Справа № 932/4349/22
Провадження № 1-кс/932/2296/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0001372 від 08.08.2022 року, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська в провадження слідчого судді ОСОБА_1 надійшло вищевказане клопотання.

Підставами для задоволення клопотання зазначено наступне.

Так, у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001372 від 08.08.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» у змові з іншими суб`єктами господарювання, здійснюють розтрату майна підприємства, шляхом зловживання своїм службовим становищем.

06.08.2022 слідчим СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі добровільної згоди водія автотранспортного засобу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведено огляд спеціалізованого вантажного сідлового тягача марки «Volvo» FH42T сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з загальним напівпричепом загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 .

За результатами проведеного огляду транспортного засобу з причіпом до нього, встановлено, що у вказаному напівпричепі перебував металобрухт у вигляді прямокутних пластин та видовжених балок, різних дрібних частин швелерів. Відповідно до наданих водієм вказаного транспортного засобу ОСОБА_6 документів на вказаний вантаж, встановлено, що вантажовідправником брухту сталевого виступає АТ «Дніпроважмаш», а отримувачем є ТОВ «Приор Стил» (м. Київ), з пунктом розвантаження м. Дніпро, вул. Курсантська, 26.

В ході огляду документів на вантаж також встановлено відсутність сертифікату радіологічної безпеки, наказів накладних на відпуск товару, товарно-транспортної накладної тощо.

Опитаний водій пояснив, що документи на вантаж йому надав його знайомий на ім`я ОСОБА_8 , який зі слів того ж водія, є керівником АТ «Дніпроважмаш».

Крім того, в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадженню встановлено, що у зв`язку із наявністю податкового боргу Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» перед ГУ ДПС у Дніпропетровській області, до всього майна боржника застосовано такий вид обтяження як податкова застава.

Під час огляду транспортного засобу та напівпричепу, слідчим прийнято рішення про вилучення вказаного майна, разом із металобрухтом, який знаходився у напівпричепі загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 . На даний час транспортний засіб вантажний сідловий тягач марки «Volvo» FH42T сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з загальним напівпричепом загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та металобрухт, передані на зберігання ТОВ «Династія Дніпро» за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.

08.08.2022 вищевказане майно визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0001372 від 08.08.2022 року.

На думку слідчого, тимчасово вилучене майно відповідає критеріям, переліченим у ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом та може містити відомості про обставини вчинення даного кримінального правопорушення, має суттєве значення для встановлення важливих обставин, які підлягають доказуванню під час досудового розслідування.

Посилаючись на викладене сторона обвинувачення просить накласти арешт на вантажний-спеціалізований сідловий тягач марки «Volvo» FH42T сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з загальним напівпричепом загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , металобрухт, який знаходиться у напівпричепі чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно наявних документів у кількості 29 920 кг., який перебуває на зберіганні у ТОВ «Династія Дніпро» за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22; на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та причепу до нього, серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , два комплекту ключів від тягача, товарно-транспортну накладну № 61-126 від 06.08.2022, наказ накладні № 61/-126 від 05.08.2022, акт приймання металів чорних (вторинних) № 61-126 від 06.08.2022, протокол № 61-126 від 06.08.2022 радіаційного контролю та вантажу вибухобезпеки вантажу, які 06 серпня було виявлено та вилучено під час огляду; заборонити будь-яким фізичним та юридичним особам, в тому числі службовим особам ТОВ «Династія Дніпро», розпорядження та користування вказаним майном, в т.ч. металобрухтом, передати на відповідальне зберігання ТОВ «Династія Дніпро» тимчасово вилучене майно, в т.ч. металобрухт вагою 29 920 кг.

В судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити з підстав, що викладені у клопотанні.

Представник власника майна заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що огляд іншого володіння особи, яким є транспортний засіб та напівпричеп, проведені незаконно, у відсутність дозволу слідчого судді. Вилучене майно не має ніякого відношення до цього кримінального провадження. Зазначені дії слідства є тиском не бізнес, оскільки розслідування проводиться неуповноваженим органом, за відсутності будь-якої доказової інформації про те, що службові особи дійсно вчиняють розтрату майна. При цьому податкова застава стосується лише нерухомого майна, а транспортний засіб та металобрухт є рухомим майном, а відтак підприємство має право проводити господарську діяльність на власний розсуд. З урахуванням зазначеного, просив відмовити у задоволенні клопотання повністю.

Вислухавши пояснення прокурора та представника власника майна, дослідивши клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя приходить до такого висновку.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що в провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській перебуває кримінальне провадження № 0001372 від 08.08.2022 року.

