ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 675/1968/20

Провадження № 11-кп/4820/71/22

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представника органу
опіки і піклування ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року застосовано відносно ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. Запобіжний захід до набрання чинності ухвали залишено попередній поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку. Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 навесні 2020 року, точну дату та час під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим, на території присадибної земельної ділянки за місцем свого проживання, що в АДРЕСА_1 , посіяв та виростив рослини конопель з метою виготовлення з них наркотичного засобу канабісу.
В подальшому на початку червня 2020 року ОСОБА_8 , в порушення ст.ст.7, 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», зірвав декілька рослин коноплі, частину з них подрібнив їх та відніс до кімнати будинку, де поклав їх сушитися і в подальшому зберігав за місцем свого проживання для особистого вживання.
Також ОСОБА_8 в кінці липня 2020 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не виявилося можливим, перебуваючи на пустирі, що поблизу автостанції у м. Ізяслав по вул. Онищука, 9, у напрямку річки Горинь виявив дикорослу рослину коноплі, після чого вирвав її та переніс до свого місця проживання, розташованого по АДРЕСА_1 , висушив і подрібнив, отримавши таким чином, наркотичний засіб - канабіс, і зберігав його для особистого вживання шляхом куріння.
Таким чином ОСОБА_8 , діючи умисно, незаконно придбав, виготовив та зберігав для власного вживання без мети збуту наркотичний засіб - канабіс, обіг якого заборонено (згідно списку №1 Таблиці 1 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000).
Крім вчинення діянь, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів, ОСОБА_8 скоїв закінчений замах на умисне вбивство іншої особи за наступних обставин.
ОСОБА_8 протягом тривалого часу підтримував товариські відносини з ОСОБА_9 , з якою у майбутньому мав намір спільно проживати, проте 06 серпня ОСОБА_9 під час розмови повідомила йому, що має намір спільно проживати із ОСОБА_10 , у зв`язку із чим у ОСОБА_8 з мотивів ревнощів виник злочинний умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_10 .
Увечері 06 серпня 2020 року ОСОБА_8 , перебуваючи у будинку свого знайомого ОСОБА_11 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 розпивали спиртні напої. Під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_8 вирішив реалізувати свій злочинний намір та позбавити життя ОСОБА_10 .
З цією метою ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявляючи органічний шизофреноподібний розлад змішаного ґенезу, що позбавляв його можливості віддавати звіт в своїх діях та керувати ними, вийшов з будинку ОСОБА_11 та вирушив до місця проживання ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , оскільки достовірно знав, що саме там перебуває ОСОБА_10 . З метою підшукування знаряддя для скоєння вбивства ОСОБА_10 . ОСОБА_8 пішов до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де взяв господарську сокиру та з нею пішов до квартири ОСОБА_9 .
У подальшому ОСОБА_8 підійшов до вхідних дверей квартири, де проживає ОСОБА_9 , і виявив, що вхідні двері не замкнені на запираючий пристрій, відкрив їх та безперешкодно проник у квартиру. Пройшовши коридором, ОСОБА_8 зайшов до кімнати спальні, де увімкнув світло та побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які спали на одному дивані.
Реалізовуючи злочинний умисел, направлений на умисне вбивство ОСОБА_10 , ОСОБА_8 підійшов до дивана і металевою, гострою частиною господарської сокири наніс потерпілому не менше шести ударів в область тім`яно-скроневої ділянки голови зліва, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: вдавленого та лінійного перелому кісток склепіння черепа зліва, забою речовини головного мозку середнього ступеня, субарахноїдального крововиливу, шести ран в тім`яно-скроневій ділянці голови зліва, синця навколо лівого ока.
В цей час, під час нанесення ОСОБА_8 ударів сокирою по голові ОСОБА_10 , прокинулась ОСОБА_9 , яка почала кричати та кликати на допомогу, а також чинити активний фізичний опір ОСОБА_8 , схопивши його за руки. В цей час ОСОБА_10 внаслідок отриманих травм перебував без свідомості.
Помітивши, що ОСОБА_10 не подає ознак життя та зважаючи на те, що ОСОБА_9 виявила його злочинні дії та намагалась їх припинити, ОСОБА_8 покинув місце скоєння злочину.
Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для вчинення умисного вбивства ОСОБА_10 , проте злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з того, що ОСОБА_8 на час вчинення кримінально караних діянь за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 310, ч. 2 ст. 15- ч. 1 ст. 115 КК України та на даний час страждає важким психічним захворюванням, а тому не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що виключає можливість застосування до нього кримінального покарання, а тому суд дійшов висновку про застосування до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру, відповідно до ч. 3 ст. 93, п. 3 ч. 1 ст. 94 КК України, у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
На ухвалу суду надійшла апеляційна скарга від захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 , в якій він просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області про застосування щодо ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру та призначити у справі додаткову комплексну психолого-психіатричну експертизу. Вказує, що ухвала постановлена з істотним порушенням кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що ОСОБА_8 , під час розгляду справи, заявив клопотання, підтримане захисником, з приводу необхідності проведення додаткової комплексної психолого-психіатричної експертизи з тих під став, що під час проведення попередньої експертизи він себе обмовив і зроблений висновок № 514 від 07.10.2020 року ґрунтується на медичних матеріалах, які експертній установі не надавались, що є недопустимим доказом в контексті ст. 86,89,101 КПК України. У зв`язку з відхиленням означеного клопотання було порушено права особи щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, представника органу опіки та піклування, які заперечили проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Статтею 404 КПК України передбачено, що апеляційна скарга перевіряється судом апеляційної інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Ці вимоги закону судом дотримані в повному обсязі.
Згідно з вимогами ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що суд першої інстанції не врахував ряд істотних обставин справи та не задовольнив його клопотання про проведення додаткової комплексної психолого-психіатричної експертизи - не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.
У відповідності до вимог ст.94 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими судом та оціненими доказами.
Так, сам ОСОБА_8 , в суді першої інстанції пояснив, що в повній мірі визнає свою вину у незаконному придбанні, виготовленні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, а також незаконному посіві та незаконному вирощуванні конопель у кількості від десяти до п`ятидесяти рослин.
Крім визнання ОСОБА_8 своєї винуватості в інкримінованих діяннях щодо незаконного обігу наркотичних засобів, його вина знайшла також підтвердження сукупністю доказів, зібраних досудовим слідством.
Так, 18 червня 2020 року на прибудинковій території домоволодіння, по АДРЕСА_1 , працівниками поліції Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області проведено огляд у порядку ст. 237 КПК України, під час якого виявлено та вилучено 23 рослини конопель, а також в житловому будинку по АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_8 , виявлено та вилучено 2 рослини конопель які, відповідно до висновку експерта, № 8.6-0659:20 від 19.07.2020 року є рослинами роду конопель та містять психоактивний компонент тетрагідроканнабінол.
Також на підвіконні житлової кімнати та веранди виявлено та вилучено речовину рослинного походження зеленого кольору, яка являється особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, масою у перерахунку на висушену речовину становить 16,16 г., 8,84 г. відповідно.
Окрім того, у житловій кімнаті на столі виявлено саморобний пристрій для вживання наркотичної речовини із частин двох пластмасових пляшок з нашаруваннями особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу, масою в перерахунку на суху речовину 3,666 г.
07 серпня 2020 року в службовому кабінеті № 27 працівниками поліції Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, під час затримання ОСОБА_8 у порядку ст.208 КПК України, під час особистого обшуку затриманого виявлено пакет із синтетичного матеріалу, наповнений речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка, згідно висновку експерта, є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, маса якого в перерахунку на висушену речовину становить 9,35 г.
Згідно з даними висновку експерта №8.6-0656:20 від 01.07.2020 р. на поверхні наданого на експертизу саморобного пристрою для паління із частин двох пластмасових пляшок і корка наявні нашарування особливо небезпечного наркотичного засобу екстракту канабісу масою у перерахунку на суху речовину 3,666 г.
Висновком експерта № 8.6-1071:20 від 29.09.2020 року підтверджується, що зібрані ОСОБА_8 рослини коноплі поблизу автостанції у м. Ізяслав є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 9,09 г.
