Справа № 147/392/22
Провадження № 1-кп/147/64/22
ВИРОК
іменем України

20 травня 2022 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000030 від 14.04.2022 щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, студента Одеського національного університету імені І.Мечникова, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 14 квітня 2022 року о 20.10 год. знаходячись на вул. Соборній в смт. Тростянець Гайсинського району Вінницької області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, без передбаченого законом дозволу, умисно носив у правій зовнішній кишені куртки, в яку він був одягнений, металевий предмет, який відповідно до висновку експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України від 18.04.2022 №СЕ-19/102-22/4685-ХЗ, являється контактною неклинковою холодною зброєю ударно-дробильної дії - кастетом, який виготовлений промисловим способом. Вказаний кастет ОСОБА_4 приблизно в 2019 році купив в магазині в м.Одесі та без передбаченого законом дозволу носив при собі з метою самооборони до 20.20 год. 14 квітня 2022 року, тобто до часу вилучення його працівниками Відділення поліції №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області.
Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у носінні кастета без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України.
У кримінальному провадженні № 0000030 від 14.04.2022 між начальником Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 в присутності захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст. ст. 468, 469, 472 КПК України. Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч.2 ст. 263 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, сприяв встановленню обставин, що мають значення для даного кримінального провадження. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 за ч.2 ст. 263 КК України у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. Крім того, прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України, просить угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе, відповідно до угоди про визнання винуватості, зобов`язання. Угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.
Захисник ОСОБА_5 зазначив, що угода відповідає вимогам кримінально-процесуального кодексу та є всі підстави для затвердження угоди про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст. 263 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнає себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, що в силу вимог ч.4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, а також те, що даним кримінальним правопорушенням не завдано шкоди правам та інтересам окремих осіб, воно не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінальних правопорушень і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, та затвердження угоди про визнання винуватості.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання, суд враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше не судимий, під наглядом в психіатричному кабінеті та на диспансерному обліку у лікаря-нарколога КНП «Тростянецька ЦРЛ» не перебуває, характер та ступінь суспільної небезпеки вказаного кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, мету та мотив вказаного діяння, а також те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує покарання, якою на думку суду, є щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, та приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_4 у виді громадських робіт.
Процесуальні витрати за проведення експертизи слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 374-376, 473-475 КПК України, суд
у х в а л и в :
Затвердити угоду від 10 травня 2022 року про визнання винуватості, укладену між начальником Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області - прокурором у справі ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення експертизи у сумі 686,48 грн. (шістсот вісімдесят шість гривень 48 коп.).
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Вінницької області від 15 квітня 2022 року на кастет.
Речовий доказ у кримінальному провадженні кастет знищити.
У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.
Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду через Тростянецький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч.4 ст. 394 КПК України:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1