ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1207/22 Справа № 182/9695/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2022 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора

ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003224, за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року в частині призначеного покарання змінити.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеним цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року, та остаточно до відбуття призначити 4 роки 1 день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Так, ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України у період з червня 2018 року по 15 вересня 2018 року, тобто після ухвалення вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року, а отже застосуванню при призначенні остаточного покарання підлягали положення ст. ст. 71, 72 КК України та покарання за сукупністю вироків належало призначити шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком замість застосованого судом першої інстанції принципу часткового складання покарань.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено покарання:

- за ч.1 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на один рік;
- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком на один рік.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначене покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначеного покарання з урахуванням положень ст. 72 КК України з покаранням, призначеним за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.08.2017, остаточно призначене покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 1 день.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі і 858 гривень.
Вирішено питання про долю речових доказів згідно вимог ст. 100 КПК України.
Згідно обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 в середині червня 2018 року, знаходячись біля магазину Комісіонка, який розташований у п`ятиповерховому будинку АДРЕСА_2 , знайшов паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Нікопольським PB ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 02.09.2013 року, який переніс до свого місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1
22.06.2018 року у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на підроблення вищезазначеного знайденого офіційного документу з метою його подальшого використання у власних потребах як документа, що посвідчує особу, оскільки сам він паспорт не отримував у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Реалізуючи свій злочинний намір, перебуваючи за місцем свого проживання, ОСОБА_8 умисно підробив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданий Нікопольським PB ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.09.2013 року, шляхом вклеювання до нього своєї фотокартки замість фото ОСОБА_9 . Згідно висновку експерта № 28/2.1.2.3/718 від 12.11.2018, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 виданий Нікопольським PB ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.09.2013 року виготовлений поліграфічним способом з використанням форм плоского офсетного друку. У первинний зміст реквізитів паспорта громадянина України з серійним номером НОМЕР_1 внесені зміни шляхом заміни фотокартки на його першій сторінці - первинна фотокартка видалена з частиною поверхні підкладки бланку паспорту, після чого на її місце вклеєна нова.
Таким чином ОСОБА_8 умисно підробив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , виданий Нікопольським PB ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.09.2013 року, з метою подальшого його використання як документа, що посвідчує його особу.
Зазначені умисні дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч.1 ст.358 КК України як підроблення офіційного документа, який видається установою і надає права, з метою використання його підроблювачем.
Крім того ОСОБА_8 , маючи при собі заздалегідь підроблений ним шляхом вклеювання власної фотокартки офіційний документ - паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , виданий Нікопольським РО ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 02.09.2013 року, знаходячись в ломбарді "Гарант", який розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 25 під час складання договору про падання фінансового кредиту під заставу, умисно надав консультанту вищевказаного ломбарду зазначений паспорт.
22.06.2018 року, у денний час, більш точного часу не встановлено; 28.06.2018 року; 11.07.2018 року; 12.07.2018 року; 21.07.2018 року; 25.08.2018 року; 15.09.2018 о 13год.13 хв, ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що наявний у нього паспорт громадянина України є підробленим документом, умисно, з корисливих спонукань, використовував його для укладення договорів фінансового кредиту.
Вказані умисні дії ОСОБА_8 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, прийшла до наступного.

Так, висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор фактично не оспорює законність та справедливість за видом та розміром призначеного обвинуваченому покарання за вказані злочини, а також за їх сукупністю, оскільки доводи апелянта зводяться до неправильно застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання за сукупністю вироків.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження у межах апеляційного розгляду.
Так, згідно ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином, законодавцем передбачено два окремих принципи визначення остаточного покарання - повного чи часткового складання призначених покарань у випадку призначення покарання за сукупністю злочинів, а також повного або часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком у випадку призначення покарання за сукупністю вироків.
Цих вимог кримінального закону суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не дотримався
Як було встановлено під час апеляційного перегляду, інкриміновані за оскаржуваним вироком кримінальні правопорушення ОСОБА_8 вчинив у період з червня 2018 року по 15 вересня 2018 року, тобто після ухвалення вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року.
За таких обставин суду першої інстанції належало призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків та відповідно до вимог ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 вересня 2017 року.
Натомість суд, призначаючи покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України, помилково застосував принцип визначення остаточного покарання за сукупністю злочинів часткове складання призначених покарань, що у розумінні ст. 413 КПК України належить вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню, та одночасно застосування закону, який не підлягав застосуванню.
У зв`язку із вищенаведеним апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а допущене судом першої інстанції порушення підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду шляхом зміни оскаржуваного вироку відповідно до апеляційних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим:
- за ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;
- за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначити ОСОБА_8 покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеним цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 серпня 2017 року, та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 день.

В іншій частині вирок суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4