Справа № 535/1198/22
Провадження № 1-кс/535/312/22
УХВАЛА
іменем України

07 вересня 2022 року смт Котельва

Слідчий суддя Котелевського районного суду Полтавської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000656 від 29.07.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,
установив:
До суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2022 року, на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільного телефону торгівельної марки «SAMSUNG» імеі № НОМЕР_1 ; мобільного телефону «SAMSUNG А30»; мобільного телефону торгівельної марки «REDMI»; телефону торгівельної марки «МІ»; посвідчення волонтера «БФ-Долоньки Ю.А.» виданого ОСОБА_3 договір № 222 про провадження волонтерської діяльності «БФ ОСОБА_4 »; автомобіль «УАЗ 3303», тип ТЗ - загальний вантажний бортовий малотоннажний - В, рік випуску 1988, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ- НОМЕР_4 ; ключі від транспортного засобу «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 . В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначив, що матеріали справи не містять жодних посилань на матеріали кримінального провадження, які взяв до уваги суд при накладенні арешту на вказане майно, а також посилань на докази того, що накладення арешту було необхідним для досягнення цілей, вичерпний перелік яких визначений ч. 2 ст. 170 КПК України.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити клопотання, з підстав які зазначені у ньому, та справу розглядати у його відсутність.

У судове засідання прокурор Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_5 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні клопотання та справу розглядати у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України про час та місце розгляду клопотання про скасування арешту повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Так як частиною другою статті 174 КПК України не встановлено, що явка особа, яка заявила клопотання, та прокурора для розгляду клопотання про скасування арешту є обов`язковою, то слідчий суддя вважає, що їх неявка не є перешкодою для розгляду вказаного клопотання.
Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про часткове задоволення клопотання з таких підстав.
Ухвалою слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2022 року (справа № 535/881/22, провадження № 1-кс/535/203/22) накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон чорного кольору торгівельної марки «SAMSUNG» в синьому чохлі, мобільний телефон синього кольору торгівельної марки «SAMSUNG» в чорному чохлі, мобільний телефон синього кольору торгівельної марки «SAMSUNG» імеі № НОМЕР_5 , імеі № НОМЕР_1 з чорним чохлом, мобільний телефон торгівельної марки «REDMI» чорного кольору, телефон торгівельної марки «МІ», посвідчення волонтера «БФ-Долоньки Ю.А.» виданий гр. ОСОБА_3 , договір №222 про провадження волонтерської діяльності «БФ Долоньки- Ю.А.», гільзу зовні схожу на калібр 5,45 мм., автомобіль марки «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 , ключі від транспортного засобу, бензопила торгівельної марки «STIHL» з номером НОМЕР_6 , бензопила торгівельної марки «ІЖ ПРОМ» з номером «НУ52», НОМЕР_7 .
Частиною першою статті 174 КПК України передбачено, що власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

З матеріалів справи № 535/881/22 (провадження № 1-кс/535/203/22) вбачається, що ОСОБА_3 , у якого тимчасово було вилучено майно відповідно до протоколу огляду місця події від 28.07.2022, не був присутній при розгляді питання про арешт майна.

Отже, ОСОБА_3 має право заявити клопотання про скасування арешту майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Отже, в разі звернення процесуальної особи, що здійснює кримінальне провадження, з клопотанням до слідчого судді про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо встановлюють обов`язок цієї особи звертатися з таким клопотанням саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 6 статті 132 КПК України передбачено, що до клопотання слідчого, дізнавача, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

З доданого до клопотання витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000656 від 29.07.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, вбачається що 28.07.2022 до ВП №3 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області надійшла заява від старшого майстра лісу Дергачівського лісництва ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 28.07.2022 о 18 год 35 хв у кварталі 315 лісополоси с. Сіряки Солоницівської ТГ Харківського району Харківської області, було виявлено невідомих осіб, які здійснювали незаконну порубку дерев.

Частиною 1 статті 246 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчий суддя зазначає, що у справах за клопотаннями сторони обвинувачення про накладення арешту на майно, крім передбачених КПК України підстав для такого арешту, слідчий та прокурор також мають довести наявність події злочину та зв`язок речей, про арешт яких порушується питання, з обставинами злочину.
Відповідно до положень статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Тобто особа, яка подала клопотання про скасування арешту майна, має довести суду окрему або одночасну наявність фактів необґрунтованості накладення арештів майна чи відпадання потреби в їх застосуванні.
Отже, слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Відповідно до пунктів 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Враховуючи викладене, наслідки арешту майна для володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що арешт на майно, а саме: мобільний телефон торгівельної марки «SAMSUNG» імеі № НОМЕР_1 ; мобільний телефон «SAMSUNG А 30»; мобільний телефон торгівельної марки «REDMI»; телефон торгівельної марки «МІ»; посвідчення волонтера «БФ-Долоньки Ю.А.» виданого ОСОБА_3 , договір № 222 про провадження волонтерської діяльності «БФ ОСОБА_4 » накладено необґрунтовано, оскільки воно не містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, чи зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а тому клопотання ОСОБА_3 в частині скасування арешту зазначеного майна підлягає задоволенню.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що залишається необхідність арешту вилученого майна, а саме: автомобіля марки «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 , оскільки вказаний автомобіль відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що він зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження так як незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Частиною 5 статті 9 КПК України передбачено, що Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст. 1 протоколу № 1, суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п. 35).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Лемуан проти Франції», від 22 вересня 1994 року та «Кушоглу проти Болгарії» від 10 травня 2007 року). Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden)). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Органом досудового розслідування не обґрунтовано необхідність у накладенні арешту на автомобіль «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 шляхом заборони його використання.
Тому за наведених обставин слідчий суддя вважає частково обґрунтованими доводи клопотання в частині зміни способу арешту вказаного транспортного засобу та дійшов висновку про необхідність накладення арешту на автомобіль марки «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 шляхом заборони його відчуженнябуде найменш обтяжливим способом, оскільки арешт майна шляхом його вилучення є надмірним.
Також слідчий суддя зазначає, що накладення арешту на майно з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не вимагає обов`язкової наявності у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри чи цивільного позову. Арешт майна з вказаної підстави по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від інших правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на даному етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.
З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав до арешту майна, а саме: автомобіля марки «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 , враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою та другою статті 309 КПК України визначено перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Зазначений перелік є вичерпний та розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.

Отже, нормами КПК України не передбачено можливості оскарження в апеляційному порядку рішення слідчого судді про скасування арешту майна.

Згідно з ч. 3 ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Враховуючи викладене та керуючись статтями131, 132, 170-174, 175, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнитичастково.

Скасувати арешт, який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2022 року (справа № 535/881/22, провадження № 1-кс/535/203/22) на тимчасово вилучене майно, а саме: мобільний телефон торгівельної марки «SAMSUNG» імеі № НОМЕР_1 ; мобільний телефон «SAMSUNG А 30»; мобільний телефон торгівельної марки «REDMI»; телефон торгівельної марки «МІ»; посвідчення волонтера «БФ-Долоньки Ю.А.» виданого ОСОБА_3 , договір № 222 про провадження волонтерської діяльності «БФ ОСОБА_4 »; та негайно передати його ОСОБА_3 .

Скасувати арешт, який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Котелевського районного суду Полтавської області від 03 серпня 2022 року (справа № 535/881/22, провадження № 1-кс/535/203/22) на транспортний засіб «УАЗ 3303», тип ТЗ - загальний вантажний бортовий малотонажний - В, рік випуску 1988, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 ; шляхом його вилучення.

Накласти арешт шляхом заборони на відчуження на транспортний засіб «УАЗ 3303», тип ТЗ - загальний вантажний бортовий малотонажний - В, рік випуску 1988, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 ; - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Транспортний засіб «УАЗ 3303», тип ТЗ - загальний вантажний бортовий малотонажний - В, рік випуску 1988, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ- НОМЕР_4 ; ключі від транспортного засобу «УАЗ 3303» р/н НОМЕР_3 , який зберігається на відповідному спеціальному майданчику і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, передати під письмову розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Зобов`язати ОСОБА_3 зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні, та надавати його на вимогу слідчого для проведення відповідних слідчих дій.

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за статтею 388 КК України та необхідність збереження арештованого майна.
В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала в частині зміни способу арешту майна може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1