Справа № 755/5500/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" червня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000570 від 25 січня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин Київської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який не працює, із середньою освітою, неодруженого, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :
Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_5
24 січня 2020 року близько 20 год 00 хв ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вживав спиртні напої разом із потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_12 .
Близько 23 год 30 хв, перебуваючи у вищевказаній квартирі між ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 виник словесний конфлікт у результаті вчинення направомірних дій ОСОБА_9 щодо ОСОБА_12 , які виразились у сварці та нанесенні їй тілесних ушкоджень, під час якого у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на спричинення смерті останньому.
Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, ОСОБА_5 взяв кухонний ніж у ліву руку та, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , замахнувся на останнього, який в свою чергу перебував поряд із кухонним столом, повернутий лівим боком.
У подальшому ОСОБА_5 почав наносити удари ОСОБА_9 , а саме: один удар в область грудної клітини зліва, після чого, усвідомлюючи свої суспільно-небезпечні дії наніс один удар ножем у шию з лівого боку та плечовий суглоб зліва, чим вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Однак ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежать від його волі.

Після отриманих ножових поранень ОСОБА_9 доставлено до КМКЛ ШМД, що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3.
Згідно довідки № 2 від 25 січня 2020 року, виданої КМКЛ ШМД, поставлено діагноз: колото-різане проникаюче поранення грудної клітини (1); лівосторонній пневмоторакс; колото-різане поранення шиї з ліва з ушкодженням; колото-різані рани (5) грудної клітини зліва; колото- різані поранення лівого плечового суглоба (1); колото-різані поранення лівої надключевої ділянки (1).
Згідно висновку експерта № 042-497-2020 від 03 березня 2020 року 16 березня 2020 року, на момент надходження до стаціонару 25 січня 2020 року у ОСОБА_9 виявлені такі тілесні ушкодження: колото-різане поранення шиї зушкодженням лівої зовнішньої яремної вени; колото-різане проникаюче поранення грудей зліва з явищами лівобічного пневмотораксу; колото-різані непроникаючі поранення грудної клітки зліва, лівої надключичної ділянки та лівого плечового суглобу.
Вказані ушкодження спричинені гострим предметом (предметами), могли утворитись 25 січня 2020 року внаслідок не менш 5-ти травматичних дій та відносяться: - непроникаючі колото-різані поранення грудної клітки зліва, лівоїнадключичної ділянки та лівого плечового суглобу - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я); колото-різане поранення шиї з ушкодженням лівої яремної вени та проникаюче колото-різане поранення грудей - до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), згідно з п.п.2.1.3.й; 2.1.3.п «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Позиція сторони захисту
Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав та зазначив, що у той період працював у ТЦ «Біличі» за станцією метро Академмістечко. 24 січня 2020 року він повернувся додому за адресою: АДРЕСА_3 , приблизно о 19 год 20 хв. У квартирі вже були ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та сусіди. У цій квартирі дві кімнати, у одній проживав він із ОСОБА_15 , а у іншій ОСОБА_16 . Коли він прийшов з роботи, вони розмовляли про сусіда ОСОБА_17 , який помер, були всі у великій кімнаті, алкоголю на той момент не було. За алкоголем згодом пішли ОСОБА_13 з ОСОБА_18 . Потім всі пішли на кухню, а він залишився у кімнаті відпочивати. На кухню пішли ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , сусіди ОСОБА_19 , ОСОБА_18 та ще один сусід із третього поверху, при цьому він сам фактично весь час був у кімнаті, виходив пити воду та в туалет. ОСОБА_18 говорив з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 говорила з ОСОБА_13 за гроші, разом вони вживали алкоголь, було 5-6 пляшок горілки. Чув розмову про гроші, бо були відкриті двері. Він вставав з ліжка, коли ОСОБА_13 з ОСОБА_14 зчепилися, між ними була лайка, свідком чого був лише він. Він словесно намагався їх втихомирити, а коли пішов у кімнату, то вони знову почали сваритися, хоча сказали, що самі розберуться. За його присутності ОСОБА_13 не наносив удари ОСОБА_14 . ОСОБА_13 з ОСОБА_14 конфліктували біля столу, на столі була їжа, виделки, чарки, різні ножі. У ОСОБА_13 з усіма були скандали. Також повідомив, що ця компанія ходила по горілку кілька разів, також вживали наркотичні речовини, бачив, що вони щось курили і бачив на столі шприц, оскільки декілька разів приходив до них і чув запах, але що саме не знає. Також він чув як ОСОБА_13 почав скандал із ОСОБА_18 , а через деякий час до нього прийшла ОСОБА_14 і покликала подивитись на ОСОБА_13 , який був на кухні, зомлілий, п`яний і в наркотичному сп`янінні, на ньому була кров, але не багато, він просто сидів. ОСОБА_14 повідомила, що наче ОСОБА_13 виходив і прийшов із тілесними ушкодженнями та у крові, він запропонував викликати швидку допомогу, але ОСОБА_14 сказала, що все нормально, після чого він повернувся до кімнати. Крім того, ОСОБА_14 попросила його взяти вину за спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 на себе, щоб захистити її, що він і зробив, коли приїхала поліція, оскільки пожалів ОСОБА_14 . У поліції його перевіряли на стан алкогольного сп`яніння, результат був негативний.

