Номер провадження: 11-сс/813/640/22
Справа № 947/8055/22 1-кс/947/3400/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання

за участі:

прокурора ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року в рамках кримінального провадження № 0000313, внесеного до ЄРДР 16.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Оскаржуваною ухвалою було частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_5 , та накладено арешт на вилучене у ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 :

- стартовий пакет без сім-карти Інтертелеком № НОМЕР_1 ;

- коробки від мобільних телефонів Redmi Note 5 IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; Lenovo S820e MEID A100003AA787C58; Note 4X, IMEI: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , Mi IMEI: НОМЕР_6 , Redmi 9C, IMEI: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , планшет ZNE с/н: НОМЕР_9 ;

- стартовий пакет «Київстар» № НОМЕР_10 ;

- банківські картки № НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 ;

- мобільний телефон Mi, ІМЕІ і сім-карта, якого не встановлені;

- флеш-накопичувач b «Samsung» та «Transcend»;

- коробка від телефону ІМЕІ: НОМЕР_16 ;

- банківська картка № НОМЕР_17 ;

- мобільний телефон «Samsung» в корпусі чорного кольору;

- мобільний телефон «Мі» ІМЕІ НОМЕР_2 , НОМЕР_18 , всередині якого знаходяться сім-карти з номерами НОМЕР_19 , НОМЕР_20 ;

- банкноти номіналом «50» доларів США 6 одиниць, банкноти номіналом «20» доларів США 20 одиниць, банкноти номіналом «100» доларів США 8 одиниць.

В іншій частині клопотання відмовлено.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що тимчасово вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки вилучені речі можуть бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зокрема, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, та може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та набуті кримінальним протиправним шляхом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, у зв`язку із грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, виходячи з того, що:

- ОСОБА_6 про підозру в рамках вказаного кримінального провадження не повідомлено;

- в ухвалі слідчого судді не зазначено яке відношення має вилучене майно до вказаного кримінального провадження, тобто відповідності вимогам ст. 98 КПК України. Натомість, вилучені мобільні телефони належать усім членам сім`ї, зокрема, сину та дружині; грошові кошти належать дружині ОСОБА_9 , які передані сестрою, яка мешкає за кордоном в якості допомоги, оскільки остання хворіє; флешки використовувалися при роботі відео регістратора. Отже, все виявлене та вилучене майно не має ніякого відношення до вказаного кримінального провадження;

- обшук було проведено зі значними порушеннями КПК України, а саме: обшук проведено без ухвали слідчого судді ; ОСОБА_6 не були роз`ясненні його процесуальні права; в протоколі обшуку зазначено, що обшук проведено за адресою АДРЕСА_2 , проте фактично ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де і було проведеного обшук;

- клопотання про арешт майна подано неналежним суб`єктом, оскільки у ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні статус третьої особі, щодо якої вирішується питання про арешт майна, а відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна зазначеної особи наділений виключно прокурор.

На підставі вищевикладеного адвокат просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.
В судовому засіданні апеляційного суду власник майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на законність судового рішення слідчого судді, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що в провадженні СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0000313, внесене до ЄРДР 16.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 1-5 т. 1).

Як вбачається зі змісту клопотань слідчого про накладення арешту на майно, 16.04.2022 року до ЧЧ ВП №4 ОРУР №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від дивізіонального менеджера ТОВ «Трейдбокс» ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , моб. тел..: НОМЕР_21 , в якій він просить вжити заходи до невстановленої особи, яка в умовах воєнного стану, в період часу з 00:00 год. 14.04.2022 по 09:00 год. 16.04.2022, знаходячись за адресою: м. Одеса, площа Незалежності, 1, в ТЦ «Панорама», таємно, з платіжного терміналу ТОВ «Трейд-бокс» №9800437, здійснила крадіжку купюро-приймача, в якій знаходились грошові кошти, сума яких встановлюється.

В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до даного кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

18.04.2022 року, на підставі ст. 223, 233, 234, 236 КПК України, з метою врятування майна та речових доказів, які мають важливе доказове значення по зазначеному тяжкому злочину, (одягу, знаряддя вчинення кримінального правопорушення, грошових коштів, банківських карток, мобільних телефонів) було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено речі та документи, зокрема: стартовий пакет без сім-карти Інтертелеком № НОМЕР_1 ; коробки від мобільних телефонів Redmi Note 5 IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; Lenovo S820e MEID A100003AA787C58; Note 4X, IMEI: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , Mi IMEI: НОМЕР_6 , Redmi 9C, IMEI: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , планшет ZNE с/н: НОМЕР_9 ; стартовий пакет «Київстар» № НОМЕР_10 ; банківські картки № НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 ; мобільний телефон Mi, ІМЕІ і сім-карта, якого не встановлені; флеш-накопичувач «Samsung» та «Transcend»; коробка від телефону ІМЕІ: НОМЕР_16 ; банківська картка № НОМЕР_17 ; мобільний телефон «Samsung» в корпусі чорного кольору; мобільний телефон «Мі» ІМЕІ НОМЕР_2 , НОМЕР_18 , всередині якого знаходяться сім-карти з номерами НОМЕР_19 , НОМЕР_20 ; банкноти номіналом «50» доларів США 6 одиниць, банкноти номіналом «20» доларів США 20 одиниць, банкноти номіналом «100» доларів США 8 одиниць (а.с. 6-9 т.1).

