Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/120/22 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категорія ст. 152 КК УкраїниДоповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2 ,
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2022 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2022, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Безводня, Кіровоградського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, з базовою загальною середньою освітою, не маючого місця реєстрації, фактичнопроживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:
- 21.01.2021 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України на строк до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік
продовжено строк тримання під вартоюпо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000049,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152, ч 2 ст. 186КК України на 33 дні, а саме до 21 год. 20 хв. 19.04.2022 року, без визначення розміру застави,
В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ відділення поліції №2 (м. Кропивницький) Кропивницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області майор поліції ОСОБА_9 звернулася доКіровського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч 2 ст. 186 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ відділення поліції №2 (м. Кропивницький) Кропивницького районного управління поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 152, ч 2 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 17.01.2022 року близько 12:00 год. ОСОБА_7 вчинив дії, кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 152, ч 2 ст. 186КК України КК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2022 задоволено клопотання слідчого та ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 33 дні.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що на даний час не зменшилися ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, а досудове розслідування неможливо завершити внаслідок необхідності отримання висновків уже призначених експертиз, оголошення кінцевої підозри, відкриття сторонам матеріалів кримінального провадження, завершення досудового розслідування.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та обрати йому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який він може відбувати за місцем проживання своєї матері, а саме: АДРЕСА_1 .

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки в матеріалах клопотання відсутні достатні докази того, що він наразі перешкоджає чи перешкоджатиме кримінальному провадженню та буде чинить спроби незаконного впливу на інших учасників кримінального провадження, а також спроби знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Вказує і на те, що органом досудового слідства прямих доказів у скоєнні інкримінованого йому злочину, не надано. У додатках до клопотання, на які посилається сторона обвинувачення, не надано жодних доказів, що саме він вчинив кримінальне правопорушення.

Заслухавши доповідача, підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_7 запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_10 та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

В суді апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 вказували на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Однак, колегія суддів не враховує ці доводи. Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_7 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на потерпілу, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Ризик переховування підозрюваний ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так, ОСОБА_7 розуміючи, що злочини передбачені ч.1 ст. 152, ч 2 ст. 186КК України є умисними невеликої тяжкості та тяжким, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання може вчинити спроби направленні на переховування від суду.
Також, ОСОБА_7 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілу враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілу та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, як ОСОБА_7 є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на потерпілу з метою зміни наданих нею показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.
Ризик вчинення ОСОБА_7 нових кримінальних правопорушень підтверджується тим, що останній будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став.
Разом з тим, необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці останнього, оскільки він не одружений та на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має.

Наявність місця проживання, як підстава для зміни запобіжного заходу колегією суддів не можуть бути враховано оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 не має жодних заробітків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про необхідність обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_7 на досудовому слідстві не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу, вчиняти нові кримінальні правопорушення.
Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_11 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисників, що можливо до ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи апеляції захисника про те, що судом першої інстанції не враховано особу ОСОБА_7 колегією судді не можуть бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявний високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності наявний ризик впливу на свідків та інших обвинувачених, а також ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.
Також колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Крім того, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, в якому він обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя задовольняючи подання слідчого та застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обґрунтовано зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і про існування ризиків запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка; вчинити нові кримінальні правопорушення.
Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливе, оскільки на даний час закінчити розслідування не є можливим, внаслідок складності кримінального провадження та великим об`ємом проведення необхідних слідчих дій, зокрема призначені, але не проведені необхідні експертизи для встановлення істини у справі.

Відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: рапортом (а.к.10), протоколом прийняття заяви від 18.01.2022 про вчинене кримінальне правопорушення, а саме зґвалтування ОСОБА_12 (а.к.11), протоколами огляду місця події від 18.01.2022, а саме місця вчинення злочину та домоволодіння ОСОБА_12 , де вилучено одяг потерпілої (а.к.12-13,13-15), протоколом допиту потерпілої (а.к.17), протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.01.2022 в ході якого потерпіла вказала на ОСОБА_7 , як на особу яка її зґвалтувала (а.к.15-16), протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.01.2022 в ході якого потерпіла впізнала викрадений у неї телефон та ніж, яким їй погрожував підозрюваний (а.к.18-19, 20-21), протоколами допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.к.21-22, 23-24), протоколом обшуку від 18.01.2022 в ході якого в будинку по місцю проживання підозрюваного вилучено телефон та ніж (а.к.25-26), протоколом проведення слідчого експерименту від 20.01.2022 за участі потерпілої (а.к.27-28), протоколом обшуку затриманої особи (а.к.29-31), протоколом допиту підозрюваного (а.к.33-34), які в сукупності містять достатньо даних, та дають можливість зробити висновок про обґрунтованість підозри ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_7 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків та потерпілого, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

Також, слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу правильно не визначив ОСОБА_7 розмір застави оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2022 необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.03.2022 якою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартоюпо кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000049,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 152, ч 2 ст. 186КК України на 33 дні, а саме до 21 год. 20 хв. 19.04.2022 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4