Захисник ОСОБА_11 просив виправдати ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано безсумнівних, достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення.

Позиція потерпілого
Будучи допитаним у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 показав, що точної дати не пам`ятає але десь у лютому 2020 року повертався додому за адресою: АДРЕСА_3 , де проживав разом із обвинуваченим і ОСОБА_15 . ОСОБА_20 з ОСОБА_14 жили у великій кімнаті, він у меншій. Оскільки помер сусід, він купив кілька пляшок горілки та прийшов додому близько 19 год 00 хв. ОСОБА_21 на той час спав п`яний, потім прокинувся, випив і знов пішов спати. Вдома були ще сусіди ОСОБА_22 і ОСОБА_23 . ОСОБА_14 кричала на ОСОБА_20 , бо він був п`яний. Коли вони випивали прийшли його знайомі ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , ОСОБА_26 він мав віддати гроші. Після вживання алкоголю всі розійшлись і у квартирі залишились він, ОСОБА_14 та ОСОБА_20 . Він сидів за столом на кухні боком до входу разом із ОСОБА_14 , коли зайшов ОСОБА_20 , став позаду та почав наносити удари із-за спини у область шиї лівіше кадика та у область спини. Після нанесених ударів він не пам`ятає, що було далі. Зранку він прокинувся, доповз із кухні у коридор. На кухні ножі були у літровій банці разом із ложками та виделками у нього за спиною. Яким ножем наносились удари він не знає. Конфліктів у нього ні з ким не було, сумнівається, що ушкодження були нанесені йому у зв`язку із ревністю. У лікарні він пролежав десь тиждень-півтори тижні, за цей час обвинуваченого не бачив. Із ОСОБА_20 вони нормально спілкуються, претензій до нього нема, але той не вибачався.

Досліджені у судовому засіданні докази
Свідок ОСОБА_27 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що подія відбулась ввечері десь взимку 2020 року. У квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , зустрілись випивати він, ОСОБА_28 та потерпілий ОСОБА_29 . Також у квартирі була ОСОБА_30 , яка теж випивала. Алкоголь на той момент уже був на кухні. Також він курив траву канабіс. Двірко ОСОБА_20 з ними не сидів, один раз виходив. Загалом просиділи годину-півтори, оскільки йому потрібно було їхати додому. Між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 була словесна перепалка. У нього з ОСОБА_13 конфліктів не було, але ОСОБА_13 вдарив його по нозі стільцем, бо був п`яний і йому щось не сподобалось. Він про це нікому не розповідав, бо не придав цьому значення. ОСОБА_24 перший вийшов з квартири, потім вийшов і він, але оскільки забув гаманець у квартирі, то повернувся туди разом із ОСОБА_31 . ОСОБА_14 відкрила їм двері і сказала подивитись що з ОСОБА_13 . Він підклав під голову ОСОБА_13 ганчірку і вони з ОСОБА_31 викликали швидку допомогу, але не чекали її. ОСОБА_14 після цього була перелякана, вона майже не говорила, була напідпитку. Ножа у крові він не бачив.

Свідок ОСОБА_32 , будучи допитаним у судовому засіданні, показав, що подія відбулась десь 25 січня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , де випивали горілку у зв`язку з поминками сусіда. Це була спонтанна зустріч під вечір, у квартирі були він, ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 та ОСОБА_14 . Вони виходили за горілкою, пили цілий день, сиділи на кухні, вживали алкоголь всі, крім обвинуваченого, оскільки той був у кімнаті, інколи підходив до них випивати. Коли він покидав квартиру, то конфліктів не було, не бачив, щоб хтось когось бив. Потім йому зателефонував ОСОБА_18 та сказав, що забув у квартирі гаманець, то вони вдвох повернулись. У квартирі побачив ОСОБА_13 , який лежав спиною до дверей, він не бачив ушкоджень, але кров була біля нього на підлозі. Викликали швидку допомогу і він пішов проводити ОСОБА_18 . ОСОБА_14 говорила, що ОСОБА_13 вдарився об батарею, але це не точно, ОСОБА_20 мовчав. Коли він прийшов знову зранку наступного дня десь о 10-11 годині, ОСОБА_13 лежав на тому ж місці у тій же одежі, але без крові. ОСОБА_14 сказала, що витерла кров, але не пояснила чому. Він не знає чи ввечері приїжджала швидка допомога і не знає хто її викликав зранку. ОСОБА_20 схильний до вживання алкоголю, але не був агресивний. Потерпілий ОСОБА_13 нікого не провокував.

Крім того, судом безпосередньо досліджено надані стороною обвинувачення докази, зокрема:
довідку № 2 від 25 січня 2020 року, видану Міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги м. Києва, про те, що у ОСОБА_9 діагноз: колото-різане проникаюче поранення шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени; колото-різане проникаюче поранення грудей зліва з явищами лівобічного пневмотораксу; колото-різані непроникаючі поранення грудної клітки зліва, лівої надключичної ділянки та лівого плечового суглобу (т. 2 а.с. 2);

заяву ОСОБА_12 від 25 січня 2020 року про дозвіл на проведення огляду за адресою: АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 4);

протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею від 25 січня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено: змиви речовини бурого кольору у кількості 7 шт., поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, предмети схожі на ножі у кількості 5 шт., чашки у кількості 3 шт., недопалки у кількості 5 шт., ганчірка з плямами речовини бурого кольору(т. 2 а.с. 5-18).

Захисник вказував на недопустимість доказів, отриманих у результаті проведення даного огляду, оскільки у матеріалах справи є ухвала суду про відмову у наданні дозволу на проведення огляду, згода ОСОБА_12 на проведення огляду у її квартирі не була добровільною, при огляді був відсутній ОСОБА_5 , а сама дія не фіксувалась на відеокамеру.

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України, слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Згідно ч. 2 ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

За ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Зокрема, при огляді, відповідно до ч. 7 ст. 237 КПК України, слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч. 3 ст. 214 КПК України, у невідкладних випадках до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань може бути проведений огляд місця події (відомості вносяться невідкладно після завершення огляду).

З аналізу ст. 214, 223, 237 КПК вбачається, що огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 418/801/17 зазначено, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій. При цьому, підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , де проводився огляд, проживали свідок ОСОБА_12 , яка є власницею квартири, потерпілий ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_5 .

Підставою для проведення огляду місця події (квартири) стала госпіталізація ОСОБА_9 до Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги з колото-різаним проникаючим пораненням шиї та колото-різаними пораненнями грудної клітини.

Під час огляду вказаної квартири вилучено: змиви речовини бурого кольору у кількості 7 шт., поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, предмети схожі на ножі у кількості 5 шт., чашки у кількості 3 шт., недопалки у кількості 5 шт., ганчірка з плямами речовини бурого кольору.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто, законодавцем окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє.

Із матеріалів кримінального провадження убачається наявність заяви ОСОБА_12 про дозвіл на проведення огляду квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Більше того, після проведення вказаного огляду слідча зверталась до слідчого судді з клопотанням про дозвіл на проведення огляду вищевказаної квартири. Ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні клопотання відмовлено якраз таки з причини, що проведення огляду не потребує надання дозволу слідчого судді для його проведення.

Згідно ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 КПК України, запис, здійснений за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів під час проведення слідчим, прокурором обшуку, є невід`ємним додатком до протоколу. Дії та обставини проведення обшуку, не зафіксовані у записі, не можуть бути внесені до протоколу обшуку та використані як доказ у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України, виконання ухвали слідчого судді, суду про проведення обшуку в обов`язковому порядку фіксується за допомогою звуко-та відеозаписувальних технічних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Враховуючи те, що огляд місця події у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , проводився за добровільної згоди власника, а не на підставі ухвали слідчого судді, а вимоги обов`язкової відеофіксації при проведенні огляду місця події у ст. 237 КПК України немає, то відсутність відеозапису при наявності фототаблиці з проведеного огляду та відсутності зауважень від учасників слідчої дії не тягне за собою істотне порушення прав та свобод людини, а тому і відповідно визнання такого доказу недопустимим.

висновок експерта № 081-98-2020 від 20 березня 2020 року, згідно якого за результатами проведення судово-медичної експертизи семи змивів за матеріалами кримінального провадження № 0000570, у змивах речовини бурого кольору, наданих на дослідження, знайдена кров людини, при встановленні групової належності якої був виявлений антиген Н. Ця кров могла походити від потерпілого ОСОБА_9 (т. 2 а.с. 47-51);

протокол огляду місця події з ілюстративною таблицею від 25 січня 2020 року за адресою: АДРЕСА_4 , під час якого виявлено та вилучено: футболку зі слідами речовини бурого кольору, труси зі слідами речовини бурого кольору, шкарпетку та кофту білого кольору зі слідами речовини бурого кольору (т. 2 а.с. 54-56);

Сторона захисту посилається на те, що протокол огляду місця події складений слідчим Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, який не визначений керівником органу досудового розслідування, як слідчий, що здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, а тому просить суд визнати даний доказ недопустимим.

