Провадження № 1-кп/352/17/22
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000063 від 23.06.2021 р. про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, з середньою освітою, українця, громадянки України, військовозобов`язаного, військовослужбовця строкової військової служби військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , у військовому званні солдата, депутатам не обирався, раніше судимого : 11.03.2021 року Тисменицьким районним судом Івано-Франківскої області за ч. 1 ст. 185 КК Украни до покарання у виді 240 годин громадських робіт, покарання повністю не відбув, невідбута частина покарання складає 192 год. ;

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України,-

в с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_4 , за попередньою змовою групою осіб, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я. Крім того, підсудний ОСОБА_4 , повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна.

Вказані кримінальні правопорушення підсудний вчинив при таких обставинах:

ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення умисного корисливого злочину, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та обставинах та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, між собою домовились про спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

З метою реалізації вказаної домовленості, 15.04.2021, близько 21 год, ОСОБА_4 спільно з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, на запрошення ОСОБА_7 , зайшли до приміщення будинку АДРЕСА_3 , який орендує ОСОБА_6 , маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень останньому.

Перебуваючи у вказаному будинку, а саме, у першій кімнаті від коридору, ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, побачили ОСОБА_6 , який лежав на ліжку.

Реалізуючи свій протиправний намір, ОСОБА_4 та особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких негативних наслідків щодо здоров`я потерпілого, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, нанесли цілеспрямовані удари руками в ділянку обличчя, голови та тулуба потерпілого ОСОБА_6 .

В результаті неправомірних дій ОСОБА_4 та особи, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, субкон`юктивального крововилива правого очного яблука, саден та синців в ділянках голови, які відповідно до висновку судово-медичного експерта № 512-342-Д від 15.09.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

Окрім цього, під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_4 побачив мобільний телефон, який потерпілий тримав в руці, для того, щоб здійснити телефонний дзвінок та викликати допомогу.

В цей час у ОСОБА_4 виник неправомірний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном, який належав ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій протиправній намір, ОСОБА_4 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, знаходячись біля ОСОБА_6 , який в цей час лежав на ліжку, обличчям до низу, не в змозі чинити будь-якого фізичного опору, без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вирвав з руки потерпілого мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 7А», в корпусі чорного кольору, вартість якого згідно висновку експерта № СЕ-19/109-21/7694-ТВ від 14.07.2021 становить 853 гривні 00 копійок.

Вказані дії ОСОБА_4 вчинив непомітно для особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та в подальшому місце вчинення злочину покинув, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану вище суму.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні пред`явлених йому в обвинувальному акті кримінальних правопорушень визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілим дав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини скоєних ним кримінальних правопорушень вищенаведених у вироку. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що всі заподіяні потерпілому його неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку, жодних претензій останній до нього немає. Що стосується попереднього покарання призначеного йому згідно вироку Тисменицького райсуду від 11.03.2021 р., то умислу уникати покарання не мав, проте відбувши його частково був призваний на строкову військову службу. Також суду показав, що незабаром має бути відряджений на Схід України в зону бойових дій для виконання свого військового обов`язку по захисту батьківщини від рашистської агресії, а тому просить не призначати йому покарання, яке може стати на заваді цьому.

Потерпілий ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву в якій ствердив, що йому повністю відшкодовано спричинену обвинуваченим шкоду, жодних претензій до останнього немає. Просить суд кримінальну справу відносно обвинуваченого розглядати за його відсутності, не призначити ОСОБА_4 суворе покарання.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України, так як він за попередньою змовою групою осіб, умисно заподіяв потерпілому ОСОБА_6 легке тілесне ушкодження, що викликало короткочасний розлад здоров`я. Крім того, підсудний ОСОБА_4 , повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових правопорушень, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, заподіяні потерпілому збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілого щодо несуворості міри покарання, яку слід призначити ОСОБА_4 , а також приймає до уваги і те, що обвинувачений : на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває; проходячи військову службу займається суспільно-корисною працею і має легальний дохід; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; за місцем проходження військової служби характеризується позитивно; його поведінку до і після вчинення злочину, відношення до вчиненого злочину; раніше притягувався до кримінальної відповідальності. Поряд із вищенаведеним, суд вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 перебуває в числі військовослужбовців, які незабаром мають бути відряджені на Схід України в зону бойових дій для виконання свого військового обов`язку по захисту Вітчизни.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку. Крім того, суд вважає з доцільне обов`язки передбачені ст. 76 КК України на обвинуваченого не покладати.

Поряд з цим, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю попереднє покарання призначене згідно вироку Тисменицького районного суду Івано-Франківської областівід 11.05.2021 р. не відбув та невідбута частина покарання складає 192 годин, то на підставі ст. 71 КК України до призначеного судом ОСОБА_4 покарання за даним вироком слід частково приєднати невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком суду.

Саме таке покарання суд вважає буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання та попередження скоєння нових злочинів обвинуваченим ОСОБА_4 ..

Крім того, на переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідає також принципу співрозмірності конкретних неправомірних діянь, вчинених ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання останньому на даній стадії процесу суд не вбачає.

Питання про речові докази та понесені по даному кримінальному провадженні судові витрати, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання :

за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, у виді арешту строком на два місяці;

за ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Згідно ст. 70 КК України, остаточно визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Згідно ст. 71 КК України, до призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за даним вироком суду, частково приєднати невідбуту ним частину покарання за попереднім вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської областівід 11.03.2021 р. та остаточно визначити йому за сукупністю вироків покарання у виді чотирьох років десяти днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався, як і підстави для його обрання до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню, а саме: мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 7А», в корпусі чорного кольору - повернути за приналежністю потерпілому ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 600,67 грн. понесених Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України судових витрат на проведення судової товарознавчої експертиз № СЕ-19/109-21/7694-ТВ від 14.07.2021 р.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, обвинуваченому та захиснику негайно, після його проголошення.

Суддя ОСОБА_8