ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1134/22 Справа № 172/427/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000112 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_8
підозрюваний ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені ухвалою слідчого судді та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що у діянні, яке інкриміновано ОСОБА_7 , досудовим розслідуванням не встановлено факт застосування насилля, а тому визначальним для кваліфікації дій підозрюваного є саме наявність вилученого майна та його ринкова вартість.
Посилаючись на положення ст. 11 КК України, ст. 51 КУпАП та Закону України "Про державний бюджет України на 2022 рік", зазначив, що для розмежування адміністративних та кримінальних правопорушень статтею 51 КУпАП визначено суму в розмірі 496,20 грн. та дійшов висновку, що викрадення майна на суму менше ніж 496,20 грн. тягне за собою адміністративну відповідальність, а на більшу ніж вказана суму - кримінальну.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 викрав у потерпілого металобрухт у кількості 1 кілограм та шатун велосипедний лівий під педаль з нержавіючої сталі на велосипед Україна. З висновку експерта № 1735/22 від 13.07.2022 року видно, що вартість викраденого складає всього 157,60 грн.
Зважаючи на незначну суму матеріальних збитків діями ОСОБА_7 не заподіяно та не могло бути заподіяно істотної шкоди потерпілому.
Таким чином слідчий суддя дійшов висновку, що в діях ОСОБА_7 ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП, а тому не може визнати підозру останнього у скоєнні злочину, передбаченого ст. 186 КК України обґрунтованою і відмовив в застосуванні будь-якого запобіжного заходу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на шістдесят днів із забороню залишати житло в період часу з 22:00 годин до 06:00 годин.
Прокурор зазначає, що враховуючи те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а також, що наявні ризики у виді продовження вчинення кримінальних правопорушень, незаконного впливу на потерпілих та свідків. Вважає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про малозначність дій підозрюваного та про відсутність в його діях складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, посилаючись на вартість предмета злочину та розмір завданих збитків. Також, слідчий суддя не врахував відомості про особу підозрюваного, який характеризується негативно, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, зловживає алкогольними напоями та перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у скарзі, просив її задовольнити, вважав ухвалу слідчого судді необґрунтованою, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Підозрюваний заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, її доводи вважали безпідставними, а ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просили залишити її без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції перевіривши наявність підстав, передбачених ст. ст. 176, 177, 194 КПК України для відмови в застосуванні стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу та доходить висновку про належне виконання слідчим суддею зазначених положень кримінального процесуального закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що прокурор не довів обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , а саме, зважаючи на незначну суму матеріальних збитків, діями ОСОБА_7 не заподіяно та не могло бути заподіяно істотної шкоди потерпілому, а тому в його діях є ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.
Перевіривши надані матеріали, колегія суддів не може погодитись з такими висновками слідчого судді, враховуючи наступне.
13 липня 2022 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме у вчиненні грабежу в умовах воєнного стану, вчиненого за наступних обставин.
ОСОБА_7 09 липня 2022 року близько 14:00 годин прийшов до свого знайомого ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 , зайшов до двору де виявив, що власник вдома відсутній. В цей час у ОСОБА_7 побачив купу металобрухту біля будинку та в цей момент у нього виник протиправний умисел спрямований на вчинення кримінального правопорушення, а саме крадіжки майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, почав класти металобрухт із купи собі в мішок. В цей момент із будинку вийшов ОСОБА_10 , де побачивши дану подію, власник домоволодіння вчинив словесну сварку з ОСОБА_7 . Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 схопив поліетиленовий мішок з металобрухтом належного ОСОБА_10 та вибіг з території домоволодіння та зник з місця вчинення злочину, чим завдав потерпілому майнової шкоди.
Слідчий суддя вважав, що попередня кваліфікація дій ОСОБА_7 не доведена, оскільки для розмежування адміністративних та кримінальних правопорушень статтею 51 КУпАП визначено суму в розмірі 496,20 грн., проте досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 викрав у потерпілого металобрухт у кількості 1 кілограм та шатун велосипедний лівий під педаль з нержавіючої сталі на велосипед Україна. З висновку експерта № 1735/22 від 13.07.2022 року видно, що вартість викраденого складає всього 157,60 грн.
Проте такі висновки слідчого судді є помилковими і ґрунтуються на неправильному застосуванні та тлумачення норм закону України про кримінальну відповідальність.
Розмір заподіяної шкоди (вартість предмета злочинного посягання) має значення для розмежування крадіжки (ст. 185 КК України) та дрібного викрадення чужого майна (ст. 51 КУпАП).
