Справа № 127/1444/19
Провадження №11-кп/801/253/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обинуваченого ОСОБА_9 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000345 від 21.08.2018 року по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого менеджером ПП «Аваланч», раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,
та по обвинуваченню
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Костянтинівка Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина України, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_10
захисників: ОСОБА_11 , ОСОБА_8 ,
представника потерпілих-захисника: ОСОБА_12
обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,
потерпілих: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ВСТАНОВИВ :
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року та пом`якшити призначене покарання ОСОБА_7 : за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком 7 років; за п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком 15 років, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком 15 років.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року та пом`якшити призначене покарання, визнати покарання, яке за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченому ОСОБА_9 та призначити покарання: за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки; за ч.3 ст.27, п.11, ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком 10 років, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

Обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року та призначити йому покарання: за ч.1 ст.263 КК України позбавлення волі строком 3 роки; за ч.3 ст.27, п.п.6,11 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком 10 років, на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді позбавлення волі строком 10 років.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вчинили кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_15 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.09.2017 розірвала шлюб з ОСОБА_9 . Після розірвання шлюбу, разом із ОСОБА_15 у будинку її батьків залишилася проживати їх спільна донька ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_5 . У подальшому, між ОСОБА_9 та ОСОБА_15 виник довготривалий конфлікт з приводу здійснення ОСОБА_9 зустрічей із малолітньою донькою та прийняття ним участі у її вихованні.
Через деякий час ОСОБА_9 вирішив вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 , задля можливості здійснення ним подальшого самостійного виховання доньки після смерті її матері. Реалізуючи вище вказаний злочинний умисел ОСОБА_9 , використовуючи створену ним електронну почтову скриньку « ІНФОРМАЦІЯ_4 », яку зареєстрував під псевдонімом « ОСОБА_17 », став підшукувати виконавців для вчинення даного злочину. Під час спілкування через дану електронну пошту з різними особами ОСОБА_9 , починаючи з лютого 2018 року став пропонувати їм вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 за грошову винагороду, при цьому обговорював з ними обставини за яких необхідно вчинити даний злочин.
Крім того, ОСОБА_9 за допомогою цієї ж пошти став підшукувати знаряддя вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , шляхом спілкування з різними невстановленими особами з приводу можливості незаконного придбання у них вогнепальної бойової зброї по типу «пістолета» чи «револьвера», а також бойових припасів по типу «гранат».
У подальшому, у невстановлених досудовим розслідуванням час та місці, у невстановленої слідством особи ОСОБА_9 , маючи умисел на незаконне придбання вогнепальної зброї, не маючи на те передбачених законом підстав, придбав перероблений на вогнепальну зброю пістолет моделі «МР-371» заводський номер « НОМЕР_1 » та дев`ять бойових патронів до нього калібру 9 мм, які незаконно зберігав до 21.08.2018 у невстановленому місці.
Продовжуючи пошук виконавця вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , в травні 2018 року ОСОБА_9 в мережі «Інтернет» знайшов повідомлення, викладене ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про те, що останній шукає роботу. При спілкуванні по мобільному зв`язку 12.05.2018, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 за грошову винагороду, на що ОСОБА_7 погодився. При подальшому неодноразовому спілкуванні по телефону, ОСОБА_9 домовився із ОСОБА_7 , що останній приїде до м. Вінниці для особистої зустрічі з ним та обговорення всіх обставин вчинення даного злочину, на що ОСОБА_7 погодився та 16.05.2018 приїхав до вказаного населеного пункту. При особистій зустрічі в м. Вінниці, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 обставини, за яких необхідно вчинити умисне вбивство ОСОБА_15 , зазначив місце її проживання, а саме: АДРЕСА_5 та пообіцяв йому в якості винагороди за вчинений злочин, грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Під час даної розмови ОСОБА_9 сказав ОСОБА_7 , що в обов`язковому порядку вбивство ОСОБА_15 необхідно вчинити близько 9 години 30 хвилин на залізничному переїзді, який розташований неподалік місця її проживання, коли потерпіла буде йти на роботу, шляхом нанесення ударів ножем їй в життєво важливі органи. Крім того, ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 , що останній, після вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , повинен забрати її сумку з особистими речами з метою імітації пограбування потерпілої, щоб запобігти викриттю ОСОБА_9 в організації вчинення даного злочину.