Згідно ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Суд, враховуючи вище зазначені обставини, заважаючи на норми кримінального процесуального законодавства та специфіку проведення досудового розслідування вважає необґрунтованими твердження сторони захисту, щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 25 січня 2020 року з тих підстав, що протокол огляду складений у відповідності до ч. 3 ст. 214 КПК України, а саме до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому і до визначення слідчого (групи слідчих), якому (яким) доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Тому суд вважає відсутність у групі слідчих особи, яка складала протокол огляду, а саме слідчого ОСОБА_33 , жодним чином не може свідчити про оформлення його суб`єктом, який не уповноважений на це нормами КПК України, оскільки дана слідча дія проводилась до внесення відомостей до ЄРДР.

протокол проведення слідчого експерименту від 06 лютого 2020 року за участю потерпілого ОСОБА_9 , під час якого він відтворив події, що сталися у ніч з 24 січня 2020 року на 25 січня 2020 року. Він орендував кімнату у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , де проживали також власниця житла ОСОБА_14 та її співмешканець ОСОБА_5 24 січня 2020 року близько 20 год 00 хв він повернувся з роботи додому, біля входу у квартиру зустрів ОСОБА_14 та сусіда, який запропонував вжити алкогольні напої, щоб пом`янути померлого знайомого. Через деякий час прийшов сусід ОСОБА_34 , а потім і знайомий ОСОБА_19 , з якими вони продовжили вживати алкоголь. ОСОБА_5 у цей час спав у іншій кімнаті. Того ж дня близько 21 год 00 хв він разом із ОСОБА_35 поїхали на Ленінградську площі у м. Києві, щоб купити ще алкоголю. Повернувшись додому ОСОБА_19 уже пішов до своєї квартири, а він ще декілька разів виходив на подвір`я по особистим справам. Близько 22 год 00 хв до нього прийшов ще один знайомий ОСОБА_18 , через деякий час ОСОБА_18 з ОСОБА_35 пішли і у квартирі з ним залишились ОСОБА_14 та ОСОБА_5 . Через деякий час, коли він сидів на стільці на кухні спиною до кухонного гарнітуру, позаду підійшов ОСОБА_5 , після чого взяв до рук ніж та наніс йому 2 удари лівою рукою у область шиї, після чого він втратив свідомість, тому не пам`ятає чи наносились йому ще удари та чи була у приміщенні ще і ОСОБА_14 . ОСОБА_36 подівся ніж він не знає (т. 2а.с. 58-62);

копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_9 № 1611 про перебування на стаціонарі з 25 січня 2020 року по 05 лютого 2020 року (т. 2 а.с. 65);

копія карти виїзду швидкої медичної допомоги від 25 січня 2020 року № 846 до ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якої попередній діагноз: колото-різані рани шиї, грудної клітки, геморагічний шок IV ст., пошкодження трахеї, пневмоторакс (т. 2 а.с. 73);

висновок експерта № 042-497-2020 від 16 березня 2020 року, згідно якого за результатами проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000570 встановлено, що на момент надходження ОСОБА_9 до стаціонару 25 січня 2020 року о 12 год 35 хв, у нього мали місце наступні ушкодження: колото-різане поранення шиї з ушкодженням лівої зовнішньої яремної вени; колото-різане проникаюче поранення грудей зліва з явищами лівобічного пневмотораксу; колото-різані непроникаючі поранення грудної клітки зліва, лівої надключичної ділянки та лівого плечового суглобу. Вказані ушкодження спричинені гострим предметом (предметами), могли утворитись 25 січня 2020 року внаслідок не менш 5-ти травматичних дій та відносяться: непроникаючі колото-різані поранення грудної клітки зліва, лівої надключичної ділянки та лівого плечового суглобу - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (за критерієм тривалості розладу здоров`я); колото-різане поранення шиї з ушкодженням лівої яремної вени та проникаюче колото-різане поранення грудей - до тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя), згідно з п.п. 2.1.3.й; 2.1.3.п «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (т. 2 а.с. 85-88);