При цьому, слідчий суддя для розрахунку неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації помилково застосовує прожитковий мінімум, а не податкову соціальну пільгу, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку (п. 5 підрозділу 1 Розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України). Разом з тим, встановлення правильного неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації кримінальних правопорушень, а даному випадку не має ключового значення, з огляду на наступне.
Крадіжка і грабіж мають різні ознаки об`єктивної сторони. Так, крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб, а грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
Для наявності складу грабежу, тобто відкритого викрадення чужого майна (ч. 1 ст. 186 КК України), законодавством не встановленого мінімального розміру спричинення майнової шкоди для настання кримінальної відповідальності, на відміну від крадіжки (ч. 1 ст. 185 КК України).
Вартість викраденого майна не є визначальним для кваліфікації дій особи за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 КК України, окрім як для ознак значної шкоди або шкоди у великих та особливо великих розмірах.
Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду у справах відповідно № 401/2807/16-к, № 164/154/20, № 372/868/20.
Враховуючи вищевикладене, відповідні доводи апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими, а висновки слідчого судді є неправильним застосуванням положень закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п.п 1-3 ч. 1 ст. 413 КПК України, є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Вирішуючи клопотання слідчого, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).
Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.
Обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, долученими до клопотання слідчого, зокрема протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 09.07.2022 року; протоколами огляду предметів від 09.07.2022 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 09.07.2022 року; протоколами впізнання особи за фотознімками зі свідком та з потерпілим від 12.07.2022 та від 13.07.2022 року, відповідно; протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного від 13.07.2022 року. Також в судах першої та апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 визнав свою вину.
Санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що є матеріально-правовою підставою для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Стосовно наявності ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Розглянувши клопотання слідчого, апеляційний суд доходить висновку про доведеність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 перебуваючи не під домашнім арештом може вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, апеляційний суд враховує відомості про особу підозрюваного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, за відомостями отриманими від підозрюваного на час розгляду апеляційної скарги прокурора та клопотання слідчого вироком Васильківського районного суду Дніпропетровської області він визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. 31 березня 2022 року обвинувальний акт за ч. 1 ст. 263 КК України стосовно ОСОБА_7 скерований до суду, проте будучи в статусі обвинуваченого, наразі обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який він скоїв 09 липня 2022 року.
Також, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи скарги прокурора та враховує інші відомості про особу підозрюваного, зокрема, що він характеризується негативно за місцем проживання, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків, зловживає алкогольними напоями та перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Вищезазначені обставини дають підставу для висновку про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В той же час, апеляційний суд вважає недоведеними прокурором ризику переховування ві органу досудового розслідування та суду, оскільки подія кримінального правопорушення мала місце 09 липня 2022 року, ОСОБА_7 не був затриманим в порядку ст. 208 КПК України при цьому самостійно з`явився 13 липня 2022 року до слідчого для проведення слідчого експерименту, 14 липня 2022 року до слідчого судді для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та 28 липня 2022 року в судове засідання Дніпровського апеляційного суду в якому брав участь в режимі відеоконференції.
Посилаючи на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджання кримінальному провадження іншим чином, слідчий в клопотанні не наводить жодних відомостей в підтвердження існування цього ризику, у зв`язку з чим такі твердження слідчого визначаються апеляційним судом явно необґрунтованими.
Доводи апеляційної скарги прокурора про наявність ризику впливу на свідків та потерпілого, апеляційний суд відхиляє, оскільки наявність такого ризику слідчий не заявляв в клопотанні, тому такі доводи виходять за межі судового розгляду клопотання.
Відповідно до ст. 178 КПК України, апеляційний суд, встановивши обґрунтованість підозри за ч. 4 ст. 186 КК України, наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховує відомості про особу підозрюваного, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, наявність постійного місця проживання та доходить висновку, що стосовно ОСОБА_7 , необхідним і достатнім буде застосувати запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням особистої свободи і дозволить контролювати поведінку підозрюваного, тим самим в повній мірі зможе забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та ефективність досудового розслідування.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Керуючись ст. ст. 177-178, 181, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2022 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного за ч. 4 ст. 186 КК України скасувати.
Постановити нову, якою клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Синельниківського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні № 0000112 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного за ч. 4 ст. 186 КК України запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строком до 13 вересня 2022 року.
На підставі ч. 5 ст. 194 покласти на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- в період часу з 22:00 годин по 06:00 годин не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження, з місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду залежно від стадії кримінального провадження;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;
- утримуватися від спілкування зі свідком та потерпілим у кримінальному провадженні;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд залежно від стадії кримінального провадження про зміну місця проживання.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарження в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4