Після отримання згоди ОСОБА_7 на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , близько 19 години 30 хвилин 16.05.2018 ОСОБА_9 на банківську карту дружини ОСОБА_7 ОСОБА_18 , через банківський термінал особисто переказав грошові кошти в сумі 1005 гривень, для відшкодування йому витрат за придбані проїзні квитки до м. Вінниці.
Після цього ОСОБА_7 , з метою підготовки до вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , продовжив спілкуватися й консультуватися по мобільному зв`язку з ОСОБА_9 та неодноразово приїздив до м. Вінниці, щоб слідкувати за потерпілою, у період часу з 22.05.2018 по 23.05.2018, з 06.06.2018 по 08.06.2018, з 14.06.2018 по 15.06.2018, з 02.07.2018 по 04.07.2018, з 08.07.2018 по 09.07.2018, з 01.08.2018 по 02.08.2018. Для можливості ідентифікації ОСОБА_7 особи потерпілої при слідкуванні за нею, ОСОБА_9 зі створеної електронної почтової скриньки « ІНФОРМАЦІЯ_4 » надіслав йому фотознімок ОСОБА_15 і її анкетні дані: ім`я, по батькові, номер телефону.
Перебуваючи у вищевказані дні на території м. Вінниці, ОСОБА_7 неодноразово зустрічався з ОСОБА_9 та обговорював з ним обставини вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 . В якості завдатку за вчинення даного злочину, ОСОБА_9 надав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 400 доларів США. Крім того, ОСОБА_9 на банківську карту ОСОБА_7 через банківські термінали особисто переказав 05.06.2018 грошові кошти в сумі 995 гривень та 03.08.2018 грошові кошти в сумі 495 гривень, для відшкодування витрат ОСОБА_7 за придбані проїзні квитки до м. Вінниці.
Підготувавшись до вчинення даного злочину, ОСОБА_7 для його реалізації та на вимогу ОСОБА_9 17.08.2018 приїхав до м. Вінниці та зустрівся із останнім.
При особистій зустрічі 17.08.2018 у м. Вінниці ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 про те, що умисне вбивство ОСОБА_15 йому необхідно вчинити в нічний час у приміщенні її житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_5 , шляхом здійснення пострілів із пістолету, який ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 , як знаряддя вчинення даного злочину. Вказаний невстановлений слідством пістолет по типу «револьвер» ОСОБА_9 заздалегідь незаконно придбав у невстановлений час та місці, у невстановленої слідством особи та незаконно зберігав при собі.
Реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 , у ніч з 18.08.2018 на 19.08.2018, ОСОБА_7 , будучи озброєним пістолетом, який йому надав ОСОБА_9 , прийшов до місця проживання ОСОБА_15 за вище вказаною адресою. Зайшовши на територію даного домоволодіння, ОСОБА_7 підійшов до житлового будинку та шляхом віджиму дерев`яних штапиків, витягнув скло із зовнішнього склопакету одного з вікон будинку. Не маючи змоги непомітно витягнути скло з внутрішнього склопакету цього ж вікна в даному будинку, не розбудивши при цьому власників будинку, ОСОБА_7 від свого умислу проникнути до будинку відмовився, про що наступного дня повідомив ОСОБА_9 .
При наступній особистій зустрічі ОСОБА_7 повернув ОСОБА_9 наданий ним раніше пістолет, посилаючись на те, що на його думку, він не є надійним знаряддям для вчинення умисного вбивства, а тому йому потрібний інший. В якості авансової оплати ОСОБА_7 за вчинення ним даного злочину, ОСОБА_9 ще передав йому грошові кошти в сумі 100 доларів США.
У подальшому, близько 8 години 40 хвилин 21.08.2018, відповідно до попередньої домовленості, ОСОБА_9 зустрівся із ОСОБА_7 неподалік будинку АДРЕСА_6 . Під час особистої зустрічі, ОСОБА_9 передав ОСОБА_7 незаконно придбаний ним напередодні вказаний пістолет моделі «МР-371», який був споряджений глушником та магазин якого було споряджено 8-ма патронами калібру 9 мм, та ще 1 патрон калібру 9 мм перебував у патроннику. Таким чином, переданий пістолет перебував у бойовій готовності для вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 .
ОСОБА_7 усвідомлюючи, що отриманий від ОСОБА_9 пістолет відноситься до вогнепальної зброї, призначенням якої є механічне ураження живої цілі, а можливими наслідками від чого є заподіяння смерті особі, не маючи законних підстав на його носіння та використання, взяв даний пістолет для вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 та разом із ним пішов до переїзду через залізничні колії по вул. Привокзальній у м. Вінниці.
Близько 9 години 30 хвилин 21.08.2018 ОСОБА_7 , перебуваючи на залізничних коліях навпроти домоволодіння № 84 по вул. Привокзальній у м. Вінниці, очікував на появу ОСОБА_15 . Побачивши її, він розпочав рух за нею. Наблизившись до потерпілої зі спини на відстань декількох метрів ОСОБА_7 , застосовуючи пістолет, отриманий від ОСОБА_9 , з метою заподіяння смерті ОСОБА_15 , здійснив із нього два постріли в область її спини, внаслідок чого вона впала на землю.
Після цього, ОСОБА_7 наблизився до ОСОБА_15 та з близької відстані здійснив ще два контрольних постріли в шию потерпілої, коли остання лежала на землі, з метою реалізації спільного злочинного умислу спрямованого на заподіяння їй смерті.
У подальшому ОСОБА_7 , діючи за вказівкою ОСОБА_9 , не маючи умислу на незаконне збагачення, з метою інсценування пограбування ОСОБА_15 , забрав її сумку з особистими речами, та прямуючи від місця події, викинув її за декілька сотень метрів від місця вчинення вбивства, та залишив місце вчинення злочину.
Близько 10 години 10 хвилин 21.08.2018 ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_9 та повідомив йому, що він виконав його замовлення, а саме: вчинив умисне вбивство ОСОБА_15 відповідно до попередньої домовленості між ними за обумовлену суму грошових коштів в розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 27 696 гривень 68 копійок (згідно довідки НБУ № 61-0053/51284 від 21.09.2018), із яких він отримав від ОСОБА_9 лише 500 доларів США, що еквівалентно 13 848 гривень 34 копійки.