Щодо кваліфікації його дій як закінченого замаху на умисне, то вбивство ОСОБА_8 , в судовому засіданні, заперечив і пояснив, що із ОСОБА_9 він перебував у дружніх стосунках, та сподівався із нею спільно проживати. 06 серпня 2020 року він був на підробітках, коли зателефонувала ОСОБА_13 і запросила до себе у квартиру, де вони із друзями випивали. Після роботи він пішов до ОСОБА_9 , де також був і ОСОБА_10 . Між ним та ОСОБА_14 відбулася конфліктна ситуація, після чого він пішов додому до ОСОБА_15 , де спільно із власником будинку та ОСОБА_12 вживали алкогольні напої. Після цього вони спільно із Лінником пішли на квартиру до ОСОБА_9 , однак для них не відкрили і вони повернулися до ОСОБА_16 додому, де лягли спати. Близько 3-ї години ночі він пішов до свого місця проживання, де взяв сокиру, і знову пішов до помешкання ОСОБА_17 , сокира йому була потрібна, щоб зламати двері, однак двері квартири були відкриті і він вільно зайшов. В одній із кімнат він побачив, що потерпілий та ОСОБА_9 спали на дивані і вирішив провчити ОСОБА_10 . Він наніс декілька ударів сокирою по голові потерпілому, хотів, щоб той втратив свідомість, при цьому мав намір «прибити» його, але не до смерті.. В цей час проснулася ОСОБА_13 і схопила його за руки. ОСОБА_10 піднявся з дивану і впав на підлогу. Потім він пішов до будинку ОСОБА_18 , де і залишив сокиру та ліг там спати. Вказує, що проведена щодо нього комплексна судова психолого-психіатрична експертиза, за висновком якої він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, в період інкримінованих йому злочинів, а також не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними і на теперішній час, є необ`єктивною, оскільки він свідомо ввів в оману лікарів експертної установи ще у 2013 році, щоб уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів.
ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_6 вважають за необхідне провести додаткову експертизу з метою встановлення дійсного психічного стану його здоров`я. ОСОБА_8 вважає, що він є осудним і повинен відповідати за скоєні злочини за чинним Кримінальним кодексом України.
Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що факт вчинення ОСОБА_8 вищезазначених суспільно-небезпечних діянь у стані неосудності доведений сукупністю зібраних у провадженні та досліджених судом у судовому засіданні доказів.
Так, потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що 06 серпня 2020 року він із групою знайомих, серед яких була і ОСОБА_9 , відпочивали на міському пляжі. Пізніше ОСОБА_13 запросила всіх до себе у квартиру, куди вони пішли та продовжили вживати спиртні напої. Потім він заснув на підлозі, а вже до свідомості прийшов у Хмельницькій обласній лікарні. Оксана сказала пізніше, що ОСОБА_19 його приревнував.
Свідок ОСОБА_9 вказала суду, що увечері 06 серпня 2020 року, компанією, випивали у неї на квартирі. Пізніше прийшов ОСОБА_19 і в них із ОСОБА_20 виник конфлікт. Квєтний потім пішов додому, а вона лягла спати, ОСОБА_21 також ліг спати на другій частині дивану. Вночі вона проснулася від шуму і побачила ОСОБА_22 із сокирою, який стояв над ОСОБА_23 . У ОСОБА_24 вся голова була у крові, і ОСОБА_25 наносив удари сокирою по голові потерпілому. Два нанесених удари по голові бачила. Вона почала кричати та схопила ОСОБА_22 за руки і не давала можливості ще наносити удари. Квєтний також намагався вдарити її та погрожував, однак вона змогла виштовхати його у коридор, а сама вибралася через вікно на вулицю, де намагалася покликати на допомогу. Із ОСОБА_8 до цього випадку була у дружніх стосунках.
Дані свідком ОСОБА_9 показання є послідовними і в повній мірі узгоджуються з показаннями, даними нею під час проведення слідчого експерименту на досудовому слідстві та узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження.
Свідок ОСОБА_12 повідомив, що 06 серпня 2020 року вони із ОСОБА_26 та ОСОБА_27 працювали на будівництві по найму. Після роботи пішли до будинку ОСОБА_28 , де випили. У цей час телефонувала ОСОБА_29 до ОСОБА_22 і він запрошував її до себе. Потім ОСОБА_22 пішов до помешкання ОСОБА_13 на розбірки, а ОСОБА_12 ліг спати. Вранці, коли проснувся, то виявив, що поряд із ним спить ОСОБА_19 . Коли ОСОБА_22 проснувся, то сказав, що ОСОБА_30 він «замочив» сокирою. Вони із Лінником цьому не повірили, однак пізніше прибули працівники поліції і всіх забрали до відділку.
Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 07 серпня 2020 року під час огляду належної для ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_4 , на дивані, в одній із кімнат виявлена подушка із обширними плямами темно-бурого кольору, схожими на кров. Аналогічні численні плями знаходилися на дивані та підвіконні, а також на підлозі кімнат.
Згідно з даними протоколу огляду від 07.08.2020 року у домогосподарстві, належному ОСОБА_11 , що по АДРЕСА_2 виявлена та вилучена господарська сокира, із наявними на ній плямами темно-бурого кольору та фрагментами волосся.
