ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1379/22 Справа № 199/22/22 Суддя у 1-й інстанції - ЩЕРБИНА- ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №01538, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Підгороднє Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за наступних обставин.
02 листопада 2021 року приблизно о 12:30 год. водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Богдан 211010», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , рухався по автодорозі по вул. Калиновій з боку вул.Вітчизняної у напрямку вул. Янтарної м.Дніпра.
Під час руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, при виборі швидкості руху керованим ним автомобілем не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати можливість постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, внаслідок чого втратив контроль над керуванням, змінив напрямок свого руху ліворуч, виїхав на смугу зустрічного напрямку руху та в районі е/о №12 автодороги по вул.Калиновій з боку вул.Вітчизняної у напрямку вул. Янтарної м. Дніпра скоїв зіткнення з автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку.
Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водію ОСОБА_10 , який рухався по дорозі у зустрічному напрямку на автомобілі «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6, термін зрощення кісткової тканини понад 21 добу.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Богдан 211010», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 , порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, виконання яких знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначення основного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 основне покарання у видіштрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в іншій частині вирок суду просить залишити без зміни.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги, що ОСОБА_7 вчинив нетяжкий злочин з необережності, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та не зважаючи на наданий йому судом випробувальний термін при звільненні від попереднього покарання, після його відбуття знову вчинив нове кримінальне правопорушення. Зазначає, що обвинувачений працює на посаді прохідника НПГУ Шахта Тернівка, що свідчить про отримання ним постійного доходу, можливості відшкодувати завдану потерпілому шкоду та виконати покарання у виді штрафу. Звертає увагу, що обвинувачений не відшкодував завдані потерпілому моральну та матеріальну шкоди. Вказує на можливість призначення штрафу із розстрочкою виплати певними частинами до одного року.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор частково підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, а саме вважав за можливе призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян шляхом винесення ухвали апеляційного суду.
Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.
Потерпілий ОСОБА_10 у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду провадження, надав клопотання про розгляд провадження за його відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд приходить до наступного.
Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за яке його засуджено, та правильність кваліфікації його дій відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і вказані обставини не оскаржуються в апеляційній скарзі, тому перегляду не підлягають.
Що стосується тверджень прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини його вчинення та наслідки, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дочку, скоїв кримінальне правопорушення з необережності, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та обставини, що помякшують покарання, визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття, а також думку потерпілого з приводу призначення обвинуваченому покарання.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік з подальшим звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України.
З даним висновком суду першої інстанції апеляційний суд цілком погоджується з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, призначеного за певні види кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання. Разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при обранні заходу примусу, що застосовується від імені держави, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, винну особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком. Це може відбутися за умови, якщо винувата особа вчинила кримінальне правопорушення, до якого може бути застосована вказана стаття закону України про кримінальну відповідальність, а суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, що вибачатиметься не тільки з тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, особи винного, але й інших обставин провадження.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_7 захід примусу у виді обмеження волі на певний строк, суд першої інстанції дав оцінку ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи не лише з визначених у ст. 12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення, які не вказували на наявність будь-яких тяжких наслідків.

Також суд узяв до уваги відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та визнання винуватості.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції також в повній мірі дослідив та дав оцінку особі обвинуваченого, зокрема, обставини, що характеризують поведінку винної особи до вчинення кримінально-караного діяння, індивідуальні властивості особи, а також дані про те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно.
Крім того, судом було враховано, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Окрім викладеного, суд також врахував обставини, що характеризують поведінку ОСОБА_7 після вчинення кримінально-протиправного діяння, який повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, цілком усвідомив протиправність вчиненого ним діяння, зобов`язався в подальшому дотримуватися бездоганної поведінки.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».
У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.
З урахуванням викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК Україниу виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік з подальшим звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України. Цей захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

При цьому доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, були предметом розгляду суду першої інстанції та на переконання апеляційного суду даний вид покарання становитиме надмір тягар для обвинуваченого з огляду на надані під час апеляційного перегляду дані про його матеріальний стан та наявність заборгованостей за кредитними зобов`язаннями у банках.
Всупереч доводам апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, останній відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимий, а тому відповідні доводи не заслуговують на увагу.
Посилання прокурора про те, що суд при призначенні покарання не взяв до уваги ступінь тяжкості кримінального правопорушення, обставини його вчинення і дані про особу обвинуваченого, не навів належних і достатніх мотивів призначення ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із застосуванням до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік з подальшим звільненням від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 основного покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок м`якості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі прокурор.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4