Під час даної телефонної розмови ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_7 , що останній має залишити територію міста Вінниці, а він у свій час надішле йому іншу частину обумовлених між ними грошових коштів в розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 13 848 гривень 34 копійки через ТОВ «Нова пошта», на що ОСОБА_7 погодився та поїхав до місця свого проживання.
Відповідно до висновку експерта № 776 від 11.10.2018, при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_15 виявлено чотири наскрізні поранення шиї та живота з ушкодженням судин шиї, хребта в шийному відділі з ушкодженням спинного мозку, та хребта в грудному відділі, печінки; садна колінних суглобів. Наскрізні поранення шиї та живота з ушкодженням судин шиї, хребта в шийному відділі з ушкодженням спинного мозку, та хребта в грудному відділі, печінки у ОСОБА_15 спричинені від дії вогнепальної зброї, снаряд якої був споряджений кулями, можливо, в період з 8:30 до 9:40 години 21.08.2018 року. Садна колінних суглобів у ОСОБА_15 спричинені від дії твердих тупих предметів, незадовго до смерті, мали ознаки легких тілесних ушкоджень і в причинному зв`язку зі смертю не стоять.
Смерть ОСОБА_15 настала від спричинення їй вогнепальних кульових наскрізних поранень шиї та живота з ушкодженням судин шиї, хребта в шийному відділі з ураженням спинного мозку, печінки, які ускладнились гострою масивною крововтратою. Після спричинення ОСОБА_15 вогнепальних поранень смерть настала через незначний проміжок часу, який може вимірюватись від декількох до десятка хвилин. Вогнепальні наскрізні поранення у ОСОБА_15 мали ознаки тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння і перебувають в причинному зв`язку з її смертю. При судово-токсикологічній експертизи крові та сечі від трупа ОСОБА_15 етиловий алкоголь не виявлено, що свідчить про те, що на момент смерті вона була твереза. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_15 тілесних ушкоджень, які б свідчили про боротьбу чи самооборону не виявлено. Після заподіяння ОСОБА_15 вогнепальних ушкоджень вона не могла бігти, ходити, повзти, наносити удари.
Вхідні вогнепальні отвори у ОСОБА_15 розташовані наступним чином: в ділянці задньої поверхні шиї два отвори, один в ділянці правої лопатки та один на межі грудної та поперекової ділянок хребта. Вихідні вогнепальні отвори знаходяться в ділянці шиї два, лівої щоки один, а також один в верхній частині живота. Вихідні отвори вхідних вогнепальних отворів в ділянці позадній поверхні шиї розташовані в ділянці лівої щоки та в ділянці середньої частини шиї зліва. Вихідний отвір вхідного вогнепального отвору в ділянці правої лопатки розташовувався в нижній частині шиї справа. Вихідний отвір вхідного вогнепального отвору що розташований на межі спини та поперекової ділянки розташований в верхній частині живота.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_19 повністю визнав свою вину, погодився з усіма обставинами справи, щиро розкаявся, про що зазначив в своїй заяві, яку додав до апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин вперше, визнав свою вину та щиро кається у вчиненому, не є антисоціальною людиною, покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі на певний період виконає мету визначену у ст.50 КК України, де згідно ч.2 вказано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року підлягає зміні в частині покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.
До обвинуваченого ОСОБА_7 застосоване покарання у вигляді довічного позбавлення волі, яке є несправедливим через суворість, наявність пом`якшуючих обставин, а саме щирого каяття, наявності позитивної репутації до притягнення до кримінальної відповідальності, вказує, що виправлення ОСОБА_19 можливе без призначення покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 мотивовані тим, що до обвинуваченого ОСОБА_9 можливо застосувати покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, так як він щиро кається, що вбачається із його особистої заяви, наданої до апеляційної скарги, просить вибачення перед рідними ОСОБА_15 , суспільством.
Висновки суду першої інстанції щодо призначення найсуворішого покарання ОСОБА_9 у вигляді довічного позбавлення волі є суб`єктивними.
Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив злочин вперше, визнає вину та щиро кається у вчиненому, не є антисоціальною людиною, покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі на певний період виконає мету визначену у ст.50 КК України, де згідно ч.2 вказано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вирок суду підлягає зміні в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний період, так як наявні є пом`якшуючі обставини, які впливають на термін покарання.
Обвинувачений ОСОБА_15 до вчинення злочину мав постійну роботу, працював менеджером у банківських установах, має вищу освіту, на момент вчинення злочину, йому було 45 років, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на даний час обвинувачений має батька ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є особою похилого віку, пенсіонером, мати ОСОБА_21 , померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , не винесла тяжких обставин, які трапилися з притягненням до кримінальної відповідальності сина.
Злочин був вчинений через триваючий конфлікт з потерпілою ОСОБА_15 з приводу виховання неповнолітньої доньки.