Відповідно до даних судово-медичної експертизи № 449 від 22.09.2020 р. у потерпілого ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: відкрита черепно-мозкова травма: вдавлений та лінійний перелом кісток склепіння черепа зліва, забій речовини головного мозку середнього ступеня, субарахноїдальний крововилив, шість ран в тім`яно-скроневій ділянці голови зліва, синець навколо лівого ока. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Враховуючи кількість тілесних ушкоджень (ран), обстежуваному було спричинено не менше шести травмуючих дій рублячим предметом, яким могла бути гостра частина сокири або ребро обуха.
Відповідно до висновків судово-медичних експертиз групова належність крові підозрюваного ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_10 є ідентичною, а тому на виявлених предметах вона може належати як ОСОБА_8 так і ОСОБА_10 .
Згідно з висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи від 07 жовтня 2020 року, ОСОБА_8 виявляє органічний шизофреноподібний розлад змішаного генезу (психічні та поведінкові розлади вналідок комбінованого вживання канабіоїдів, алкоголю, інших психоактивних речовин, наслідки перенесеної ЧМТ), виявляв такий і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень. ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на період інкримінованих йому злочинів, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними і на теперішній час. ОСОБА_8 на період вчинення злочинів у стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу, крім вищевказаного, не знаходився. ОСОБА_8 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом. ОСОБА_8 в стані фізіологічного афекту не знаходився. ОСОБА_8 на момент вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння не знаходився, проте виявляв вищевказаний психічний розлад, внаслідок якого не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними.
Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази, в своїй сукупності, поза розумним сумнівом доводять вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України в тому, що він умисно, незаконно придбав, виготовив та зберігав для власного вживання без мети збуту наркотичний засіб - канабіс, посіяв та виростив рослини конопель у кількості від десяти до п`ятдесяти рослин, а також скоїв закінчений замах на умисне вбивство іншої особи.

Підстави здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру містяться у вимогах ст.503 КПК України.
Відповідно до вимог ст.508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи:
1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом;
2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
Так, відповідно до оскарженої ухвали суду першої інстанції необхідність застосування у відношенні до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру зумовлена наявністю підстав, передбачених п. 1-3, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України, та підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 514 від 07.10.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_8 виявляє органічний шизофреноподібний розлад змішаного генезу (психічні та поведінкові розлади вналідок комбінованого вживання канабіоїдів, алкоголю, інших психоактивних речовин, наслідки перенесеної черепно-мозкової травми виявляв такий і на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними на період інкримінованих йому злочинів, не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними і на теперішній час.
Вищевказаний розлад психіки відноситься до хронічного психічного захворювання.
На період вчинення злочинів в стані тимчасового розладу душевної діяльності, іншого психічного розладу, крім вищевказаного, не знаходився, потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, ОСОБА_8 за своїм психічним станом не може приймати участь в судових засіданнях. В стані фізіологічного афекту не знаходився, поведінка детермінується та детермінувалася механізмами не психологічного, а патопсихологічного рівня, в стані патологічного сп`яніння не знаходився, проте виявляв вищевказаний психічний розлад, внаслідок якого не усвідомлював свої дії та не міг керувати ними.
Апеляційний суд вважає, що досліджений в ході судового розгляду в суді першої інстанції висновок судово-психіатричного експерта № 514 від 07.10.2020 року є належним, допустимими та достатнім доказом для обґрунтованого висновку про необхідність застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру.
Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.
Як передбачено ч. 2 ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Правова позиція Європейського суду з прав людини у справах "G. v. France" (п.39), "Halilovic v. Bosnia and Herzegovina" (п.18) визначає, що почуття неповноцінності й безсилля, яке є типовим для особи, що страждає на психічні розлади, вимагає підвищеної уваги в контексті питання щодо дотримання вимог Конвенції.
Згідно з установленою практикою, визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК України) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме).
Відповідно ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічного хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку висновку судово-психіатричного експерта № 514 від 07.10.2020 року та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту вчинення ОСОБА_8 у стані неосудності суспільних небезпечних діянь, які підпадають під ознаки діянь, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 15-ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України, оскільки, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи він не міг усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними під час вчинення суспільно-небезпечних діянь. Підстав для проведення додаткової комплексної психолого-психіатричної експертизи, як на це посилається сторона захисту в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить, так як неосудність ОСОБА_8 була встановлена висновком зазначеної експертизи, підстав сумніватись, в якій, у колегії суддів немає.
Інших доказів, які б викликали сумнів у правильності висновків суду першої інстанції, суду не надано.
Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржене судове рішення без змін.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді клопотання про застосування заходів медичного характеру, в повному обсязі, дотримався вимог кримінального кодексу України та кримінального процесуального закону, а тому відсутні підстави для скасування ухвали місцевого суду, таким чином апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 26 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3