Справа № 541/2056/22
№ провадження 1-кп/541/216/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 17 серпня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000584 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дібрівка Миргородського району Полтавської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20 травня 2021 року вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України до трьох років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 , який має не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість за вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості, на шлях виправлення не став та повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення на території м. Миргорода Полтавської області за наступних обставин.

Повторно, 28 липня 2022 року близько 13 год. 00 хвил., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , правомірно перебуваючи на центральному ринку, що знаходиться по АДРЕСА_3 , маючи намір та бажання, направлені на незаконне заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами, шляхом зловживанням довірою, при цьому переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, маючи корисливий мотив та мету наживи, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, скориставшись довірливими відносинами, в усній розмові з ОСОБА_4 переконав останню, щоб вона передала йому її грошові кошти в сумі 400 грн, за які він у магазині «Святковий», що розташований поблизу центрального ринку, придбає для неї алкогольний напій коньяк. ОСОБА_4 , не підозрюючи про кримінально-протиправні наміри ОСОБА_5 , із помилкових переконань в правильності та добросовісності дій останнього, передала йому грошові кошти в сумі 400 грн. Після цього ОСОБА_5 , завідомо не маючи наміру продовжувати виконувати взяті на себе обов`язки щодо придбання товару в магазині, достовірно знаючи, що не поверне грошові кошти в сумі 400 грн., а оберне їх на свою користь, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, в подальшому грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_4 матеріальні збитки на суму 400 грн.

Вказані дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

26 вересня 2022 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 471, 473 КПК України.

Згідно з даною угодою потерпіла та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України, розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання.

Сторони угоди погоджуються на призначення ОСОБА_5 покарання за вчинення ним кримінального правопорушення покарання у виді трьох років обмеження волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді трьох років одного місяця обмеження волі.

Отримана згода обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_4 на призначення запропонованого виду та розміру покарання.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти укладення угоди про примирення, зазначила, що матеріальна шкода їй відшкодована, претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого вона не має.

Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, просив затвердити угоду про примирення і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Прокурор зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджену в угоді міру покарання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, яке відповідно до положень ч. 4 ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Потерпіла також розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Також судом встановлено, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам КПК України та КК України, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення є вірною; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченого взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про примирення, відповідає санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

Згідно ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 та призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 необхідно рахувати моменту прибуття останнього до виправного центру.

Матеріальна шкода в розмірі 400 грн, завдана кримінальним правопорушенням, відшкодована в повному обсязі.

Цивільний позов не пред`являвся.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженню відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373,374, 475 КПК України, суд

ухвалив :

Затвердити угоду про примирення від 26 вересня 2022 року, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 К України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді трьох років обмеження волі; на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді трьох років одного місяця обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати моменту прибуття останнього до виправного центру.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

СуддяОСОБА_1