Вимоги апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 мотивував тим, що він щиро кається у організації інкримінованих йому злочинів, наслідком яких настала смерть його дружини. Зазначає, що за весь час слухання кримінального провадження в суді першої інстанції він не визнав вини, у зв`язку з тим, що боявся осуду своєю доньки, просить вибачення перед рідними покійної його дружини.
Обвинувачений вказує, що визнає всі обставини скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, засуджує свою поведінку та йому соромно за свої вчинки.
Злочин був вчинений через триваючий конфлікт з потерпілою ОСОБА_15 з приводу виховання неповнолітньої доньки.
Крім того, звертає увагу суду апеляційної інстанції на пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття.
На думку обвинуваченого, призначене судом першої інстанції йому покарання у виді довічного позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості злочину та його особі, оскільки суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений має вищу освіту, працював в «ПриватБанку» та «УкрСиббанку» економістом, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вів активний спосіб життя, на даний час має нову сімю.
За вказаних обставин обвинувачений просить пом`якшити йому покарання.

Потерпіла ОСОБА_22 ОСОБА_14 , ОСОБА_13 подали заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просили дану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року без змін.
Вважають доводи захисника ОСОБА_8 безпідставними, які суперечать матеріалам кримінального провадження та об`єктивній реальності, не ґрунтуються на законі та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду кримінального провадження, протягом трьох років та чотирьох місяців ОСОБА_9 не визнавав свою вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів та чинив перешкоди досудовому розслідуванню та судовому розгляду даного кримінального провадження.
Під час досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_9 відмовився від дачі показань у кримінальному провадженні. Під час судового розгляду, лише після допиту усіх свідків та дослідження усіх доказів ОСОБА_9 у грудні 2021 року, дав показання, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів категорично заперечував, при цьому надавав суду неправдиві показання, «поливав брудом» загиблу ОСОБА_15 та намагався спростувати здобуті у справі докази.
За увесь час з дня смерті вбитої ОСОБА_23 021.08.2021 року, ОСОБА_9 та його батьки жодної копійки за всі ці роки не надали ні на похорон ОСОБА_15 , ні на пам`ятник їй.
Відібравши матір у малолітньої дитини, жодного разу ОСОБА_9 навіть не запитав про свою доньку ОСОБА_24 та не поцікавився її здоров`ям та життям, ні він ні його батьки не допомагали фінансово на утримання доньки та на її відновлення, лікування після смерті матері; вибачення у батьків померлої за скоєне не просив.
Вищевикладене свідчить про те, що немає щирого каяття обвинуваченим ОСОБА_9 за скоєне.