протокол проведення слідчого експерименту від 26 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_32 , під час якого він розповів, що мешкає на поверх нижче квартири АДРЕСА_5 . Йому зателефонував сусід ОСОБА_13 і він відразу пішов до нього. У квартирі вже були ОСОБА_14 , ОСОБА_20 і ОСОБА_13 , він пішов на кухню до ОСОБА_13 , де був ще один сусід, та вони сіли пом`янути алкоголем покійного сусіда. Після цього у них закінчилась горілка і він разом із ОСОБА_13 пішли на ОСОБА_37 площу за добавкою, купивши горілку, вони повернулись назад. Потім ОСОБА_13 виходив на вулицю поповнити рахунок та повернувся вже з ОСОБА_18 і вони продовжили випивати, ОСОБА_14 була то з ними, то йшла у кімнату. У його присутності ОСОБА_13 нервував, що в нього не стало грошей. Далі спиртні напої закінчилися, йому зателефонував сусід і він мав підійти до нього. Після цього йому зателефонував ОСОБА_18 і сказав, що ОСОБА_13 на нього кидався і вдарив його стільцем, щоб уникнути конфліктної ситуації він вийшов із квартири. Далі вони з ОСОБА_18 зустрілись і той почав шукати «травку» і не знайшли, бо він забув її у квартирі. Повернувшись до квартири, ОСОБА_14 сказала пройти і подивитись на кухню. ОСОБА_13 лежав на спині на підлозі поруч із батареєю, кров була навколо нього. Де і що лежало в той момент, у тому числі ніж, він не звернув увагу. Про те що сталося не сказала ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_20 . Потім він з ОСОБА_14 та ОСОБА_18 пішли у кімнату покурити травку, виходячи ОСОБА_14 на вухо сказала, що ОСОБА_20 вдарив ножем ОСОБА_13 , проте з яких причин він це зробив та чому між ними був конфлікт не повідомила. Покуривши, він викликав швидку допомогу, коли вже виходили з квартири то зустріли лікарів, відкрили їм двері і пішли. На вулиці він розповів ОСОБА_18 те, що йому розповіла ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_20 вдарив ножем ОСОБА_13 . Потім йому зателефонували із швидкої допомоги та сказали, що двері у квартиру ніхто не відчиняє, він набрав ОСОБА_20 і той сказав, що відкриє (т. 2 а.с. 89-94);

протокол проведення слідчого експерименту від 26 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_27 , під час якого він повідомив, що йому зателефонував товариш та запросив до себе. Близько 21 год 00 хв він приїхав за адресою: АДРЕСА_3 , у квартирі на кухні вже перебували ОСОБА_34 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 і вживали спиртні напої, він до них приєднався. Протягом цього час ОСОБА_13 виходив на вулицю поповнити рахунок, а потім через деякий час ОСОБА_38 хтось зателефонував і той пішов. Він залишився з ОСОБА_13 на кухні далі випивати, ОСОБА_14 пішла у кімнату відпочивати. ОСОБА_13 був дуже п`яний та неадекватно себе поводив, взяв стілець та вдарив його по нозі, але конфлікту між ними не було. Потім він зібрав свої речі та покинув квартиру, там залишились ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 . Покидаючи квартиру, він чув сварку між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 через гроші, які нібито зникли, при цьому на той момент ушкоджень ні в кого не було. На подвір`ї він чекав ОСОБА_39 , який підійшов за 20 хвилин, вони хотіли покурити траву, але вона була у гаманці, який він забув у квартирі, через що вони піднялись назад. Піднявшись до квартири, у коридорі стояла ОСОБА_14 , яка на запитання де ОСОБА_13 сказала пройти і подивитись на кухню. ОСОБА_13 лежав на спині на підлозі поруч із вікном та батареєю, голова була повернута вліво, на голові було видно травму та згусток і все тіло було у крові. Що сталося ОСОБА_14 так і не повідомила, на запитання чи може хтось приходив вона відповіла, що ні. Далі ОСОБА_24 зателефонував у швидку медичну допомогу, а він вихопив телефон та пояснив, що у ОСОБА_13 травма голови, щоб вони швидше приїхали. Далі вони пішли у кімнату та зробили справу з наркотиками, після чого пішли з квартири. Крові не було ані у під`їзді, ані на вулиці, лише на кухні (т. 2 а.с. 95-100);

протокол проведення слідчого експерименту від 26 січня 2020 року за участю свідка ОСОБА_12 , під час якого ОСОБА_12 показала, що 25 січня 2020 року ОСОБА_13 схопив її за волосся, у той час коли вона перебувала на кухні, де всі вживали горілку, ОСОБА_20 , який сидів збоку, піднявся та спитав, чому ОСОБА_13 тягає її за волосся, нехай йде до своєї жінки і так робить. ОСОБА_14 зазначила, що ОСОБА_20 та ОСОБА_13 недолюблювали один одного, ОСОБА_13 часто бив п`яного ОСОБА_20 . Після цього ОСОБА_14 сказала ОСОБА_13 збирати речі та переїжджати до своїх батьків. Далі ОСОБА_14 відтворила подію, як ОСОБА_20 піднявся та сказав ОСОБА_13 , що приб`є його, бо той йому набрид як «гірка редька», показала як ОСОБА_20 схопив ніж, який лежав на столі, та почав швидко бити рукою, у якій був ніж, у область грудної клітки ОСОБА_13 . Відтворила механізм нанесення ударів, кількість ударів вона не пам`ятає, як і не пам`ятає, куди ОСОБА_20 поклав ніж. Після нанесених ударів ОСОБА_13 впав поруч зі столом, ОСОБА_14 показала де саме він лежав та як. Далі вона побігла за телефоном, але ОСОБА_20 його розбив, щоб вона нікуди не телефонувала, після чого вона побігла до сусідів, але ті ніяк не відреагували. На питання хто спровокував конфлікт ОСОБА_14 відповіла, що ОСОБА_13 почав на неї наїжджати, після чого вона сказала йому йти геть, якщо щось не подобається. На питання яка поведінка ОСОБА_20 , коли той вип`є, ОСОБА_14 сказала, що він дуже спокійний і треба дуже постаратись, щоб його розізлити. Також повідомила, що до квартири, окрім лікаря, ОСОБА_40 та ОСОБА_26 , ніхто не приходив (т. 2 а.с. 101-107).