Так, встановлено, що службові особи Акціонерного товариства «Дніпроважмаш» у змові з іншими суб`єктами господарювання, здійснюють розтрату майна підприємства, шляхом зловживання своїм службовим становищем.

Дії службових осіб кваліфіковані за 4 ст. 191 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

В той же час, згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що з матеріалів клопотання не вбачається того, що дійсно мало місце вчинення злочину. Так, при внесенні відомостей про дану подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вказано, що слідчим встановлено, що службові особи АТ «Дніпроважмаш» у змові з іншими суб`єктами господарювання, вчиняють розтрату майна підприємства, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Але є незрозумілим, з яких джерел слідчий встановив дану інформацію, та що стало підставою для внесення відомостей про цей злочин до ЄРДР, зважаючи на те, що в матеріалах клопотання відсутні заяви, повідомлення про вчинення злочину, відсутні матеріали перевірок, проведених уповноваженими контролюючими органами, відсутні первинні документи, що б підтверджували розтрату чи привласнення майна тощо.

Отже, стороною обвинувачення не доведено, що було вчинено кримінальне правопорушення такого ступеню тяжкості, що давало б слідчому судді право застосовувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт.

Крім того, з матеріалів клопотання убачається, що огляд транспортного засобу, напівпричепа та металобрухту проведений з дозволу водія, який не є власником ані цих транспортних засобів, ані металобрухту.

Так, згідно з ч. 2 ст. 233 КПК України під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Частиною 3 ст. 233 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 279/1021/16-к, так як проведений органами досудового розслідування огляд місця події фактично є обшуком (оглядом), який згідно приписів ч. 2 ст. 234 КПК України здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді.

Оскільки із зазначеним клопотанням до слідчого судді прокурор, слідчий не звертались, тому згідно з ч. 3 ст. 233 КПК України встановлені внаслідок такої слідчої дії докази є недопустимими й не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень.

Отже, для проведення огляду сідлового тягача марки «Volvo» FH42T сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з загальним напівпричепом загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , а також металобрухту, необхідно було попередньо отримати дозвіл слідчого судді, а якщо огляд проводився з підстав, передбачених ч. 3 ст. 233 КПК України звернутись протягом доби до слідчого судді за отриманням такого дозволу.

Але в матеріалах клопотання відсутні докази звернення до слідчого судді для отримання дозволу на проведення огляду транспортного засобу з напівпричепом, тому такий огляд вважається таким, що проведений незаконно.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

В наданих слідчому судді матеріалах не міститься жодного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання цього майна речовим доказом у провадженні є формальною.

Так, власником транспортного засобу сідлового марки «Volvo» FH42T сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з загальним напівпричепом загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_7 , тобто вилучений транспортний засіб не належить АТ «Дніпроважмаш».

Крім того, походження металобрухту встановити не видається можливим, оскільки надані супровідні документи не підтверджують, чи це майно є відходами виробництва, чи вторинною сировиною, чи використовується в технологічному циклі, чи призначене для утилізації чи повторного перероблення. Не можливо встановити, з якого цеху, підрозділу чи підприємства вказаний металобрухт відвантажений. В матеріалах клопотання відсутні будь-які висновки експерта чи спеціаліста відносно походження цього металобрухту. Водночас металобрухт не відокремлений, не оглянутий окремо від автомобіля, тобто слідчий просить накласти арешт на транспортний засіб, а по факту і на майно, що перебуває в напівпричепі. Однак транспортний засіб і металобрухт мають різні ідентифікаційні ознаки, як майно, що підлягає арешту, тому й правові підстави для накладення арешту різні.

Слідчим не обґрунтовано також, яке відношення має транспортний засіб та напівпричеп у кримінальному провадженні щодо розтрати майна службовими особами АТ «Дніпроважмаш».

За матеріалами клопотання неможливо встановити, чи належить спірне майно АТ «Дніпроважмаш». Але навіть, якщо припустити, що таке майно дійсно належить АТ «Дніпроважмаш», то службові особи цього підприємства мають повне право проводити господарську діяльність, втручання в яку органів державної влади та їх посадових осіб, без передбачених на те правових підстав, заборонено.

Так, наявність податкової застави не свідчить про повну заборону підприємницької діяльності та видаткових операцій. Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. Акт опису майна у податкову заставу, складає податковий керуючий, призначений платнику податків, який має податковий борг, наказом керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

У разі якщо на момент складення акта опису майно відсутнє або його балансова вартість менша від суми податкового боргу, право податкової застави поширюється на інше майно, на яке платник податків набуде право власності у майбутньому до погашення податкового боргу в повному обсязі.