Потерпілі ОСОБА_22 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 подали заперечення на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просили дану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року залишити без змін.
Потерпілі вважають доводи захисника ОСОБА_6 безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження та об`єктивній реальності, не ґрунтуються на законі та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.
Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_7 не визнавав своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів та чинив перешкоди судовому розгляду.
Під час судового розгляду, лише після допиту усіх свідків, та дослідження усіх доказів ОСОБА_7 дав показання, свою вину заперечував, надав неправдиві показання, намагався спростувати докази здобуті у справі.
За увесь час з дня смерті ОСОБА_23 21.08.2021 року шкоду не відшкодував.
Вищевикладене свідчить про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_7 щирого каяття.

Потерпіла ОСОБА_22 подала заяву, в якій просила апеляційний розгляд проводити за її відсутності.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_10 , який просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг, вирок суду залишити без змін, думку захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які заперечили проти апеляційних скарг та просили їх залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду про доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, п.11 ч.2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6, п.11 ч.2 ст. 115, ч.1 ст. 263 КК України в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 не оспорюється.

В апеляційних скаргах сторона захисту наводить доводи щодо наявності підстав для зміни покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .
На думку суду апеляційної інстанції призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 , ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65, ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів .
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його помякшують і обтяжують.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно розяснень викладених у п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків). Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (абзац 1 пункт 4). встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому так рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.
Тобто суд при встановлені обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання є самостійним та незалежним від наведених чи не наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, згідно характеристики КМ «П`ятничани» № 72-1930 від 22.08.2018 будь- яких скарг, заяв та звернень від сусідів і мешканців на ОСОБА_9 до квартального мікрорайону не надходило, відповідно до довідки № 73-1931 від 22.08.2018 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_2 , разом з матір`ю, батьком та сестрою, згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 05.07.2012, ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, прийняв до уваги обставини кримінального провадження, наслідки.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції , в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно з Постановами Верховного Суду від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів , особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який згідно довідки-характеристики ВК Клепачівської сільської ради Хорольського району Полтавської області 02-09/471 від 31.08.2018 ОСОБА_7 , 1996 р.н., зареєстрований в АДРЕСА_7 , однак там фактично не проживає, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_7 14.08.2015 зареєстрував шлюб з ОСОБА_25 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Хорольського районного управління юстиції у Полтавській області 18.12.2015, ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України прийняв до уваги обставини кримінального правопорушення, наслідки.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_9 вину визнав у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, визнаних судом доведеними.
В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_9 вказують, що підставою для призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання є наявність пом`якшуючих обставин визнання вини у повному обсязі, щиросердне розкаяння, відшкодування шкоди, наявність тривалого конфлікту з потерпілою з приводу виховання дитини.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в обгрунтування своєї позиції зазначає, що ОСОБА_7 скоїв злочин вперше, вину визнає, щиро кається.
В суді першої інстанції ОСОБА_7 вину визнавав лише у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.6, п.11 ч.2 ст. 115 КК України заперечував.
Під час апеляційного розгляду змінив свою позицію, зазначив, що вину визнає.