Стороною захисту висловлено зауваження з приводу того, що слідчий експеримент проводився у формі допиту з чим суд не погоджується зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Натомість ч. 1 ст. 240 КПК України визначено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Водночас проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК (правова позиція Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17, провадження № 51-6070 кмо19).

Із протоколу слідчого експерименту та відеозапису з нього вбачається, що ОСОБА_30 , розповідаючи як все відбувалось, відтворювала і обстановку на кухні, і позиції обвинуваченого та потерпілого, механізм нанесення ударів ножем ОСОБА_5 по ОСОБА_9 на статисті, знаходження потерпілого після його падіння, у зв`язку з чим суд вважає зауваження сторони захисту безпідставними.

висновок експерта № 042/1-111-2020 від 27 січня 2020 року, згідно якого за результатами проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000570 ОСОБА_12 встановлено, що при проведенні судово-медичного огляду ОСОБА_12 виявлено, що у лівій потиличній області розташована ділянка шкірних покривів з мілко точковими червоними крововиливами розміром 3,5х3,0 см з відсутністю волосся будь-яких тілесних ушкоджень на шкірних покровах та видимих слизових оболонках не виявлено, що відноситься до легкого тілесного ушкодження (т. 2 а.с. 112-114);

висновок експерта № 042/1-110-2020 від 27 січня 2020 року, згідно якого за результатами проведення судово-медичної експертизи за матеріалами кримінального провадження № 0000570 встановлено, що при проведенні судово-медичного огляду ОСОБА_5 будь-яких тілесних ушкоджень на шкірних покровах та видимих слизових оболонках не виявлено (т. 2 а.с. 119-121);

висновок судово-психіатричного експерта № 139 від 27 лютого 2020 року, згідно якого за результатами проведення судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 встановлено, що у період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_5 не виявляв ознак будь-якого психічного розладу і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої та керувати ними. У період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_5 , за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В період часу, до якого відноситься діяння, підозрюваний ОСОБА_5 за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (питання осудності, як юридичне, виходить за межі компетенції судово- психіатричних експертів). У теперішній час ОСОБА_5 не виявляє ознак будь-якого психічного розладу, за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. У ОСОБА_5 не виявлено клінічних ознак хронічного алкоголізму та наркоманії. У ОСОБА_5 не виявлено ознак хронічного алкоголізму та наркоманії, лікування з цього приводу він не потребує. ОСОБА_5 не виявляє ознак будь-якого психічного розладу, в тому числі і такого, який виник внаслідок вживання алкоголю чи наркотиків (т. 2 а.с. 164-168);

постанови про визнання речових доказів та приєднання до матеріалів кримінального провадження (т. 2 а.с. 19-20, 31-33, 52-53, 63-64, 124-125, 132-133).

Неналежні докази
Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вище зазначене, суд визнає неналежними, як докази винуватості ОСОБА_5 досліджені під час судового розгляду: рапорт оперативного чергового Дніпровського УП ГУНП у м. Києві від 27 січня 2020 року, згідно інформації якого 27 січня 2020 року надійшла заява до РУ про те, що 18 січня 2020 року о 22 год 50 хв за адресою: АДРЕСА_6 постійно виникають конфлікти із сусідами із кв. АДРЕСА_7 через те, що вони шумлять та порушують тишину у нічний час (т. 2 а.с. 3); протокол обшуку від 31 січня 2020 року, відповідно до якого 31 січня 2020 року проводився обшук за участі ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого нічого не вилучалось (т. 2 а.с. 139-144).

Оцінка суду
Захисник ставить під сумнів об`єктивність та достовірність показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_32 і ОСОБА_27 , які, на його думку, не змогли чітко розповісти про всі обставини події, плуталися у показаннях, давали неправдиві покази, оскільки перебувають між собою у дружніх стосунках. А під час самої події знаходилися у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. У зв`язку із цим, вони не могли адекватно усвідомлювати реальність подій, що відбувалися.

