь період відбування покарання, а не лише той, що передував часу, з якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Помилкове зазначення судом в ухвалі прізвища представника установи виконання покарання, думки учасника судового провадження, про що вказує в апеляційній скарзі засуджений, ніяким чином не вплинуло і не могло вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого рішення, як і наявність гарантійного листа ПП Укртелемедіа, який може свідчити лише про можливість працевлаштування у разі звільнення з установи виконання покарання.

Вказуючи в ухвалі про період, протягом якого ОСОБА_6 був працевлаштований, суд виходив з тієї інформації, яка була в його розпорядженні. Дані в долученій вже до апеляційної скарги копії довідки про роботу в ДУ Бучанська виправна колонія (№ 85) з жовтня 2019 року по жовтень 2020 року в сукупності встановленими судом обставинами, на переконання колегії суддів, доводять позитивну динаміку змін в особистості засудженого, однак не дають достатніх підстав вважати, що процес його виправлення досягнув тієї стадії, яка необхідна для застосування положень ст.81 КК України. До того ж, така поведінка свідчить лише про виконання засудженим своїх обов`язків, передбачених ст.ст.9, 107 КВК України.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 9 лютого 2022 року, якою відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 9 липня 2018 року, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3