Постановою слідчого від 18.04.2022 року майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження (а.с. 35-36 т.1).

19.04.2022 року старший слідчий СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просив накласти арешт на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року клопотання слідчого було задоволено частково.

Однак, з таким висновком слідчого судді колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Частиною першою, пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України встановлено, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення цього провадження, в тому числі арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Приписами частини третьої статті 132 КПК України передбачено, що для застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий, прокурор має довести, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреба досудового розслідування виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Позиція слідчого, прокурора щодо необхідності арешту майна має ґрунтуватись на відповідних доказах, на підставі яких в силу частини першої статті 84 КПК України слідчий суддя встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому КПК України порядку.

Положеннями частини першої статті 94 КПК України на слідчого суддю покладається обов`язок оцінки кожного доказу з точки зору, в тому числі допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слід зазначити, що положеннями статті 3 КПК України на слідчого суддю покладено обов`язок контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, при цьому, окреслено межі такого захисту діяти в порядку, передбаченому КПК України.

Водночас при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Апеляційним судом вставного, що майно, на яке у клопотанні слідчий, за погодженням із прокурором, просить накласти арешт, було вилучене у ході проведення обшуку проведеного на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, тобто без ухвали слідчого судді, за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3-4 т. 1).

Згідно ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Однак, аналіз матеріалів провадження, наданих апеляційному суду, свідчить про те, що на момент розгляду клопотання про арешт майна, дозволу суду на проведення обшуку за адресою, яка зазначена в протоколі обшуку, а саме: АДРЕСА_2 , надано не було, що в свою чергу свідчить про відсутності правових підстав для накладення арешту на майно, вилучене у ході проведення вказаної слідчої дії.

Так, 19.04.2022 року слідчий СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку, в рамках кримінального провадження №0000313, внесеного до ЄРДР 16.04.2022 року, який фактично був проведеній 18.04.2022 року за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , без ухвали слідчого судді, з метою врятування збереження речових доказів, що мають значення у даному кримінальному провадженні та безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні злочину (справа № 947/8055/22; провадження № 1-кс/947/3395/22).

Як вбачається з протоколу обшуку від 18.04.2022 року, який долученого до матеріалів клопотання, його ініціатором, без ухвали слідчого судді, з метою врятування збереження речових доказів, що мають значення у даному кримінальному провадженні та безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюються у вчиненні злочину, проведено невідкладний обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено речі та документи, перелік яких міститься у клопотанні (а.с. 6-9 т. 1). Як вбачається зі змісту протоколу, він підписаний всіма учасниками вказаної слідчої дії без зауважень та доповнень, при цьому, сторони кримінального провадження не заперечували проти проведення вказаної слідчої дії, саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час апеляційного розгляду прокурор не міг надати пояснень щодо виявлених розбіжностей в адресах у протоколі обшуку від 18.04.2022 року, постанові про визнання речових доказів від 18.04.2022 року та ухвалі слідчого судді про легалізацію обшуку від 19.04.2022 року. Крім того, не була надана ухвала про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_2 , де було проведено обшук та вилучене майно, відповідно до протоколу обшуку від 18.04.2022 року.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 87 КПК України суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

Враховуючи те, що обшук за адресою: АДРЕСА_2 , яка зазначена у протоколі обшуку від 18.04.2022 року, був проведений без відповідного дозволу слідчого судді, а також те, що прокурор не зміг надати відповідну ухвалу слідчого судді про подальшу легалізацію обшуку за вказаною адресою, апеляційний суд визнає, що обшук був проведений незаконно, що в подальшому тягне за собою недопустимість отриманих під час такого обшуку доказів, а тому виключає можливість для накладення арешту на вилучене майно.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що на теперішній час ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні не було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а зі змісту клопотання слідчого взагалі не можливо встановити, яке відношення має ОСОБА_6 до вказаного кримінального провадження.

Слідчий суддя не надав належної оцінки встановленим апеляційним судом обставинам, чим допустив неповноту судового розгляду, що, в свою чергу, призвело до невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 3 ст. 407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

Апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно не підтверджується доказами дослідженими під час апеляційного розгляду, а також слідчий суддя не дослідив обставини кримінального провадження та не взяв до уваги те, що обшук був проведений незаконно без відповідно дозволу слідчого судді, та в подальшому він не був легалізований.

Встановлені апеляційним судом обставини відповідно до положень статей 409, 410, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали слідчого суді та постановлення нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 370, 404, 405, 407,409,419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах власника майна ОСОБА_6 ,- задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2022 року в рамках кримінального провадження № 0000313, внесеного до ЄРДР 16.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволені клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Київської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_5 , про арешт майна, яке було вилучено під час обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження №0000313, внесеного до ЄРДР 16.04.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4