Платник податків зобов`язаний не пізніше робочого дня, наступного за днем набуття права власності на будь-яке майно, повідомити контролюючий орган про наявність такого майна.

Заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою контролюючого органу. Контролюючий орган реєструє податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі. Відчужувати заставлене майно платник податків може тільки за згодою контролюючого органу.

У разі здійснення операцій з майном, яке перебуває у податковій заставі, без попередньої згоди контролюючого органу платник податків несе відповідальність відповідно до законодавства.

З урахуванням зазначеного, наявність податкової застави не є безумовним свідченням того, що уповноважені особи підприємства вчиняють привласнення або розтрату майна, тому твердження слідчого про ці факти, є хибними.

Разом з тим, слідчий СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та процесуальні керівники по даному кримінальному провадженню, не є тими особами, які мають право надавати оцінку діяльності суб`єкта господарювання та ставити питання про порушення службовими особами АТ «Дніпроважмаш» порядку відчуження майна підприємства, що перебуває у податковій заставі, оскільки такими повноваженнями наділені відповідні контролюючі органи, зокрема, податкова служба.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, навіть якщо в діях службових осіб і вбачаються слідчим ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 194 КК України, зокрема, й відносно майна, що перебуває в податковій заставі, то досудове розслідування повинно проводитись за наявності звернення відповідних органів та за результатами позапланових перевірок дотримання податкового законодавства, а не лише на власному суб`єктивному ставленні слідчого до цієї події.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

В силу положень кримінального процесуального законодавства України на учасників судового процесу покладається обов`язок щодо доведення правомірності своїх дій, а тому слідчий суддя оцінюючи розумність і співрозмірність обмеження права власності з метою запобігання порушення справедливого балансу між інтересами власника майна, гарантованими йому законом і завданням цього кримінального провадження, приходить до висновку, що тимчасово вилучене майно не відповідає критеріям, переліченим у ч. 1 ст. 98 КПК України, тому правові підстави для накладення арешту на на вантажний-спеціалізований сідловий тягач марки «Volvo» FH42T сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 з загальним напівпричепом загальний н/пр-бортовий E, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , металобрухт, який знаходиться у напівпричепі чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно наявних документів у кількості 29 920 кг., який перебуває на зберіганні у ТОВ «Династія Дніпро» за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22, відсутні.

Зважаючи на вказане, клопотання про накладення арешту в цій частині необґрунтоване, тому задоволенню не підлягає.

В частині накладення арешту на на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та причепу до нього, серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , два комплекту ключів від тягача, товарно-транспортну накладну № 61-126 від 06.08.2022, наказ накладні № 61/-126 від 05.08.2022, акт приймання металів чорних (вторинних) № 61-126 від 06.08.2022, протокол № 61-126 від 06.08.2022 радіаційного контролю та вантажу вибухобезпеки вантажу, які 06 серпня було виявлено та вилучено під час огляду, слідчий суддя вказує, що оскільки огляд був проведений незаконно, то відсутні підстави для накладення арешту й на це майно, що вилучене під час огляду. Водночас, реєстраційні документи на автомобіль належать особі, яка є перевізником, тому позбавлення його права володіння та користування належним транспортним засобом та реєстраційними документами на нього, буде становити втручання у майнові права та інтереси власника майна.

Крім того, не може бути накладений арешт на документи щодо проходження радіаційного контролю, оскільки вони не мають значення для досудового розслідування, а право перевірки таких документів надано установі, підприємству, що пройшло акредитацію відповідно до вимог ст. 12 п. 5. Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність органами Держстандарту України на право проведення вимірювань показників обєктів згідно із галуззю застосування.

Таким чином, у цій частині клопотання задоволенню також не підлягає.

Стосовно вимоги про передачу вилученого майна на відповідальне зберігання ТОВ «Династія Дніпро», слід вказати таке.

За ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Вирішення питання про передачу майна на відповідальне зберігання не належить до повноважень слідчого судді, оскільки слідчий, який проводить досудове розслідування, не позбавлений права самостійно вирішити це питання відповідною постановою. В даному випадку відсутні підстави для накладення арешту на майно, тому слідчий суддя позбавлений можливості вирішити долю цього майна та передавати його будь-кому на зберігання.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. Тому вважаю, що майно вилучено правоохоронними органами передчасно, а відтак підлягає поверненню володільцю, або передання на відповідальне зберігання власнику ТОВ «Приор Стил».

Підсумовуючи викладене, приходжу до висновку про необґрунтованість клопотання сторони обвинувачення, тому у задоволенні такого клопотання належить відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 131, 170-173, 372, 376, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню № 0001372 від 08.08.2022 року, про арешт майна, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