печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2022 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_2.,

за участю секретаря ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4.,про передачу в управління майна, на яке накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000510 від 13.06.2022, -

В С Т А Н О В И В :

20.10.2022 старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4. за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5., звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про передачу в управління майна належного ОСОБА_1 , на яке ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 29.08.2022 у справі № 757/22292/22-к та від 02.09.2022 у справі № 757/22603/22-к з метою забезпечення його збереження та збереження його економічної вартості у кримінальному провадженні № 0000510 від 13.06.2022.

До початку розгляду клопотання слідчий подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.

Вивчивши клопотання та дослідивши долучені до нього матеріали кримінального провадження в частині розгляду клопотання, приходжу до наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000510 від 13.06.2022 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України.

26.08.2022 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном в особливо великих розмірах шляхом обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4. від 16.09.2022 перелічене у клопотанні майно належне ОСОБА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000510 від 13.06.2022.

Слідчий вказує, що ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 757/23957/22-к та від 29.08.2022 у справі № 757/23129/22-к накладено арешт на перелічене у клопотанні майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Частиною 2 ст. 100 КПК України визначено, що речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно, описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 6 ст. 100 КПК України передбачено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: 1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження; 3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан; 4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судці, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

В ч. 7 ст. 100 КПК України говориться, що у випадках, передбачених п. п. 2, 4 та абзацом сьомим ч. 6 цієї статті, слідчий за погодженням із прокурором або прокурор звертається з відповідним клопотанням до слідчого судді місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, або до суду під час судового провадження, яке розглядається згідно із ст.ст. 171-173 цього Кодексу.

У відповідності ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» від 10.11.2015 за № 772-VIII, Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Повноваження Національного агентства з управління арештованим (до конфіскації) майном визначені ст.ст. 1, 9, 10, 19-24 Закону № 772-VIII та ст. 100 КПК України.

Так, в управління Національному агентству можуть передаватись лише активи, які відповідають наступним умовам:

- вони визнані речовим доказом;

- на них накладено арешт у кримінальному провадженні;

- арешт має передбачати заборону розпорядження (обов`язково), або користування майном (бажано);

- їх сукупна вартість становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; це не завдає шкоди кримінальному провадженню.

У ст. 19 Закону № 772-VIII визначено дві альтернативні підстави передання активів в управління Національному агентству: ухвала слідчого судді, суду про передання активів в управління Національному агентству; згода власника активів на їх передання в управління Національному агентству.

Згідно з Законом № 772-VIII головна мета діяльності Національного агентства за напрямком управління майном - забезпечувати (генерувати) надходження до Державного бюджету України, а не видатки з нього.

Саме тому, Національне агентство не має повноважень та прав витрачати кошти Державного бюджету України і самостійно організовувати охорону, відповідальне зберігання, обслуговування, підтримання у належному стані, оперативно управляти та вчиняти інші дії стосовно активів окрім їх передачі для реалізації або в управління за договором. Натомість, відповідні заходи можуть організовуватися управителем відібраним у порядку, встановленому Законом, і оплачуватися виключно з доходів від управління, які отримуються управителем в процесі комерційного використання активу.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону № 772-VIII управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Виходячи з системного аналізу приписів ст. 2 КПК України, ст.ст. 170-173 КПК України, основною метою накладення арешту на майно у кримінальному провадженні є забезпечення невідворотності настання негативних наслідків для особи за вчинення кримінальних правопорушень, насамперед корупційних, через позбавлення особи економічних переваг, одержаних внаслідок її протиправної поведінки, а також унеможливлення одержання такою особою будь-яких переваг внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зокрема, доходів від нього.

Незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна та в результаті цього невжиття заходів щодо збереження арештованого майна ускладнить або зробить неможливим (втрата, погіршення фізичного стану майна, зменшення його економічної вартості) застосування негативних наслідків у разі винесення обвинувального вироку, а у разі винесення виправдувального вироку може стати порушенням прав осіб у вигляді втрати вартості майна за час його перебування під арештом, що в обох випадках унеможливить досягнення завдань кримінального провадження.

Окрім цього, враховуючи положення ст. 24 Закону № 772-VIII, надходження в результаті вжиття заходів щодо управління арештованим майном (його реалізації), сприятимуть наповненню державного бюджету, відтак застосування відповідних заходів обумовлено захистом економічних інтересів Держави.

Вивчивши клопотання та дослідивши матеріали, якими воно обґрунтовується, приходжу до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з огляду на не доведеність слідчим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, а також того, що сукупна вартість цього майна становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи наступне.

Положеннями ч. 6 ст. 100 КПК України та ст. 19 Закону № 772-VIII, визначено умови за яких в управління Національному агентству можуть передаватись активи: вони визнані речовим доказом; на них накладено арешт у кримінальному провадженні; арешт має передбачати заборону розпорядження (обов`язково), або користування майном (бажано); їх сукупна вартість становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; це не завдає шкоди кримінальному провадженню, а також передбачено дві альтернативні підстави передання активів в управління Національному агентству: ухвала слідчого судді, суду про передання активів в управління Національному агентству; згода власника активів на їх передання в управління Національному агентству.

Таким чином, виходячи з зазначених положень ст. 19 Закону № 772-VIII, агентству повинне передаватися майно на умові, що його сукупна вартість становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Натомість, ані клопотання, ані долучені до нього матеріали не містять доказів того, що сукупна вартість майна (активів), яке просить передати в управління слідчий становить понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Наведені у клопотанні слідчого, а також у його постанові про визнання речовими доказами суми часток у статутному капіталі товариств належні ОСОБА_1 підлягають доказуванню в розумінні ст.ст. 91, 92 КПК України.

Водночас, відповідно до положень ст. 19 Закону № 772-VIII, агентству повинне передаватися майно, на яке накладено арешт, однак, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, ухвала слідчого судді про накладення арешту долучена не в повному обсязі (а.с. 43-52), що позбавляє слідчого суддю можливості встановити яке саме майно необхідно передати в управління.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що у клопотанні слідчого необґрунтовано основних умов та підстав для передачі майна в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів у відповідності до вимог ст. 19 Закону № 772-VIII, його клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 100, 171-173 КПК України, ст.ст. 19 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_4.,про передачу в управління майна, на яке накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000510 від 13.06.2022 - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_2