Номер провадження: 11-кп/813/1811/22
Справа № 509/797/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Одеським апеляційним судом та ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2022 року про продовження строку запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0005514, внесеному до ЄРДР 19.08.2016 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 2, ч. 3 ст. 187, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою під час судового розгляду кримінального провадження №0005514, внесеного до ЄРДР 19.08.2016 року, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до 26.09.2022 року.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: існує реальний ризик вчинення іншого злочину і можливості підозрюваних переховатися від органів досудового розслідування та суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з огляду на наступне:
- ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, відсутні, оскільки є припущенням прокурора;
- перебуває під вартою 6 років, а тому з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII), фактично є 12 років;
- раніше не судимий, не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у наркологічному та психологічному диспансерах, має постійне місце проживання.
Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Позиції учасників судового розгляду.
Захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.

14.09.2022 року прокурор Чорноморської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 надіслав заяву, в якій просить апеляційний розгляд провести без участі прокурора, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2022 року без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Овідіопольському районному суді Одеської області знаходиться кримінальне провадження № 0005514, внесене до ЄРДР 19.08.2016 року, відносно ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 189, п.п. 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 289, ч. 2, ч. 3 ст. 187, п.п.6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_9 у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 187 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду, відповідає особі обвинуваченого і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як вбачається з обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені наступним:

- зважаючи на обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 146, ч. 2, 3 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, які, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, та у разі доведеності вини обвинуваченого останньому можуть призначити покарання до 15 років або довічного ув`язнення з конфіскацією майна, тому перебуваючи на волі ОСОБА_7 , будучи обізнаним про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винними, буде мати можливість переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного прибутку та стабільного джерела доходу, натомість враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, в рамках пред`явленого обвинувачення, має місце ризик, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може вдатися до спроб вчинення інших злочинів з корисливих мотивів.
Апеляційний суд приймає до уваги доводи обвинуваченого про міцні соціальні зв`язки, а саме що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у наркологічному та психологічному диспансерах, має постійне місце проживання, однак в світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

Доводи обвинуваченого про те, що він перебуває під вартою 6 років, а тому з урахуванням ч. 5 ст. 72 КК України, що фактично є 12 років, на думку апеляційного суду, виходять за межі апеляційного перегляду ухвали про продовження строку тримання під вартою.

Питання щодо покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, в разі визнання його винним, зарахування строку попереднього ув`язнення до цього покарання вирішується судом при прийнятті остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та дають апеляційному суду можливість дійти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Водночас, апеляційний суд знаходить слушними зауваження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо тривалого судового розгляду кримінального провадження, під час якого обвинувачений постійно перебуває під вартою, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.
Аналіз наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду 1-ої інстанції досить тривалий час, протягом якого обвинувачений утримується під вартою, проте судовий розгляд на теперішній час не завершений та остаточне рішення не прийнято.
Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишенню без змін, як законна та обґрунтована.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 199, 331, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 липня 2022 року у кримінальному провадженні №0005514, внесеному до ЄРДР 19.08.2016 року, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків у розгляді даного кримінального провадження, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3