Однак, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні всі докази, суд прийшов до висновку, що між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілим ОСОБА_9 був конфлікт, у результаті чого ОСОБА_5 взяв кухонний ніж та почав наносити удари по ОСОБА_9 , який перебував поряд із кухонним столом та повернутий до ОСОБА_5 лівим боком, а саме один удар в область грудної клітини зліва, один удар ножем у шию з лівого боку, удари в область плечового суглобу зліва.

Дані обставини підтверджуються показами потерпілого та свідків під час допиту у судовому засіданні, які при цьому були попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивиш показів, слідчими експериментами від 26 січня 2020 року, під час яких потерпілий ОСОБА_9 показав та підтвердив нанесення йому обвинуваченим ударів ножем, а свідки ОСОБА_32 і ОСОБА_27 показали та підтвердили, що залишаючи та повертаючись у квартиру, там були лише обвинувачений потерпілий та ОСОБА_30 (покійний свідок), сліди крові були лише на кухні, що виключає можливість нанесення ушкоджень потерпілому поза межами кухні та квартири у цілому.

Водночас, судом не було безпосередньо досліджено показання покійної свідка ОСОБА_12 . За загальним правилом, використання судом її показань як доказу вважалося б несумісним з інтересами сторони захисту. Однак, це правило не є абсолютним. Його необхідно розглядати через призму інших чинників, притаманних певній конкретній справі. З цією метою суду необхідно зрівноважити конкуруючі інтереси сторони захисту та сторони обвинувачення задля здійснення справедливого судочинства.

По-перше, використання показань особи, яка не була допитана в суді, як доказу залежить від вагомості причин неприбуття до суду. До таких підстав суд відносить смерть особи. У цьому випадку, неприбуття особи не пов`язане з певними вольовими діями чи переконаннями свідка, а з об`єктивними, реальними та невідворотними обставинами. По-друге, використання такого доказу має значення для встановлення обставин кримінального провадження. По-третє, неможливість безпосереднього допиту ОСОБА_12 у суді не повинна заганяти правосуддя у глухий кут з огляду на значення цього доказу для встановлення обставин вчинення злочинів.

У зв`язку з цим судом досліджено та піддано детальній перевірці відомості викладені у протоколі слідчого експерименту від 26 січня 2020 року за участі свідка ОСОБА_12 . Вони підтверджуються та взаємоузгоджуються з іншими дослідженими доказами.

Судом враховується значення викладеної інформації для отримання відомостей щодо обставин вчинення злочину, з якого можна робити висновки щодо нанесення ОСОБА_5 ножових поранень потерпілому ОСОБА_9 .

Також враховано обставини проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 , які не викликають сумніву у суду щодо їх достовірності, а захистом не наведено обґрунтованих відомостей, що могли б свідчити про їх неправдивість.

Згідно висновку експерта № 042-497-2020 від 16 березня 2020 року, ушкодження у ОСОБА_9 могли утворитись 25 січня 2020 року внаслідок не менш 5-ти травматичних дій та відносяться за ступенем тяжкості до легких та тяжких тілесних ушкоджень.

Встановлені у судовому засіданні обставини щодо нанесення потерпілому обвинуваченим тілесних ушкоджень, жодним чином не суперечать встановленій локалізації нанесення тілесних ушкоджень висновку експерта.

При цьому слід звернути увагу на те, що під час допиту в судовому засіданні свідки та потерпілий більш стисло надавали пояснення та змальовували обставини даного кримінального правопорушення, хоча і не змінювали свої покази в порівняння зі слідчим експериментом, але не були настільки детальні. Крім того, слід врахувати значний проміжок часу, який пройшов від події злочину до допиту їх судом (майже 2 роки).

Також під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено підстав вважати, що потерпілому ОСОБА_9 могли нанести тілесні пошкодження інші особи.

Надаючи оцінку отриманим у судовому засіданні показанням потерпілого, свідків та обвинуваченого, суд приходить до висновку, що саме потерпілий та свідки надали об`єктивні показання, які узгоджуються із наявними в кримінальному провадженні доказами, а показання обвинуваченого є суперечливими.

Суд вважає, що заперечення ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України спростовується дослідженими судом доказами та розцінює його позицію не інакше, як намагання уникнути відповідальності за свої дії.

Суд окремо звертає увагу на твердження сторони захисту про порушення при відібранні біологічних зразків у обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки вони відбувались без участі захисника.

