Справа №521/9099/22
Провадження №1-кп/521/1323/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2022 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000708 від 16.06.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокільники, Львівського району, Львівської області, громадянина України, неодружений, з середньою освітою, військовослужбовця, курсанта 1-го курсу 212 навчальної групи 21 навчального курсу факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та сил спеціальних операцій, у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

16.07.2021 ОСОБА_3 , був направлений ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Військової академії ( АДРЕСА_2 ).

Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу, є день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних

Відповідно до наказу начальника Військової академії в м. Одесі № 345 від 16.07.2021 року курсанта ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу Військової академії м. Одеси, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта 212 навчальної групи факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та Сил спеціальних операцій Військової академії ( АДРЕСА_2 ).

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, мав досвід поводження з вогнепальною зброєю та вибуховими пристроями, був достовірно обізнаний із порядком обігу бойових припасів, передбаченим Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою Наказом МВС України від 21.08.1998 року № 622 та положенням Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, затвердженого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ.

Також усвідомлював, що відповідно до Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про дозвільну систему» від 12.10.1992 року № 576, бойові припаси до вогнепальної зброї відносяться до предметів, на які поширюється дозвільна система, та право на володіння бойовими припасами, і умови їх придбання, носіння, зберігання та збуту визначаються в порядку, встановленому законодавством України.

Будучи військовослужбовцем ЗСУ в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, також був обізнаний із положеннями Розділу ІХ Кримінального кодексу України.

На порушення вище наведених вимог законодавства ОСОБА_3 , вчинив умисний злочин проти громадської безпеки, за наступних обставин.

Так, під час проходження служби ОСОБА_3 відповідно до відомостей закріплення зброї за особовим складом 212 навчальної групи факультету підготовки спеціалістів військової розвідки та Сил спеціальних операцій Військової академії (м. Одеса) не видавались вибухові пристрої, не пізніше 16.04.2022, більш точний час не встановлено, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись на території Військової академії у м. Одесі, за адресою: АДРЕСА_2 , придбав у курсанта 2-го курсу 201 навчальної групи 22 навчального курсу Військової академії (м. Одеса) особи 1 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, за 1500 гривень, осколкову гранату РГД-5, та запал УЗРГМ (УЗГГН13371УЗ4П) до неї, усвідомлюючи, що вищевказана граната є вибуховим пристроєм, тим самим придбав вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, того ж дня, ОСОБА_3 , незаконно придбану осколкову гранату РГД-5, та запал УЗРГМ (УЗГГН13371УЗ4П) до неї, яка є вибуховим пристроєм, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на території Військової академії у м. Одесі, де почав їх незаконно зберігати.

Продовжуючи далі свої злочинні дії, не пізніше 16.04.2022 ОСОБА_3 , перебуваючи на території Військової академії (м. Одеса) за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 10, незаконно придбану осколкову гранату РГД-5, та запал УЗРГМ (УЗГГН13371УЗ4П) до неї, яка є вибуховим пристроєм, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без передбаченого законом дозволу, реалізував за 2000 гривень, гранату РГД-5, та запал УЗРГМ (УЗГГН13371УЗ4П) до неї, співслужбовцю особі 2 матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, усвідомлюючи, що вищевказана граната є вибуховим пристроєм, тим самим збув вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_3 , кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: придбання, зберігання, збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Суд вважає, що дії ОСОБА_3 , кваліфіковано правильно.

13 липня 2022 р. між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст. ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000708 від 16.06.2022 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисника ОСОБА_5 , діючи на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472, 473, 476 КПК України у приміщенні кабінету №3 Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (м. Одеса, вул. Армійська, 18), не порушуючи права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК України, при цьому ОСОБА_3 в повному обсязі та беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому стороною обвинувачення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Одночасно, сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а саме призначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_3 , замість покарання у виді позбавлення волі, покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості передбачені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, визнав повністю та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди та наполягає на її затвердженні.

Прокурор, обвинувачений та його захисник просили затвердити угоду про визнання винуватості.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт, реєстр матеріалів досудового розслідування та угоду про визнання винуватості, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим. Згідно ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Дослідивши угоду про визнання винуватості та переконавшись, що укладена угода є добровільним волевиявленням ОСОБА_3 та прокурора, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, з`ясувавши в обвинуваченого та прокурора, чи цілком вони розуміють наслідки затвердження угоди, роз`яснивши обвинуваченому його право на справедливий судовий розгляд, встановивши правильне розуміння обвинуваченим та прокурором змісту та наслідків затвердження угоди, а також перевіривши її відповідність вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши доводи учасників підготовчого судового засідання та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст.473 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості укладена між прокурором та ОСОБА_3 , відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, ОСОБА_3 визнав винуватість добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджений вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує: повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При цьому каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

На підставі викладеного, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, а саме: повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обставин, що його обтяжують, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, які настали в результаті його вчинення, також враховуючи його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, та під час судового провадження, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, добровільно, своєю активною поведінкою сприяв з`ясуванню обставин вчинення даного кримінального правопорушення, дав критичну оцінку своїм злочинним діям, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого дію ч. 1 ст. 69 КК України, призначивши основне покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої в санкції ч. 1 ст. 263 КК України, а саме позбавлення волі на строк не більше двох років, що на переконання суду, буде проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_3 являється військовослужбовцем за контрактом, і до нього може бути застосовано службові обмеження, передбачені ст. 58 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

З урахуванням особи обвинуваченого та враховуючи його поведінку після вчинення злочину та під час судового розгляду, крім того, враховуючи те, що обвинувачений зобов`язується активно сприяти в розкритті кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та у викритті злочинних дій особи 1 матеріали щодо якої виділенні в окреме кримінальне провадження, суд вважає, що можливо застосувати до обвинуваченого замість позбавлення волі на строк не більше двох років та призначити службове обмеження на той самий строк, що на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, справедливим та співмірним із тяжкістю вчиненого злочину та особою винного.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 472-475 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Угоду від 13 липня 2022 року, про визнання винуватості, укладену між прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_4 з одного боку, та обвинуваченим ОСОБА_3 , - затвердити.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, призначити ОСОБА_3 , замість покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням у дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми його грошового забезпечення

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його оголошення, у разі неподання на нього апеляції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його оголошення через Малиновський районний суд м. Одеси.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку вручити учасникам судового провадження після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1