Щире каяття характеризується суб`єктивним ставленням винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона повністю визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, дає своїй поведінці належну оцінку і дійсно готова нести передбачену законом відповідальність.
Перевіряючи доводи захисників, суд апеляційної інстанції приймає до уваги розяснення Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у викладені у постанові від 18.09.2019 у справі №166/1065/18, де зазначено, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з часу внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто з 21.08.2018 року і до винесення вироку Вінницьким міським судом Вінницької області 09.12.2021 року обвинувачений ОСОБА_9 вину не визнавав, заходів щодо відшкодування шкоди не вживав .
Поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 не вказувала на те, що обвинувачений у вчиненому розкаявся, зробив для себе відповідні висновки, оцінив негативні наслідки своїх дій для потерпілих, хоч про це і заявляє під час апеляційного розгляду, під час досудового розслідування та судового розгляду відмовлявся від дачі показань у кримінальному провадженні, лише після допиту всіх свідків та досліджених доказів у кримінальному провадженні дав показання у яких свою вину не визнав, категорично заперечував свою причетність до вчиненого злочину.
Після постановлення обвинувального вироку суду 09.12.2021 року та призначення судом покарання у виді довічного позбавлення волі, обвинувачений під час апеляційного розгляду вказав, що вину визнав, щиро розкаявся, однак така поведінка обвинуваченого свідчить про намагання останнього ввести суд в оману, вигородити себе, а також про відсутність будь-якого каяття та усвідомлення наслідків скоєного.
Відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_9 вибачався перед потерпілими, намагався компенсувати потерпілим перенесені страждання за смерть найріднішої людини дочки до прийняття рішення судом, в матеріалах справи не міститься.
Під час апеляційного розгляду сторона захисту зазначала про намагання обвинуваченого відшкодувати шкоду, що підтверджується банківською квитанцією № від 10.01.2022 року, квитанцією № від 10.02.2022 року про перерахування коштів у сумі 7000 грн, 3000 грн у відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_20 та звертала увагу про небажання потерпілих одержувати грошові перекази.
Ці твердження як обставину , що пом`якшує покарання суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки добровільне відшкодування завданого збитку має місце тоді, коли спричинений злочином збиток відшкодовується винним з власної ініціативи до винесення обвинувального вироку.
Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_9 вказує на те, що намагається відшкодувати шкоду потерпілим жодним чином не знижує суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, не виправдовує дії обвинуваченого та не спростовує ту обставину, що обвинувачений посягав на найвищу соціальну цінність життя людини, матері своєї доньки, про бажання спілкування з якою наголошує, звертаючись про зміну покарання.
На думку суду апеляційної інстанції не може бути враховано як помякшуючу обставину наявність конфлікту з потерпілою з приводу виховання дитини, оскільки зазначене не виправдовує дії обвинуваченого ОСОБА_9 , який незважаючи на можливість вирішення конфлікту мирним та цивілізованим шляхом протягом тривалого часу обмірковував та планував заподіяння смерті ОСОБА_15 , розглядаючи різні способи вбивства, а лише вказує на його цинічне ставлення до життя потерпілої, з якою мав спільну дитину, яка внаслідок злочинних дій його та обвинуваченого ОСОБА_7 залишилась без матері.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував, оцінюючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, можливість непередбачуваної поведінки обвинуваченого ОСОБА_9 по відношенню до потерпілих, які є опікунами його дочки.
На думку суду апеляційної інстанції, доводи суду першої інстанції в цій частині є слушними, що також свідчить про доцільність призначення покарання у виді довічного позбавлення волі.
Апеляційний суд вважає, що покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, з чим погоджується суд апеляційної інстанції, обставиною, яка зумовлює призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі й вказує на неможливість застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним особливо тяжкого злочину щодо колишньої дружини та свідчить про його виключну небезпеку для суспільства.
Під час апеляційного розгляду потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , наполягали на суворому покаранні у виді довічного позбавлення волі, вказуючи, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_9 загинула дочка, що є для них непоправимою втратою на все життя.
З урахуванням особи ОСОБА_9 , тяжкості кримінального правопорушення, суспільної небезпеки, обставин вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків-загибель людини, думки потерпілих, суд апеляційної інстанції вважає, що захисником в апеляційній скарзі не спростовано висновків суду першої інстанції і не наведено того переконливого обґрунтування підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання вочевидь несправедливим через його суворість і доцільності призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Щодо доводів захисника ОСОБА_6 , то сам по собі факт, що ОСОБА_7 після вироку суду визнає вчинення злочинів не може свідчити про його щире каяття.

Ті обставини, що ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні малолітню дитину, не є антисоціальною особою, в даному випадку не є підставою для призначення йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки, вказані обставини не перешкодили йому вчинити умисний особливо тяжкий злочин, що призвів до незворотніх наслідків - позбавлення життя потерпілої, вчинений з корисливих мотивів на замовлення.
Потерпілі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під час апеляційного розгляду пояснювали, що обвинувачений ОСОБА_7 вибачення у них не просив, за увесь час з дня смерті потерпілої ОСОБА_15 шкоди заподіяним злочином не відшкодував, чинив перешкоди під час судового розгляду, давав завідомо неправдиві покази в суді та намагався спростувати здобуті у кримінальному провадженні докази, наполягали на довічному позбавленні волі.
Апеляційний суд за встановлених обставин не вбачає підстав для визнання наявності в обвинуваченого ОСОБА_7 дійсно щирого каяття як обставини, що пом`якшує покарання.
Перевіривши всі обставини, які мають значення при призначенні покарання, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації, в дотримання ст.50, ст.65 КК України визначив покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , обвинуваченому ОСОБА_7 , яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
В Україні право на життя гарантується ст.27 Конституції України.

Відповідно до ст.3 Конституції України життя людини визнано найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя і ніхто не може свавільно позбавити її життя. Тому охорона життя людини найважливіше завдання кримінального права. Серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку.

Кримінально-правова охорона життя людини є важливим завданням, успішне виконання якого значною мірою залежить від правильного застосовування кримінального закону, вважає, що особі, яка вчинила злочин проти життя та здоров`я особи, що є найвищою цінністю повинна нести справедливе покарання.

Відповідно до ч.1 ст.64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, тобто лише тоді, коли воно встановлене у санкції статті, за якою засуджується особа (лише за вчинення злочинів, за які визначено покарання у виді довічного позбавлення волі), якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 7 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Тобто обставиною, яка зумовлює призначення довічного позбавлення волі й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи злочинця. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку небезпеку можуть, зокрема, вказувати: наявність у вчиненому діянні декількох з альтернативно передбачених диспозицією ознак відповідного складу злочину; відсутність обставин, що пом`якшують покарання тощо.

Судом першої інстанції призначено покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_7 у виді довічного позбавлення волі.

Покарання у виді позбавлення волі є тим видом покарання, що застосовується у випадках, коли необхідність такого призначення обумовлюється особливими обставинами, що обтяжують відповідальність, та виключно небезпечністю особи винного.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи особи обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , обставини вчинених кримінальних правопорушень, наслідків вважає, що вони є особливо небезпечними для суспільства, будь-який інший вид покарання окрім довічного позбавлення волі не забезпечить мету покарання у виді виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Те, що під час апеляційного розгляду обвинувачені зазначили про щире каяття не є відвертим визнанням своєї провини, а на думку суду апеляційної інстанції спробою уникнути покарання у виді довічного позбавлення волі.

Хоча під час апеляційного розгляду обвинувачені зазначили про визнання вини , в їхніх показах відсутній осуд їхньої поведінки.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_9 , будучи особою раніше не судимою, замовив вбивство колишньої дружини, матері своєї дитини, про любов до якої та батьківські почуття зазначає, розглядав різні способи вбивства, шукав виконавця, спланував дії ОСОБА_7 , забезпечивши останнього вогнепальною зброєю , незважаючи на те, що ОСОБА_7 з 18.08.2018 року на 19.08.2018 року здійснив спробу проникнути до будинку з метою вбивства потерпілої, однак від умислу проникнути до будинку відмовився, продовжив втілювати в життя свій намір позбавити життя ОСОБА_15 , забезпечивши ОСОБА_7 пістолет у бойовій готовності з глушником

Також суд апеляційної інстанції враховує те, що ОСОБА_7 , будучи молодою людиною, фізично здоровою людиною, теж раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, маючи на утриманні малолітню дитину, холоднокровно, маючи намір покращити матеріальне положення своєї сімї, вбив потерпілу, здійснивши два постріли в область спини та два контрольні постріли в шию потерпілої, в ранковий час на території залізничної колії навпроти будинку АДРЕСА_6 .

Обставини вбивства ОСОБА_15 свідчать про винятково високий ступінь суспільної небезпеки злочину.

Вищевказане вказує на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 діяли, невважаючи життя людини найвищою цінністю, нехтуючи загальнолюдськими цінностями життям людини, що унеможливлює виправлення останніх при визначенні судом певного строку покарання.
Призначене судом першої інстанції покарання, відповідає як принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й узгоджується з принципом справедливості, виходячи з фактичних обставин вчинених злочинів .
До критеріїв, які мають стати основою визначення покарання, співрозмірного зі злочином, слід віднести також суспільну небезпечність вчинюваного обвинуваченими злочину, адже Конституція України та закони України покликані охороняти не лише конкретного громадянина, а й суспільство в цілому, в той час як людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України.
Порушення матеріального, процесуального права, які є підставою згідно ст. 409 КПК України для скасування чи зміни вироку суду судом апеляційної інстанції не встановлено
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг.
Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 09.12.2021 року щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4