Провадження № 1-кс/947/8326/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2022 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000868 від 11.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000868 від 11.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України, за фактом того, що на території м. Одеси та Одеської області діє група осіб, яка займається незаконним гральним бізнесом.

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

Так, на території м. Одеса, функціонує організоване злочинне угрупування, яке має чітку ієрархію, дiє складно та має розподіл функцій та обов`язків між всіма членами угрупування, які організували незаконну мережу гральних закладів, яка приховано функціонує у нічний час доби та надає послуги гральних закладів на території м. Одеса.

Вказані гральні заклади функціонують переважно у нічний час доби з дотриманням відповідних вимог конспірації (спостереження за адресами, вхід до закладiв здiйснюється лише за раніше обумовленим паролем та за попереднім дзвінком на мобільний телефон адмiнiстратора закладу, лише для ідентифікованих клієнтів, кошти, які сплачуються гравцями одразу передавались на вулицю).

В ході відпрацювання гральних закладів розташованих у м. Одеса та на території Одеської області було встановлено, що всі вони працюють в закритому режимі, з чітким графіком та системою сигналів для клієнтів, яких допускають до зали за домовленістю. Зазначене свідчить про те, що вказані заклади діють незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства, не маючи відповідних ліцензій на провадження відповідного виду господарської діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор, що суперечить ч. 6 ст. 2 ЗУ «Про державне регулювання діяльності щодо організації та проведення азартних ігор».

Згідно реєстру комісії з регулювання азартних ігор та лотерей встановлено, що у приміщенні де проведено обшук, дозвільні документи на провадження діяльності з організації та проведення азартних ігор у мережі Інтернет, не видавались та не надавались.

Так, 18.08.2022 року на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.08.2022 року було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було встановлено, що за вказаною адресою здійснюється незаконна діяльність з організації та проведення азартних ігор.

Спеціальна конфіскація відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які, зокрема, передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Санкція ч. 2 ст. 203-2 передбачає покарання у вигляді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки.

На теперішній час, особи, які фігурують в зазначеному кримінальному провадженні обізнані про факт проведення досудового розслідування, та для уникнення кримінальної відповідальності можуть здійснити відчуження майна, його поділ або інші реєстраційні дії що зашкодить досудовому розслідуванню.

У зв`язку з чим сторона обвинувачення звертається до слідчого судді з клопотання про накладення арешту на нерухоме майно за місцем здійснення ймовірної незаконної гральної діяльності.

Слідчий та прокурор до судового засідання не з`явилися. Разом з тим, від слідчого надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

У своїй заяві слідчий, просить розгляд клопотання провести за відсутності власника майна, з метою забезпечення арешту майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням клопотання сторони обвинувачення, а також положень ст. ст. 107, 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання про можливість розгляду клопотання за відсутності власника майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 96-2 КК України: спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначали (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Як вбачається з матеріалів клопотання, досудове розслідування в рамках кримінального провадження №0000868 від 11.05.2021 року здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України. Також матеріалами клопотання підтверджено, що в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюється незаконна діяльність з організації та проведення азартних ігор.

Слідчий суддя враховує, санкція ч. 2 ст. 203-2 передбачає покарання у вигляді штрафу від сорока тисяч до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю строком на три роки, тому в рамках вказаного кримінального провадження може бути застосована спеціальна конфіскація.

При цьому, згідно інформаційної довідки № 308176116 від 25.08.2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: нежиле приміщення першого поверху та підвалу, що знаходи ться за адресою: нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею: 648,7 м2, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що відносно вказаного об`єкту нерухомості, наявна необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя приходить до висновку, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації майна, беручи до уваги розумність та співрозмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, таке клопотання підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000868 від 11.05.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203-2 КК України задовольнити.

Накласти арешт заборонивши відчуження, розпорядження та користування, будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які уповноважені здійснювати реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам, іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею: 648,7 м2.

Виконання ухвали покласти на слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1