Згідно правової позиції колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 182/715/19 (провадження № 51-3783км20), така процесуальна дія, як отримання зразків для експертизи, пов`язана з необхідністю отримання доказів, які носять об`єктивний характер, і не залежать від волі особи, у якої вони відбираються, а тому вона не може розглядатися як така, що порушує право особи зберігати мовчання. Присутність чи відсутність захисника у цьому випадку не може позначитися на змісті отриманих під час цієї дії результатів. Такий підхід колегії суддів узгоджується з позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постановах від 03 грудня 2018 року (справа № 722/1172/16-к), від 25 червня 2019 року (справа № 423/1766/16), від 02 квітня 2020 року (справа № 415/1864/14-к), від 07 грудня 2020 року (справа № 728/578/19), де Верховний Суд не знайшов підстав вважати відсутність захисника при отриманні зразків для експертизи порушенням права на захист особи, у якої вони відбираються.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження відбирання у ОСОБА_5 біологічних зразків для проведення експертиз, а саме змивів із рук, зрізів нігтьових пластин 27 січня 2020 року та зразків крові 03 березня 2020 року здійснено відповідно до вимог ст. 245 КПК - на підставі постанов прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 (Дніпровської окружної прокуратури м. Києва) про відібрання біологічних зразків для проведення експертизи від 27 січня та 03 березня 2020 року (т. 2 а.с. 40, 122), і за наявності добровільної згоди ОСОБА_5 .

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б указували, що ці слідчі дії були здійснені із застосуванням до ОСОБА_5 фізичного чи психічного тиску. Протоколи за їх результатами були складені відповідно до вимог КПК України, підписані, у тому числі ОСОБА_5 , будь-яких зауважень, зокрема щодо участі захисника у цих процесуальних діях, від обвинуваченого не надходило. Також захисником не висловлено жодних сумнівів щодо належності цих зразків саме ОСОБА_5 чи стосовно їх недостовірності (їх підміни, фальсифікації). Крім того в подальшому органом досудового розслідування вказані зразки не направлялись на експертизу і не підтверджують фактичні обставини справи жодним чином.

Сторона захисту також вказувала і на незаконне затримання обвинуваченого ОСОБА_5 , яке мало місце 25 січня 2020 року та тривало до 27 січня 2020 року, у зв`язку з чим порушені його права на захист, недоторканість житла, порушення вимог оголошення підозри. Зокрема, посилаючись на слова обвинуваченого, його забрали працівники поліції з приміщення квартири вночі 25 січня 2020 року, проте жодного протоколу затримання немає, у журналі запрошених відділу поліції він не числиться.

Надаючи оцінку таким твердженням сторони захисту, суд зауважує, що у матеріалах справи дійсно відсутній протокол затримання обвинуваченого ОСОБА_5 . Разом з тим при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 27 січня 2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва було подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , яке було задоволено того ж дня ухвалою слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва, відповідно до якої до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із можливістю внесення застави та взято під варту у залі суду. Це вказує на те, що, по-перше, ОСОБА_5 прибув до суду не як затримана особа, по-друге не висловлював ніяких зауважень з приводу його нібито незаконного затримання і тримання у відділі поліції з 25 січня 2020 року, що, у протилежному випадку, було б відображено в ухвалі слідчої судді, яка, відповідно до положень ст. 206 КПК України, має обов`язки щодо захисту прав людини, зокрема і в питанні незаконного затримання. При цьому жодних доказів примусового перебування ОСОБА_5 у поліції, застосування до нього будь-яких заходів впливу, у тому числі фізичних, стороною захисту не надано.

Таким чином суд, оцінивши надані докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Призначення покарання
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66, 67 КПК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його вік, наявність постійного місця реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризувався негативно, раніше не судимий, неправомірну поведінку потерпілого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що вказаний злочин відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, думку державного обвинувача, особи винуватого та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 115 КК України, у вигляді позбавлення волі, оскільки перевиховання та виправлення ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства.

При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Також суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати суд вирішує відповідно до вимог ст. 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 27 січня 2020 року по 21 червня 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: змиви речовини бурого кольору у кількості 7 шт., поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, предмети схожі на ножі у кількості 5 шт., чашки у кількості 3 шт., недопалки у кількості 5 шт., ганчірку з плямами речовини бурого кольору, футболку зі слідами речовини бурого кольору, труси зі слідами речовини бурого кольору, шкарпетку та кофту білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, які передано до камери схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 015195), змиви та зрізі з нігтів обох рук ОСОБА_5 , букальний епітелій, які передано до камери схову Дніпровського УП ГУНП у м. Києві знищити; DVD-R та CD-Rдиски на яких містяться відеозаписи: слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_27 , ОСОБА_12 , обшуку житла за адресою: АДРЕСА_3 , які приєднано до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, а саме: за проведення судово-медичної експертизи № 042-497-2020 від 03 березня 2020 року 16 березня 2020 року у розмірі 1796 грн 90 к., за проведення судово-медичної експертизи № 042/1-111-2020 від 27 січня 2020 року у розмірі 273 грн 80 к., за проведення судово-медичної експертизи № 042/1-110-2020 від 27 січня 2020 у розмірі 273 грн 80 к., а загалом на суму 2344 грн 50 к.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1