ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/302/22 Справа № 693/549/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5

прокурораОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 26 червня 2022 року, включно, -

в с т а н о в и л а :
В провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.311 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції, прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів, з підстав наявності ризиків, що існували і під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, і які не змінилися.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили щодо клопотання прокурора та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 26.06.2022 року, включно.

В задоволенні клопотання ОСОБА_8 , підтримане його захисником щодо зміни запобіжного заходу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27.04.2022 року та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Так, адвокат ОСОБА_7 свої апеляційні вимоги мотивував тим, що обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ст.263, ч.1 ст.131 КК України не обґрунтовані, оскільки в ході досудового слідства належних доказів про вчинення ОСОБА_8 зазначених кримінальних правопорушень стороною обвинувачення не отримано. При цьому суд відмовив в клопотанні обвинуваченого про допит свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які можуть спростувати покази свідка ОСОБА_11 .

Апелянт вважає, що ризики передбачені ч.1 ст.177 КПК України прокурором не доведені, та ним не надано доказів про наявність таких ризиків. Зазначає, що ОСОБА_8 не мав наміру та не переховувався від органів досудового розслідування та суду, не мав наміру знищувати, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, чи незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та не вчиняв таких дій.

Зауважує, що суд не надав оцінки обставинам, які вказують на безпідставність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, те що він має постійне місце проживання, одружений, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей віком 2 та 5 років, на момент затримання він проживав сім`єю та мав постійну офіційну роботу. Також на його утриманні перебуває мати, яка за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги, а також сам ОСОБА_8 хворіє та потребує медичної допомоги.

Крім того, наголосив, що прокурор не надав доказів ухилення ОСОБА_8 від слідства та суду, а розгляд справи щодо ОСОБА_8 є довготривалим.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі виклав мотиви аналогічного змісту викладені в апеляційній скарзі свого захисника. Разом з тим наголосив на затягуванні розгляду кримінального провадження щодо нього.

В судовому засіданні в режимі відео конференції захисник ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційних скарг, як подану ним в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , так і самого ОСОБА_8 .

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 392 КПК України ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з ч.3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 перебуваючи на свободі, з метою уникнення кримінального покарання, може незаконно впливати на свідків та інших осіб пов`язаних з досудовим слідством у справі, загрожуючи їхньому життю та здоров`ю, а також з метою уникнення кримінальної відповідальності може ухилятися від явки до суду, а отже ризики які передбачені ст.177 КПК України та враховані при обранні запобіжного заходу, а саме може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на даний час не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ч.2 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.311 КК України, зокрема, два з яких відносяться до категорії тяжких злочинів, покарання за які передбачає позбавлення волі від трьох до семи, та від шести до десяти років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Місцевим судом досліджувалася можливість застосування відносно ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів, та зроблено вірний висновок про відсутність таких підстав. З вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції, а тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів позбавлена можливості перевіряти фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, оскільки це належить до компетенції місцевого суду під час розгляду кримінального провадження по суті, тому доводи апелянтів щодо недоведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень відхиляються.

Доводи апелянтів про те, що ОСОБА_8 має утриманців, а саме двох малолітніх дітей та матір похилого віку, яка потребує його допомоги, не впливають на обгрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою.

Що стосується доводів апелянтів про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 то колегія суддів не може їх враховувати при розгляді даного провадження, оскільки будь-яких доказів, які б засвідчували тяжкий стан його здоров`я, що унеможливлювало б перебування останнього під вартою, апелянтами суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У підпункті 1 пункту 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право:

на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством;

за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком;

купувати протягом місяця за безготівковим розрахунком продукти харчування і предмети першої потреби, письмове приладдя, газети і книги через торговельну мережу на замовлення на суму та у кількості, що передбачені Законом України «Про попереднє ув`язнення», КВК та цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що:

медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством;

у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Вказані норми права дають підстави вважати, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є можливість реалізувати своє право на охорону здоров`я та отримати адекватну медичну допомогу за місцем ув`язнення.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З врахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, та задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 27 квітня 2022 року, якою ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 26 червня 2022 року, включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді