Єдиний унікальний номер № 285/2159/22
Провадження № 1-кп/0285/418/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському в режимі відеоконференції з Житомирською УВП № 8 кримінальне провадження № 285/2159/22 0000242) за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Норільськ Красноярського краю Росії, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України,
встановив:
Прокурор 23.06.2022 року подав клопотання про продовження строку тримання під вартою на 60 діб обвинуваченому, оскільки даний строк закінчується, а розгляд кримінального провадження триває та існують ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які встановлені при обранні запобіжного заходу.
В судовому засіданні 30.06.2022 року прокурор підтримав заявлене клопотання.
Захисник та обвинувачений заперечили проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки клопотання прокурора не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Ризики є надуманими. Захисник просив застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 02.06.2022 року продовжений строк дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 до 02 липня 2022 року включно.
Зважаючи на те, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України перебуває на стадії судового розгляду, суд вважає обґрунтованою підозру у вчиненні обвинуваченим інкримінованих кримінальних правопорушень.
Суд погоджується з позицією прокурора, що розгляд справи тільки розпочався, не допитані потерпіла, свідки, вони проживають в одному місті разом з обвинуваченим, тому існує ризик впливу на них обвинуваченим, що є ризиком згідно п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Також ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 129 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.
За ч. 1 ст. 236 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 7 років, за ч. 1 ст. 129 КК України обмеження волі до 2 років, тобто одне з зазначених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Враховуючи тяжкість покарання, суспільну небезпечність інкримінованих кримінальних правопорушень, суд приходить до переконання про наявність ризику, що обвинувачений може переховуватися від суду, тобто ризику згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурором в судовому засіданні не доведено, оскільки згідно обвинувального акту ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, має постійне місце проживання, тому відсутні підстави сверджувати про наявність ризику вчинення іншого кримінально правопорушення чи продовження злочинної діяльності.
Суд звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого не змінилися з часу обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.
Також суду не надано доказів наявності у обвинуваченого хвороб, які унеможливлюють тримання його під вартою.
Аналізуючи зазначені обставини суд приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Тому твердження захисту про безпідставність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою у зв`язку з недоведеністю ризиків суд вважає необґрунтованими.
Відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також, задовольняючи клопотання про продовження строків дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне не визначати обвинуваченому розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства згідно ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177-178, 369, 371, 372 КПК України, суд

постановив:
Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Норільськ Красноярського краю Росії, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 129, ч. 1 ст. 263 КК України,запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 28 серпня 2022 року включно.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_1