Справа № 541/2397/22
№ провадження 1-кп/541/234/2022
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 10 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000264 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кибинці Миргородського району Полтавської області, громадянина України, з середньою професійно-технічною освітою, який працює на посаді тракториста приватного підприємства ім. Зубковського, розлучений, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, достовірно знаючи, що для отримання посвідчення водія необхідно скласти теоретичний і практичний іспити, пройти медичний огляд, сплатити штраф в сумі 10 200 грн, визначений йому постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 31 березня 2021 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, якою також ОСОБА_4 позбавлено права керування транспортними засобами на 1 рік, вирішив придбати підроблене посвідчення водія з метою подальшого його використання.

Для досягнення своєї мети, отримання підробленого посвідчення водія у спосіб, що не відповідає порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», яке є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, ОСОБА_4 за допомогою інтернет-сайту «ОLХ» у квітні 2021 року зв`язався із невстановленою особою, яка запропонувала придбати підроблене посвідчення водія України встановленого зразка за ціною 6 500 грн. При цьому, достовірно знаючи про порядок отримання посвідчення водія, встановлений чинним законодавством, діючи всупереч цьому порядку, ОСОБА_4 умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, ввійшов у змову з невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та замовив за обумовлену ціну виготовлення підробленого посвідчення водія категорії «В» з метою подальшого його використання. При цьому, невстановлена особа повідомила ОСОБА_4 про необхідність передачі фотокартки для її розміщення на бланку посвідчення на право керування транспортними засобами, а також копії паспорту та підпису. ОСОБА_4 , виступивши пособником злочинних дій невстановленої особи, достовірно знаючи, що його фотокартка та вказані документи будуть використані для виготовлення підробленого офіційного документа посвідчення водія, шляхом прикріплення відповідних файлів до електронних повідомлень надіслав невстановленій досудовим розслідуванням особі свою фотокартку, копію паспорту та копію підпису, тобто надав засоби та сприяв підробленню офіційного документа.

У подальшому невстановлена особа в невстановленому під час досудового розслідування місці виготовила посвідчення водія від 01 квітня 2021 року серії та номер НОМЕР_1 категорії «В» на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У квітні 2021 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на відрізку траси Київ-Харків, поблизу м. Хорол, ОСОБА_4 за попередньою домовленістю зустрівся із невстановленою особою, яка передала йому підроблене посвідчення водія, а ОСОБА_4 передав невстановленій особі кошти за виготовлене посвідчення водія в сумі 6 500 грн.

Після отримання підробленого посвідчення водія ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що згадане посвідчення водія підроблене, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що порушує вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами», умисно використовував завідомо підроблений документ посвідчення водія від 01 квітня 2021 року серії та номер НОМЕР_1 категорії «В» на своє ім`я для керування автотранспортними засобами.

Так, 10 вересня 2022 року о 19 год 15 хв ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись за кермом автомобіля марки «ВАЗ 2106», номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Миргородських Дивізій в м. Миргороді Полтавської області, напроти будинку № 44, був зупинений для проведення перевірки транспортного засобу інспекторами сектору реагування патрульної поліції Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області.

Реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документа посвідчення водія, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 на законну вимогу інспектора СРПП Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області пред`явив останньому посвідчення водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я, яке відповідно до висновку судової технічної експертизи документів від 27 вересня 2022 року № СЕ-19/117- 22/12913-ДД не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу. Таким чином, ОСОБА_4 використав завідомо підроблений документ.

Вказані дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підробленні офіційного документа (посвідчення водія), ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа (посвідчення водія).

30 вересня 2022 року між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості відповідно до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_3 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, при цьому обвинувачений в повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Також сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 наступного покарання:

-за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 3 400 грн;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 3 400 грн.

Отримана згода обвинуваченого ОСОБА_4 на призначення запропонованого виду та розміру покарання. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор до початку судового розгляду, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за викладених в обвинувальному акті обставин, просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти затвердження угоди про визнання винуватості не заперечувала, зазначила, що під час укладення даної угоди обвинуваченому були роз`яснені його права та обов`язки.

Суд вважає доведеним вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Вислухавши пояснення сторін кримінального провадження, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, вид покарання, яке буде до нього застосовано у разі затвердження угоди, цілком розуміє свої права, передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67, 69 КК України з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Матеріальна шкода кримінальним правопорушенням не завдана.

Цивільний позов не пред`являвся.

Питання щодо скасування арешту майна у кримінальному провадженні підлягає вирішенню відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта і які документально підтверджені, в сумі 1 699 грн 02 коп. відповідно до вимог ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 126 КК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 373,374, 475 КПК України, суд

ухвалив :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 вересня 2022 року, укладену між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання:

-за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 3 400 (три тисячі чотириста) грн;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 3 400 (три тисячі чотириста) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2022 року, на посвідчення водія серії та номер НОМЕР_1 , скасувати.

Речові докази: оптичний носій інформації DVD-R диск білого кольору, на якому містяться відеозаписи з боді-камеи поліцейських; посвідчення водія серії та номер НОМЕР_1 зберігати в матеріалах провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 1 699 грн 02 коп.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.
Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом відповідно до ст. 389-1 КК України.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

СуддяОСОБА_1