Справа №345/1160/22
Провадження № 1-кп/345/209/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.08.2022 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000502, про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, раніше судимого, востаннє вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
02.12.2021 близько 10:20 год. ОСОБА_3 прийшов в приміщення КНП «Калуське відділення Тисменицького протитуберкульозного диспансеру», що в м. Калуш, по вул. Каракая, 25. Знаходячись у вказаному приміщенні, ОСОБА_3 помітив незачинені двері службового кабінету № 2, заглянувши всередину, побачив, що в кабінеті нікого немає. Скориставшись незачиненими дверима службового кабінету та відсутність лікарів і пацієнтів, ОСОБА_3 зайшов в службовий кабінет № 2 та повторно, таємно викрав з шухляди службового стола конверт з грошима в сумі 7000,00 грн., а зі стола - мобільний телефон марки «Samsung» серії «Galaxy J5» моделі «SM-J500HZEDSEK», ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , білого кольору, об`ємом пам`яті 1,5/8 G з чохлом у вигляді книжки золотистого кольору вартістю 1317,00 грн., картою пам`яті на 8 G вартістю 57,00 грн., зі сім-картою мобільного оператора «Київстар», вартістю 100,00 грн., та покинув приміщення протитуберкульозного диспансеру. В подальшому викраденим майном останній розпорядився на власний розсуд. Тим самим ОСОБА_3 завдав ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 8474,00 гривні.

Обвинувачений у судовому засіданні вину у вчиненому кримінальному правопорушенні повністю визнав. Пояснив, що взимку 2021 року він прийшов до лікарні та помітив незачинені двері службового кабінету. Зайшовши всередину кабінету, побачив, що там нікого немає. У вказаному кабінеті він виявив мобільний телефон, а також конверт, у якому знаходилося 7000,00 гривень, які забрав та покинув приміщення лікарні.
У відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження фактичних обставин суд обмежив допитом обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження не оспорювались, зокрема, доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження, а його неправомірні дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії нетяжкого злочину згідно зі ст. 12 КК України, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання, позицію прокурора та потерпілої.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він згідно з довідками медичних закладів за допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.11.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі, має незняту та непогашену судимість.
Судом встановлено, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення та часткове відшкодування завданих збитків на суму 1000,00 гривень.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
У судовому засіданні прокурор просив врахувати те, що обвинувачений неодноразово судимий, наявність пом`якшуючих обставин, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування шкоди, відсутність обтяжуючих обставин, та призначити обвинуваченому покарання у виді 5 місяців арешту.
Потерпіла в судовому засідання просила суд не призначати обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, оскільки тоді останній не буде мати можливість працювати та відшкодовувати завдані їй збитки. Окрім цього, вона зазначила, що обвинувачений частково відшкодував їй шкоду у розмірі 1000,00 гривень.
Обвинувачений у судовому засіданні вибачився за скоєне та зазначив, що шкодує про те, що так сталося, він буде намагатися відшкодувати гроші і більше так вчиняти не буде.
При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд вважає, що у відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України: законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання, особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень з урахуванням всіх обставин справи, даних, характеризуючих особу обвинуваченого, пом`якшуючих покарання обставин.
Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, поведінку обвинуваченого під час та після вчинення протиправних дій, зокрема, визнання своєї винуватості та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, його щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданих збитків, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу обвинуваченого, та те, що він вчинив злочин, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності та відбувши покарання у виді позбавлення волі, на шлях виправлення не став, а продовжив злочинну діяльність і знову вчинив корисливий злочин проти власності, а тому він схильний до суспільно-небезпечної поведінки, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства і йому необхідно призначити покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту. Саме таке покарання суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, воно буде відповідати тяжкості злочину, не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Щодо позиції потерпілої про застосування до обвинуваченого при призначенні покарання, покарання, яке не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі, то суд не бачить підстав для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, враховуючи вищевикладені характеризуючі дані обвинуваченого.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні не обирався. В судових дебатах прокурор просив обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу, однак не мотивував наявність підстав та ризиків для обрання такого виду запобіжного заходу, а тому суд вважає, що на даному етапі відсутні підстави для обрання обвинуваченому запобіжного заходу.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз на досудовому слідстві, суд покладає на обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд
у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком 4 (чотири) місяці.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Після набрання вироком законної сили ОСОБА_3 затримати та направити до місця відбування покарання.
Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 в порядку виконання вироку.
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь держави 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок витрат за проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/109-22/801-ТВ від 27.01.2022.

Речові докази у кримінальному провадженні: оптичний диск зі записом з камери відеонагляду, яка знаходиться зліва в коридорі від входу в приміщення КНП «Калуське відділення Тисменицького протитуберкульозного диспансеру», що за адресою м. Калуш вул. Каракая, 25, за 03.12.2021 приблизно о 09:27 год. з відеофайлом video 2022-01-27 at 10.44.44, який зберігається у матеріалах кримінального провадження, - після вступу вироку у законну силу залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення.
Роз`яснити потерпілій, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Суддя: