Справа № 275/1116/21
ВИРОК
IМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2022 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів Житомирської області кримінальне провадження № 0000187, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.08.2021, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Квітневе Коростишівського району Житомирської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, який депутатом та інвалідом не являється, раніше судимого:

- вироком Святошинського районного суду м.Києва від 30.07.2010 за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, покарання відбуто 09.11.2012,

- вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.10.2014 за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі, покарання відбуто 20.11.2020,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021, близько 10 год., ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, востаннє - вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.10.2014 за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі та маючи не зняту і не погашену судимість за злочин проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин. Так, проходячи повз приміщення комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Брусилівської селищної ради, що розташована по вул. Іларіона Митрополита, буд. 40 в смт. Брусилів Житомирського району Житомирської області, помітив біля паркану вказаної установи велосипед торговельної марки «Дорожник» моделі «Комфорт», належний ОСОБА_6 , після чого в нього виник протиправний умисел на таємне викрадення вказаного велосипеда.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, враховуючи сприятливу для нього обстановку, а саме те, що його протиправні дії ніким не помічені та за ним ніхто не спостерігає ОСОБА_7 наблизився до велосипеда торговельної марки «Дорожник» моделі «Комфорт», вартістю 1590 грн., належного ОСОБА_6 , та шляхом вільного доступу, таємно, умисно викрав вказаний велосипед.

Після цього ОСОБА_7 разом з викраденим чужим майном зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим завдавши ОСОБА_6 матеріальної шкоди на суму 1590 грн.

Своїми умисними діями, які виразились у повторному таємному викрадені чужого майна (крадіжці), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 КК України, визнав повністю, вказав, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, вказаних у обвинувальному акті, зазначив про щире каяття про вчинене та відмовився від дачі показів.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася. В направленій суду письмовій заяві від 10.01.2022 просила розглядати справу без її участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України повністю доведена та визнається обвинуваченим. Просив врахувати як обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів, оскільки правопорушення вчинено до погашення судимості ОСОБА_4 за вироком Коростишівського районного суду від 21.10.2014, та як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді арешту терміном три місяці.

Захисник та обвинувачений погодилися з думкою прокурора щодо міри і розміру покарання.

Проаналізувавши досліджені докази у своїй сукупності, діючи згідно ст. 337 КПК України в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, які не оспорються обвинуваченим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у повторному таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, тобто органом досудового розслідування його дії кваліфіковані вірно. При цьому суд також вважає обгрунтованою кваліфікацію дій ОСОБА_4 саме за ч. 2 ст. 185 КК України в зв`язку з такою кваліфікуючою ознакою як повторність, оскільки на підставі положень ст.ст. 89-90 КК України судимість обвинуваченого за вироком суду від 30.07.2010 за ч. 1 ст. 186 КК України не була погашена в зв`язку з вчиненням ним нового злочину та засудженням обвинуваченого за вироком суду від 21.10.2014, відповідно, судимість ОСОБА_4 за скоєння злочину проти власності не була погашена і в період скоєння обвинуваченим злочину 16.08.2021.

Згідно рапорту-характеристики обвинуваченого, наданої дільничим інспектором від 27.10.2021, обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно, притягувався до адміністративної відповідальності.

Згідно довідки КНП «Коростишівська ЦРЛ ім.. Д.І Потєхіна» № 1647 від 26.10.2021, ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває.

Згідно копії вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.10.2014, ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі. При цьому, згідно вироку, ОСОБА_4 раніше був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 30.07.2010 за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, покарання відбуто 09.11.2012.

Згідно з вимогою МВС України щодо судимості, ОСОБА_4 раніше судимий, зокрема - вироком Святошинського районного суду м.Києва від 30.07.2010 за ч. 1 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі, покарання відбуто 09.11.2012, та вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.10.2014 за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі, покарання відбуто 20.11.2020. Згідно відомостей бази даних МВС ОСОБА_4 повністю відбув покарання за вироком суду від 21.10.2014 та звільнений з місць відбування покарання 20.11.2020.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 відноситься до нетяжких злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки в ході досудового розслідування і судового розгляду обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, оскільки на момент вчинення злочину 16.08.2021 не була погашена судимість обвинуваченого за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 21.10.2014.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України,враховує межі, установлені у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини вчинення кримінального правопорушення, яке не завдало тяжких наслідків; думку прокурора, обвинуваченого; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, не працює, не має утриманців, за місцем проживання характеризується негативно, визнав свою вину у скоєному, а також суд враховує відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого від потерпілої.

Також суд враховує досудову доповідь, надану Житомирським районним сектором № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Житомирській області, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства як дуже високий; зазначено, що виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в т.ч. окремих осіб).

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту в мінімальному розмірі санкції частини статті. На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та відповідатиме цілям покарання. При цьому суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого його від відбування покарання з іспитовим строком та для застосування положень ст. 69 КК України.

Цивільний позов по справі - не заявлено.

На підставі ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 необхідно стягнути в дохід держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз матеріалів, речовини та виробів в сумі 686,48 грн.

Заходи забезпечення кримінального провадження, які слід вирішити при ухваленні вироку не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.100, 349, 369-371, 373, 374 - 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) місяців арешту.

Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного затримання ОСОБА_4 в порядку виконання даного вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 686 (шістсот вісімдесят шість) гривень 48 копійок.

Речовий доказ: велосипед торговельної марки «Дорожник» моделі «Комфорт» - залишити потерпілій.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1