Справа № 527/2650/22
провадження № 1-кп/527/290/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2022 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Глобине в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадження № 0000162 від 27.09.2022 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Іванівка, українки, громадянки України, з середньою освітою, заміжня, не працююча, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України,-
ВСТАНОВИВ :
Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення за наступних обставин.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Всупереч вказаним нормам Президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_4 , а також інші невстановлені на цей час представники влади РФ, діючи всупереч вимогам пунктам 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил РФ (далі - ЗС РФ) на територію України.
Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Згідно Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Згідно Указу Президента України №259/2022 від 18.04.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в України», затвердженого Законом України №2212-ІХ від 21.04.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 341/2022 від 17.05.2022, затвердженого Законом України №7389-1Х від 18.05.2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022 року).
Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з початку вторгнення ЗС РФ на територію України, тобто з 24.02.2022 року до моменту звільнення с. Іванівка, Чугуївського району Харківської області, приблизно 6 вересня 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи на території с. Іванівка Чугуївського району Харківської області публічно закликала до невизначеного кола осіб до підтримки рішень та дій держави- агресора Російської Федерації та її збройних формувань.
Зокрема, ОСОБА_3 в період часу з 24.02.2022 року до моменту звільнення с. Іванівка, Чугуївського району Харківської області, приблизно 6 вересня 2022 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, звертаючись до мешканців с. Іванівка Чугуївського району Харківської області, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , заперечувала агресію держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань в Україні, казала, що після встановлення російської влади в Україні життя покращиться.
Крім того, ОСОБА_3 протягом зазначеного періоду, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, під час роздачі гуманітарної допомоги у громадському місці, а саме по АДРЕСА_3 , біля будинків, починаючи з будинку АДРЕСА_4 , публічно висловлювала заперечення здійснення російською федерацією збройної агресії проти України та закликала до підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань, зазначене вона розповсюджувала серед місцевого населення.
Таким чином, своїми умисними протиправними діями, що виразилися у публічних закликах до підтримки рішень та дій держави-агресора Російської Федерації та її збройних формувань, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, тобто колабораційна діяльність.
До обвинувального акту прокурором долучено клопотання про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, у відповідності до положень ч. 1ст. 302 КПК України.
Обвинувачена ОСОБА_3 надала письмову заяву, складену в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та погодилася з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку.
Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду.
У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.
Суд вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.111-1 КК України колабораційна діяльність, доведена у повному обсязі.

Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 111-1 КК України, а саме, що дане кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних проступків на підставі ст. 12 КК України, особу винуватої, яка є не судима, пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому вважає за можливе обрати їй покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з надання публічних послуг в межах встановленого вказаним законом строку.

Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчинення нею нових злочинів.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 373-374,381-382 КПК України, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.111-1 КК України та призначити їй покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи з надання публічних послуг.
Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 на період набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Відповідно до ч.4ст. 382 КПК України копію вироку суду не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати всім учасникам судового провадження.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.
Вирок суду може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених ч.1ст. 394 КПК України.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 і 382 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1