Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

20 жовтня 2022 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2022 року, якою продовжено ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, у кримінальному провадженні №0007957,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 24 листопада 2022 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що, на його переконання, місцевий суд продовжив йому строк тримання під вартою без достатніх на те підстав. Вказав, що номер кримінального провадження не співпадає з номером обвинувального акту, а тому він утримується у слідчому ізоляторі без статусу обвинуваченого. Також покликався на те, що збитки потерпілим відшкодовані у повному обсязі, до кримінальної чи іншої відповідальності він раніше не притягувався, має на утриманні 80-річну бабусю, від суду не переховувався, прибував на всі засідання.
Тому, обвинувачений просить зазначену ухвалу скасувати та звільнити його з під варти.

Захисник-адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вказану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання або інший, не пов`язаний з позбавленням волі.
На обґрунтування заявлених вимог апелянт зазначила, що сторона обвинувачення жодним чином не підтверджує ті ризики, на які посилається у клопотанні. Зокрема, відсутні докази того, що ОСОБА_5 намагався уникнути судових засідань, він не маю наміру впливати на свідків, потерпілого, оскільки завдану шкоду відшкодовано потерпілому. При цьому, вказала, що потерпілий просив суд не застосовувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На думку захисника, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином взагалі відсутній, оскільки всі докази органом досудового розслідування вже зібрані, а кримінальне провадження вже перебуває у суді.
Також адвокат зазначила, що номер кримінального провадження, обвинувальний акт у якому було вручено ОСОБА_5 , відрізняється від номера кримінального провадження, у якому здійснювалось досудове розслідування, а тому він утримується під вартою без належного процесуального статусу. Вважає, що тільки тяжкість можливого покарання, не є достатньою підставою для тримання її підзахисного під вартою, зазначивши, що обвинувачений вже близько трьох років утримується у слідчому ізоляторі, однак розгляд справи не перебуває на стадії розгляду по суті.
Захисник вказала, що ОСОБА_5 є сиротою, до його затримання проживав із бабусею, яка є особою похилого віку, стан її здоров`я є незадовільним, що підтверджує міцність його соціальних зв`язків. Зазначила, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, спочатку у виді домашнього арешту, потім у виді тримання під вартою, позбавило його права здобути освіту, оскільки він був відрахований із коледжу. Також він прагнув допомагати бабусі матеріально, а тому поєднував навчання та роботу. Раніше не притягався до кримінальної чи адміністративної відповідальності, приймав участь у змаганнях з американського футболу та на благодійній основі обіймав посаду тренера.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційних вимог, думку прокурора про безпідставність апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить таких висновків.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ч.1, 2 ст.331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому, як передбачено ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів цієї судової справи, у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.27, ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ч.2 ст.146 КК України.
Прокурором, у відповідності до вимог КПК, і зокрема ст.199 цього Кодексу, було подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, оскільки існують достатні підстави вважати, що встановлені раніше ризики на даний час продовжують існувати.
Так, колегія суддів, перевіривши матеріали судового провадження, погоджується з тим, що на даний час продовжує існувати ризик, який виправдовує застосування щодо обвинуваченого тримання під вартою, а саме можливість ОСОБА_5 переховуватись від суду.
Зокрема, як було встановлено місцевим судом, обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово порушував умови застосованого до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту, що свідчить про недієвість більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів не вбачає доказів, які б свідчили про наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, які б могли слугувати стримуючим фактором від порушення ним своїх процесуальних обов`язків. Так, ОСОБА_5 неодружений, дітей чи інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має.
Доводи сторони захисту про те, що бабуся ОСОБА_5 перебувала на його утриманні, не знаходять свого підтвердження, оскільки вона є його опікуном, отримує пенсію за віком, а також відсутні докази, що саме матеріальна допомога, отримана від ОСОБА_5 , була її основним джерелом доходу.
Наявність позитивних характеристик з місця навчання та роботи ОСОБА_5 не спростовує існування ризику переховування обвинуваченого від суду.
Щодо наявності відмінностей у номерах кримінального провадження, на що покликались обвинувачений та його захисник в апеляційних скаргах, то колегія суддів зауважує, що дана обставина не є предметом даного апеляційного розгляду, а має бути перевірена під час розгляду кримінального провадження по суті та отримати відповідну процесуальну оцінку.
Тому, враховуючи сукупність вказаних обставин із врахуванням тяжкості можливого покарання за вчинення злочинів, у яких на даний час обвинувачується ОСОБА_5 , є всі підстави стверджувати, що у разі не застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він зможе вчинити дії з метою переховування від суду.
Жодних обставин, які б свідчили про неможливість утримання ОСОБА_5 під вартою під час апеляційного розгляду встановлено не було.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що дана ухвала є законною та обґрунтованою, постановленою з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування та обрання обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 26 вересня 2022 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника-адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3