Справа № 342/708/22
Провадження № 1-кп/342/127/2022
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2022 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у судовому засіданні у залі суду м. Городенка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000059 від 23.06.2022 за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вербівці Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні немає, непрацюючого, раніше судимого 14.02.2022 Городенківським районним судом за ч.1 ст.129, ч.2 ст.263, ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_4 , ОСОБА_5
обвинувачений ОСОБА_3
захисник ОСОБА_6
потерпілий ОСОБА_7
представник потерпілого ОСОБА_8

в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, за наступних обставин.
У період часу з 14.00 по 19.00 год 22.06.2022 ОСОБА_3 разом з товаришем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та своїм дідусем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у будинку останнього по АДРЕСА_1 , де спільно розпивали алкогольні напої. Цього ж дня, близько 19.00 год, перебуваючи у вказаному господарстві між ОСОБА_3 та його дідусем ОСОБА_7 виник раптовий словесний конфлікт з приводу купівлі алкогольних напоїв. Під час конфлікту ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вийшли з будинку на дорогу по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи обуреним відмовою ОСОБА_7 у купівлі алкогольних напоїв, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком правої руки в обличчя, від якого той впав на землю, після чого наніс йому ще два удари правою ногою в область голови, внаслідок чого потерпілий втратив свідомість. В подальшому, ОСОБА_3 спільно із ОСОБА_9 допомогли ОСОБА_7 прийти до свідомості, повернулись на територію господарства потерпілого, зайшовши до будинку, та продовжили вживати алкогольні напої, а ОСОБА_7 залишився на подвір`ї. Через деякий час ОСОБА_3 , вийшовши з будинку, на грунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи їх вчинити, та передбачаючи можливі наслідки щодо життя та здоров`я останнього, взявши до рук дерев`яну палицю, підійшов до ОСОБА_7 та наніс йому ряд цілеспрямованих ударів по тулубу та у життєво-важливу ділянку тіла голову, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми із лінійно-уламковими переломами кісток склепіння черепа, субдуральної гематоми на межі скроневої, тім`яної долей справа та скроневої зліва, із контузією обох гемісфер із забійними ранами волосистої частини голови, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх спричинення; закритої травми грудної клітки із переломами 9,10-11 ребер справа та переломів остистих відростків 7,8 -го грудних хребців, контузією обох легень, що відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України.
Прокурор у судовому засіданні висловив думку щодо недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються; просив визнати обвинуваченого ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України та застосувати щодо нього покарання у виді п`яти років позбавлення волі, а з врахуванням того, що вказаний злочин вчинено в період іспитового строку, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городенківського районного суду від 14.02.2022, та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 не заперечив щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Підтвердив, що на даний час почуває себе добре. Обставини вчиненого щодо нього кримінального правопорушення детально пояснити не зміг, оскільки не пригадував. Зазначив, що дійсно, у червні цього року, після обіду його онук, ОСОБА_3 , навідав його та приніс їжу для собаки у його господарстві. Також пригадав, що обвинувачений просив його купити йому пляшку пива, проте він, за відсутності коштів, відмовився. Після того ОСОБА_3 наніс йому удар по голові, на що він запитав його, що він робить. Далі пригадує, що на голові була рана та що його забрала карета швидкої допомоги у лікарню, де він пробув чотири дні. Претензій до обвинуваченого немає, все йому пробачив та просив не призначати покарання.
Представник потерпілого погодилася щодо недослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Зазначила, що потерпілий з обвинуваченим перебувають у родинних стосунках та завжди добре ладнали, вказаний вчинок є виключенням. Просить суд призначити мінімальне покарання за дане кримінальне правопорушення.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вважав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті, щиро розкаявся. Пояснив, що часто навідувався до дідуся, він його допомагав виховувати, раніше ніколи між ними не було таких конфліктів, не може пояснити, що стало приводом до конфлікту 22.06.2022, також ніколи раніше не застосовував до діда фізичну силу. Підтвердив, що з 22.06.2022, точної години не пам`ятає, прийшов до господарства потерпілого, який є його дідусем. Також до господарстві прийшов його товариш ОСОБА_9 . Всі разом розпивали алкогольні напої. Зазначив, що цього дня раніше вже вживав алкоголь. Пізніше між ним та дідусем ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу купівлі алкогольних напоїв, та він, будучи обуреним відмовою діда купити алкоголь, наніс йому удари дерев`яною палицею по голові. Обставин нанесення ударів добре не пам`ятає. Пізніше бачив рану на голові у дідуся, промив її, та переконавшись, що йому непотрібна медична допомога, покинув господарство дідуся та пішов до свого господарства, де його ввечері затримали працівники поліції. Просив суд суворо не карати, запевнив, що більше такого не повторить, щиро розкаюється у вчиненому.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просив розгляд справи проводити у порядку ч.3 ст.349 КПК України. Просив суд врахувати, що обвинувачений та потерпілий перебувають у родинних стосунках, конфлікт між ними виник раптово, потерпілий з обвинуваченим завжди перебували у добрих стосунках, між ними не було раніше конфліктів, вважає, що крім щирого каяття, пом`якшувальною обставиною є той факт, що після нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, обвинувачений надавав йому допомогу: подав води, промив рану, цікавився, чи потребує той медичної допомоги, та тільки після того як потерпілий запевнив його щодо відсутності потреби викликати медичну допомогу, покинув господарство потерпілого.
Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі № 521/11693/16-к, щодо застосування ч. 3 ст. 349 КПК, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що розгляд справи здійснюється У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Враховуючи показання обвинуваченого ОСОБА_3 щодо повного визнання вини у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, те, що він не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, той факт, що його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, вислухавши думку інших учасників судового провадження, які не оспорювали матеріали досудового розслідування та не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, тому відповідно до вказаної норми дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого, допитом потерпілого, дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням досудової доповіді.
За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).
Також суд дослідив матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, копію ID паспорта громадянина України; довідки про те, що ОСОБА_3 не знаходиться на диспансерному обліку у кабінетах лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради; довідку КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради №90 від 22.06.2022 про направлення ОСОБА_3 на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння та йому діагностовано гостру алкогольну інтоксикацію (1,48 проміле); характеристику з місця проживання обвинуваченого, згідно якої ОСОБА_3 проживає у с.Вербівці Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області, розлучений, не працює, за час проживання у селі зарекомендував себе позитивно, скромний та ввічливий; вимогу про судимість, згідно якої ОСОБА_3 раніше судимий 14.02.2022 Городенківським районним судом за ч.1 ст.129, ч.2 ст.263, ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, висновок органу пробації, інші матеріали.
На підставі наведеного суд приходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю зібраними під час досудового розслідування та перевіреними у судовому засіданні доказами, які суд визнає достовірними, належними, допустимими та достатніми для кваліфікації його дій за ч.1 ст.121 КК України як умисного тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння.
Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення щодо здоров`я потерпілого ОСОБА_7 в порушення засад Конституції України, третя стаття якої передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
За вчинення злочину, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
Обставиною, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому кримінальному правопорушенні є щире каяття, відсутність у потерпілого претензій матеріального та морального характеру.
В якості обставини, яка обтяжує покарання, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що пітверджується довідкою КНП «Городенківська БЛІЛ» Городенківської міської ради №90 від 22.06.2022, а також чого не заперечував сам обвинувачений.

Згідно з досудовою доповіддю Коломийського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ризик повторного вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб високий, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб.
При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, яке віднесене до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, те, що він раніше, 14.02.2022, судимий Городенківським районним судом за ч.1 ст.129, ч.2 ст.263, ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,проте на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин під час іспитового строку; є неодруженим, непрацевлаштованим; пом`якшуючі покарання обставини та обставину, що обтяжує покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що під час судового засідання встановлено добрі родинні стосунки обвинуваченого з потерпілим, які зазначили, що проживали все життя недалеко один від одного, дідусь брав участь у вихованні онука, останній у свою чергу, надавав допомогу дідусеві по господарству та раніше жодних конфліктів між ними не було.
Разом з тим, беручи до уваги встановлені обставини в їх сукупності, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, а тому, приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, буде покарання у межах санкції ч.1 ст. 121 КК України позбавлення волі, адже саме така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання відповідатиме його меті, принципу справедливості, завданню КК України щодо правового забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина від кримінально-протиправних посягань, запобігання кримінальним правопорушенням.
Відповідно до ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст.ст.71,72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків. У разі ж вчинення нового злочину у період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.
Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю вироків висловлена у постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 17.08.2021 року у справі №185/10985/19).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст.71,72 КК України. Частиною 2 ст.75 КК передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту ч. 3ст. 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Під час призначення покарання суд враховує вирок Городенківського районного суду від 14.02.2022 про визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.129, ч.2 ст.263, ч.3 ст.185 КК України, згідно яким йому призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки відповідно до ст.76 КК України.
Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, 22.06.2022, під час іспитового строку, тобто після постановлення вироку Городенківського районного суду від 14.02.2022, остаточне покарання підлягає визначенню за правилами ст.71 КК України - за сукупністю вироків.
Крім цього, ухвалою Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2022 року продовжено обраний судом обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з утриманням у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 до 04 грудня 2022 року включно.
Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення у вчиненні злочину, обраний судом вид покарання, суд вважає за необхідне залишити без зміни до набрання вироком законної сили раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання слід обчислювати з моменту затримання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 71, 72, 78, ч.1 ст.121 КК України, ст.ст. 368, 373-374, 394 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Городенківського районного суду від 14.02.2022, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.
Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 , у вигляді тримання під вартою у Івано-Франківській установі виконання покарань № 12 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту затримання, після набрання цим вироком законної сили.
Зарахувати ОСОБА_3 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Речові докази: зразки букального епітелію на ватні палочки ОСОБА_3 , які поміщено у два паперові конверти, наволочку із речовиною бурого кольору, схожу на кров, упаковану у паперовий конверт (квитанція №362), зразок крові ОСОБА_7 , який поміщено у паперовий конверт, дві дерев`яних палки, на одній з яких наявна речовина темно-бурого кольору, схожа на кров, упакованих у паперовий конверт (квитанція №373), які знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області знищити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1