ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4638/20 Номер провадження 11-кп/814/707/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ісфара Таджикистан , громадянина Таджикистану , з середньою освітою , офіційно не працюючого , не одруженого , раніше не судимого , без постійного місця проживання на території України , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 обрано у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№ 27)».

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з дня фактичного затримання 05.08.2021 року.

Стягнуто з ОСОБА_6 судові витрати.

Скасовано арешт, вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду , 05.04.2020 року, приблизно о 02 год. 54 хв., ОСОБА_6 порушуючи положення п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував технічно справним автомобілем «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , на якому рухався по пр. Московському в м. Харкові зі сторони вул. Академіка Павлова у напрямку пр. Петра Григоренка.

Під час руху в районі АЗС «ОККО» за адресою: м. Харків, пр. Московський, 140- ОСОБА_11 , керуючи автомобілем «RENAULT MEGANE» реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи необережно, під час подавання світлофором сигналу, що забороняв рух, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), перед світлофором , або перед перехрещуванню проїзною частиною, продовжив рухатися через перехрестя на червоний сигнал світлофору, що призвело до зіткнення з аквамобілем "ЗАЗ-DAEWOO LANOS" реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , чим ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 8.7.3е, 8.10 Правил дорожнього руху України

За наслідками події пасажиру автомобілю "RENAULT MEGANE реєстраційний номер НОМЕР_1 потерпілому ОСОБА_13 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи №12-14/492-А/20 від 10.07.2020 року було заподіяно тяжке тілесне ушкодження.

Згідно з висновком експерта за результатами комплексної судової експертизи , відео-, звукозапису та автотехнічної експертизи № 7/863/864/865/271/11/1/139 КПСЕ 20 від 16.07.2020 року дії водія автомобіля RENAULT MEGANE реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.п. 8.7. 3е, 8.10. Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала
Обвинувачений в апеляційній скарзі просить пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання , посилаючись на те , що потерпілий претензій до нього не має , просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі , та зобов`язується в найкоротші строки компенсувати потерпілій стороні понесені витрати згідно з заявленим позовом.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні обвинувачений та адвокат апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляції.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явилась. Просила розглядати апеляцію без неї та потерпілого.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених у судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Фактичні обставини по справі в апеляційній скарзі не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 КПК України.

Колегія суддів в першу чергу аналізує питання дотримання права на захист обвинуваченого, який є громадянином іншої держави.

Як вбачається із матеріалів провадження, обвинувачений протягом всього періоду перебування під контролем держави Україна, був забезпечений професійним захисником, участь у судовому провадженні в суді першої інстанції приймав перекладач, в апеляційній інстанції обвинувачений також був забезпечений як адвокатом так і захисником.

Отже державою було дотримано право на захист обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_14 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття та часткове відшкодування майнової шкоди. Обставиною, що обтяжують покарання суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Врахувавши вказані обставини суд прийшов до висновку про те, що обвинуваченому має бути визначене реальне відбування покарання в межах санкції статті за якою він обвинувачується.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків колегії суддів не спростовують.

Так колегія суддів звертає увагу, що як обвинуваченим так і його адвокатом не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин на які вони посилаються як на підставу для зміни вироку.

Зокрема , суду не надано жодного доказу щодо стану здоров`я матері обвинуваченого. З цього приводу колегія суддів вважає, що доводи адвоката щодо того, що документи є у посольстві не є слушними. Так в матеріалах провадження міститься лист посольства держави , громадянином якої є обвинувачений і за таких обставин адвокат мала реальну можливість отримати вказані документи, за їх реальної наявності.

Не є слушними також і доводи апеляції щодо перебування обвинуваченого у небезпечному місці через військові дії, що становить загрозу його життю.

По- перше слідчий ізолятор не є місцем відбування покарання засуджених, а місцем тимчасового утримання.

По-друге піклування про безпеку осіб, що перебувають під вартою лежить на державі в особі адміністрації місць попереднього ув`язнення.

Не є такими, що дають підстави для скасування судового рішення також і посилання обвинуваченого на неможливість відправлення релігійний обрядів в місці тимчасового утримання.

З цього приводу колегія суддів наголошує, що держава гарантує вільне віросповідання громадян як держави так і громадян інших держав або осіб без громадянства, які перебувають на її території на законних підставах.

Вчинення ж злочину такою особою є лише одним із факторів можливих незручностей у відправленні релігійних обрядів і не свідчить про позбавлення права на вільне віросповідання.

Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання вочевидь несправедливим через його суворість колегія суддів не знаходить.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів.

Хоча в апеляційній скарзі прямо і не ставиться питання про застосування положень статті 75 КК України, колегія суддів аналізує можливості застосування і вказаної норми.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вдруге звертає увагу, що обвинувачений вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпечності як самого злочину так і ступінь суспільної небезпечності обвинуваченого. У цьому контексті колегія суддів також звертає увагу, що обвинувачений є громадянином іншої держави і мав би суворо дотримуватись вимог законодавства в державі перебування, проте він цим обов`язком знехтував.

В цьому сенсі звернення посольства держави, громадянином якої є обвинувачений, не є тим фактором, який істотно впливає на можливість застосування положень ст.75 КК України.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що застосування положень статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не відповідає принципам кримінального законодавства і не буде сприяти меті покарання, виправлення та перевиховання.

Вирок суду відповідає приписам статей 371-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2021 року щодо нього без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з моменту проголошення, а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4