ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/1300/18 Номер провадження 11-кп/814/1239/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 635/1300/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року ,

встановила:
Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Мерефа Харківського району Харківської області, громадянину України, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому вироком Харківського районного суду Харківської області від 21 травня 2014 року за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 164, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, ухвалою Харківського районного суду Харківської області звільнений 12 травня 2017 року умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 10 днів,
обвинуваченому за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України,
обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 липня 2022 року.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 9 епізодів таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб та 17 епізодів таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло.

Також, обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно та відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.ч. 2, 3 ст. 186 КК України.

Проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд першої інстанції мотивував своє рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наявністю обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , у тому числі, тяжкого злочину, тяжкістю покарання та наявністю ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України.

На ухвалу суду обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з визначенням застави у сумі 42040 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що суд при постановленні ухвали не взяв до уваги, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, місце реєстрації, паспорт громадянина України, має на утриманні малолітню дитину 2015 року народження та матір похилого віку, яка потребує його допомоги. Крім того, просить звернути увагу на стан його здоров`я та кількість перенесених оперативних втручань.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження № 635/1300/18 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч. 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом ст. 199 КПК України, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України.

Ухвалюючи рішення, суд, проаналізувавши можливість застосування більш м`якого запобіжного захлду, врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, які були встановлені під час застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перестали існувати.

Також, суд належним чином врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

Доводи обвинуваченого про наявність у нього паспорта громадянина України, міцних соціальних зв`язків, малолітньої дитини 2015 року народження та матері похилого віку, яка потребує його допомоги, постійного місця реєстрації та проживання, не спростовують наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_7 про неправильно обраний запобіжний захід з огляду на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки надана медична документація, а саме копії довідки від 11 жовтня 1996 року, виписки із медичної карти хворого від 2007 року, медичної карти амбулаторного хворого, довідки від 11 січня 2007 року, акту № 1474/413, супровідного листка та талону до супровідного литка №21422/4№, справки №24 від 31 січня 2002 року (а.с. 31-36), не містять будь-яких доказів про неможливість утримання обвинуваченого під вартою через його стан здоров`я, та про відсутність можливості надання медичної допомоги в умовах утримання.
Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є неспроможними, оскільки судом було належним чином перевірено наявні матеріали, а наведені обвинуваченим доводи, не можуть бути безумовними підставами для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Разом з тим, при зверненні із клопотанням про продовження строку тримання під вартою, прокурор не навів обґрунтування щодо визначення обвинуваченому розміру застави. Не містить такого обґрунтування і рішення місцевого суду, яке, в даному випадку, суперечить приписам ч. 3 ст. 183 КПК України з огляду на таке.
Так, у відповідності до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У свою чергу приписами ч. 4 цієї статті Кодексу передбачено право суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:
1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;
2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;
3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;
4) щодо злочину, передбаченого статтями 255 - 255-3 Кримінального кодексу України;
5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою - агресором, розмір застави не визначається.
Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629 - 631 цього Кодексу.
Під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 -114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437 - 442 Кримінального кодексу України.
Як вбачається з матеріалів провадження та мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, суд не встановив жодної із визначених наведеною нормою закону підстав не визначати розмір застави, проте, всупереч наведеним вимогам закону, не визначив її розмір.
Тому, колегія суддів вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою та визначити розмір застави, як того вимагають приписи ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу.
Визначаючи розмір застави, колегія суддів приходить до висновку, що застава в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є достатньою у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу ОСОБА_7 для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених законом.
Керуючись статтями 407, 422 КПК УКраїни колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 19 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 17 липня 2022 року.
Визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 99240 грн., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою особою на депозитний рахунок Полтавського апеляційного суду (код отримувача: 42262431, банк: Державна казначейська служба України м. Київ, МФО 820172, рахунок отримувача: UA0086573).
У разі внесення застави вважати обраним ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді застави та покласти на нього на строк дії ухвали такі обов`язки:
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;
-повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-утриматися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4