Справа № 135/192/22
Провадження №11-кп/801/463/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участі учасників провадження
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2017 року, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.
До Ладижинського міського суду Вінницької області засуджений ОСОБА_8 звернувся із клопотанням про умовно - дострокове звільнення його від відбування покарання, в якому посилається на те, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2017 року його засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. Зараз він відбуває покарання у Ладижинській виправній колонії №39, де характеризується позитивно, добре відноситься до праці, має догани, які погашені по часу і зняті в установленому законом порядку, має заохочення, підтримує соціально-корисні зв`язки, у відносинах з засудженими не конфліктний. В зв`язку з цим просить застосувати вимоги ст. 81 КК України та звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.
Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2022 року відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання.
Мотивуючи прийняте рішення суд вказав, що ОСОБА_8 за весь період відбування покарання не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2022 року. Просить винести своє рішення, яким задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що він за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2017 року з урахуванням ч.2 ст. 72 КК України відбув більше 8 років позбавлення волі, тому просить задовольнити його клопотання.

Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_9 заперечив проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.
Захисник засудженого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній та просила її задовольнити.
Засуджений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомлений, на відеозв`язок не вийшов, в апеляційній скарзі не ставив питання про розгляд справи за його участі.

Мотиви суду.
Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.
Висновки суду про відмову у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є обґрунтованими.
Відповідно до ст. 81 КК України умовою для застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2000 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_8 засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2017 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Початок строку відбуття покарання рахується з 12 грудня 2017 року, кінець строку покарання визначено 07 жовтня 2022 року.
Згідно характеристики засудженого (а.с. 1, т. 2 особової справи засудженого) зазначено, що він в Ладижинську виправну колонію № 39 прибув 24 листопада 2021 року із СІЗО м. Запоріжжя. За час перебування в СІЗО характеризується негативно, за зберігання заборонених предметів неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності правами начальника СІЗО, заохочувався один раз правами начальника СІЗО за сумлінну поведінку та ставлення до праці.
За час перебування в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» (а.с. 176, 203, т. 1 особової справи засудженого) засуджений не завжди дотримувався загальноприйнятих норм поведінки, перебував на профілактичному обліку, як особа схильна до членоушкодження.
За час відбування покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» засуджений характеризується посередньо, заходи заохочення не застосовувались. На виробництві установи не працевлаштований, по прибуттю до установи в усній формі висловлював наміри працевлаштуватись, однак в подальшому ініціативи щодо працевлаштування не проявляв, із відповідною заявою до адміністрації установи не звертався. Роботи із благоустрою установи виконує неохоче та під контролем працівників адміністрації установи, вимог пожежної безпеки дотримується. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, не конфліктує, не завжди адекватно реагує на критику на свою адресу. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, а також приділяє необхідної уваги до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, має достатні навички для самостійного їх виконання. Приймає участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Правова освіта» та «Підготовка до звільнення». Соціально корисні зв`язки підтримує з дружиною. Перебуває на профілактичному обліку в установі як особа, що схильна до скоєння суїциду та членоушкодження. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім.
Під застосування заохочувальних норм підпадав, а саме:
- під дію ст. 101 КВК України, щодо переведення зі звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки, після фактичного відбуття Ѕ строку покарання 07.07.2018.
- під дію ст. 82 КК України, щодо заміни не відбутої частини покарання більш м`яким після фактичного відбуття 2/3 строку покарання 07.12.2019.
- під дію ст. 81 КК України, щодо умовно - дострокового звільнення від відбування покарання, після фактичного відбуття ѕ строку покарання 22.08.2020.
Згідно з витягом з протоколу № 17 від 09.12.2021 засідання комісії щодо переведення з максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки на підставі ст. 101 КВК України (а.с. 3, т. 2 особової справи засудженого) засуджений ОСОБА_8 відмовився від переведення з максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки.
Згідно з витягом з протоколу № 19 від 09.12.2021 засідання комісії щодо умовно-дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України (а.с. 6, т. 2 особової справи засудженого) засудженому ОСОБА_8 відмовлено в умовно-достроковому звільненні, як такому, що не став на шлях виправлення.
Згідно витягу з протоколу № 16 від 09.12.2021 засідання комісії щодо заміни покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України (а.с. 9, т. 2 особової справи засудженого) засудженому ОСОБА_8 відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, як такому, що не став на шлях виправлення.
З довідки по особовій справі засудженого ОСОБА_8 про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень (а.с. 12, т. 2 особової справи засудженого) вбачається, що до останнього за час ізоляції від суспільства застосовувались стягнення, а саме: 19.01.2018 догана правами начальника СІЗО; 12.04.2018 попередження правами начальника СІЗО; 03.01.2019 7 діб карцеру правами начальника СІЗО; 16.08.2019 догана правами начальника СІЗО; 20.09.2019 догана правами начальника СІЗО; 07.10.2019 догана правами начальника СІЗО; 28.05.2020 догана правами начальника СІЗО; 21.01.2021 догана правами начальника СІЗО; 21.01.2021 3 діб карцеру правами начальника СІЗО; 19.02.2021 догана правами начальника СІЗО; 09.08.2021 2 діб карцеру правами начальника СІЗО. 01.11.2018 застосовувалися заходи заохочення у вигляді подяки за зразкову поведінку та ставлення до праці.
Відповідно до постанови № 379 (а.с. 16, т. 2 особової справи засудженого) до засудженого ОСОБА_8 за час відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства 08.12.2021 застосовано стягнення у виді догани правами начальника установи виконання покарань.
Умовно достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Враховуючи дані про особу, тяжкість вчинених злочинів, наслідки, характеристику засудженого за весь період відбування покарання, кількість дисциплінарних стягнень у засудженого, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що засуджений не довів своє виправлення, як того вимагає ст.81 КК України.
Таким чином, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 в тій частині, що до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення не знаходять свого підтвердження та дають підстави суду вважати, що останній не довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці своє виправлення.
На підставі викладеного, підстав для скасування ухвали суду за наведеними в апеляційних скаргах мотивами немає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 16 березня 2022 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 липня 2017 року за ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України - залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: