Справа № 487/2582/22
Провадження № 1-кп/487/598/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2022 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України внесеного до ЄРДР за № 0004701 від 13.08.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває клопотання прокурора про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні слідчого відділу Миколаївського районного управління поліції Головного управління Національної поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївської області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР за № 0004701 від 13.08.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.263 КК України.

Згідно отриманих матеріалів, 19.09.2001 в м. Домбя Старій Люблінського воєводства ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 групою осіб за попередньою змовою, вчинили розбійний напад на громадянина України ОСОБА_7 . Злочинці, погрожуючи потерплому застосуванням зброї і застосовуючи насильство у вигляді нанесення ушкоджень по всьому тілу, забрали з метою привласнення грошові кошти в сумі 3480 доларів США.

Крім того, 09.10.2001 у місцевості Яворів Люблінського воєводства ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, вчинили розбійний напад на громадян України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які рухались автошляхом Е- 17. Зловмисники розсипали металеві шипи, чим спричинили пробиття правої передньої шини і затримання автомобіля, а потім, із застосуванням погроз використання насильства і знаряддя, небезпечного для життя, намагалися відібрати автомашину з метою привласнення.

Крім того, 31.05.2001 в м. Жижингміни Пулави Люблінського воєводства на стоянці бензозаправної станції ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими трьома невстановленими особами, користуючись ножем, вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 , таким чином, що застосовуючи щодо нього насильство у вигляді багаторазового биття руками по всьому тілу, душення за шию, поранення руки потерпілого ножем, відібрав з метою привласнення грошові кошти у сумі 400 німецьких марок і 2000 доларів США.

Також, 25.10.2001 в м. Рикі Люблінського воєводства під час обшуку автомобіля «Фіат», що перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_4 , виявлено пістолет марки «Шмайсер», калібру 9 мм., № НОМЕР_1 з магазином.

У ході проведення досудового розслідування проведено комплекс слідчих та процесуальних дій, спрямованих на повне і об`єктивне дослідження обставин вчиненого правопорушення, надання їм належної правової оцінки, однак, особи, які вчинили дані кримінальні правопорушення не встановлені, відповідно повідомлення конкретній особам про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України в порядку, визначеному п.3 ч.1 ст.276 КПК України, не оголошувалось.

У судове засідання прокурор не з`явився, на адресу суду подала клопотання про розгляд клопотання про закриття кримінального провадження без її участі, просила задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов висновку.

В провадженні підрозділу дізнання МРУП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0004701 від 13.08.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.263 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 187 КК України, кримінальна відповідальність настає за розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 КК України, кримінальна відповідальність настає за носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Під час досудового розслідування особи, які вчинили дані кримінальні правопорушення не встановлена, відповідно повідомлення конкретним особам про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.263 КК України в порядку, визначеному п.3 ч.1 ст.276 КПК України, не оголошувалось.

Відповідно до п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у випадку не встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Статтею 49 КК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно ч. 5 ст.12 КК України тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

З огляду на це, кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.263 КК України, відносяться до тяжких злочинів та не відносяться до особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вказані кримінальні правопорушення вчинені у період з 19.09.2001 року по 25.10.2001 року, тобто з часу вчинення кримінальних правопорушень минуло понад 10 років.

Так, санкцією ч.2 ст. 187 КК України (в редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено позбавлення волі на строк від семи до десяти років

із конфіскацією майна.

Санкцією ч.1 ст. 263 КК України (в редакції чинній на час вчинення кримінального правопорушення) передбачено позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Згідно норм ч.2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження з підстави, передбаченої п.3-1 ч.1 ст. 284 КК України закривається судом.

При вирішенні питання, щодо можливості закриття провадження із вищенаведених підстав необхідно зазначити наступне.

Згідно зі ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України, передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Обов`язок доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора.

Відповідно до ч.ч. 1,2ст. 9 КПК України,під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимогКонституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення визначені і у ч.4 ст.38 цього Кодексу, згідно якої на орган досудового розслідування покладено обов`язок застосування всіх передбачених законом заходів для забезпечення ефективності досудового розслідування. Відповідальність за законність та своєчасність дій несе слідчий, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор.

Згідно зі статтею 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті,покладається на слідчого,прокурора та,в установлених цим Кодексом випадках,- на потерпілого.

Відповідно до ч.2 статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні розпочато у зв`язку із тим, що 19.09.2001 в м. Домбя Старій Люблінського воєводства ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 групою осіб за попередньою змовою, вчинили розбійний напад на громадянина України ОСОБА_7 . Злочинці, погрожуючи потерплому застосуванням зброї і застосовуючи насильство у вигляді нанесення ушкоджень по всьому тілу, забрали з метою привласнення грошові кошти в сумі 3480 доларів США.

Крім того, 09.10.2001 у місцевості Яворів Люблінського воєводства ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб, вчинили розбійний напад на громадян України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які рухались автошляхом Е- 17. Зловмисники розсипали металеві шипи, чим спричинили пробиття правої передньої шини і затримання автомобіля, а потім, із застосуванням погроз використання насильства і знаряддя, небезпечного для життя, намагалися відібрати автомашину з метою привласнення.

Крім того, 31.05.2001 в м. Жижингміни Пулави Люблінського воєводства на стоянці бензозаправної станції ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими трьома невстановленими особами, користуючись ножем, вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 , таким чином, що застосовуючи щодо нього насильство у вигляді багаторазового биття руками по всьому тілу, душення за шию, поранення руки потерпілого ножем, відібрав з метою привласнення грошові кошти у сумі 400 німецьких марок і 2000 доларів США.

Також, 25.10.2001 в м. Рикі Люблінського воєводства під час обшуку автомобіля «Фіат», що перебував у тимчасовому користуванні ОСОБА_4 , виявлено пістолет марки «Шмайсер», калібру 9 мм., № НОМЕР_1 з магазином.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР 13.08.2013 за №0004701.

З матеріалів клопотання вбачається, що осіб, які вчинили кримінальні правопорушення, передбачене не встановлено.

Разом з тим клопотання, витяг з ЄРДР та матеріали справи вказують на конкретних осіб які вчинили кримінальні правопорушення.

При цьому, видно, що з березня 2019 року у даному кримінальному провадженні не проведено жодної слідчої дії.

Матеріали кримінального провадження містять вказівки прокурора по кримінальному провадженню, датовані 29.09.2021, серед яких зокрема щодо вжиття дієвих заходів до встановлення місця знаходження ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх допиту.

Вищевказані вказівки не виконувались.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 до Конвенції" Верховна Рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р. (далі Конвенція).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" N 3477-IV від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 4 статті 9 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права,відповідно до якого людина,її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають змісті спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на вищенаведені положення законодавства, а також встановлені судом обставини досудове розслідування у даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам всебічності, повноти і неупередженості, а тому його не можна вважати ефективним.

Для того, щоб розслідування могло вважатися "ефективним", воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості.

Державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Відповідно до положень ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо, зокрема не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Кримінальне провадження закривається судом, серед іншого, з підстави, передбаченої пунктом 3-1частини першої цієї статті.

Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Між тим, відповідно до статей 283, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, у зв`язку з чим рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження відповідно до встановленої законом процесуальної процедури.

За переконанням суду, внесення змін до КПК України, шляхом доповнення частини першої ст.284 цього Кодексу пунктом 3-1, не звільняють слідчого та прокурора від виконання покладених на них завдань кримінального провадження та належного виконання їх обов`язків, визначених процесуальним законом.

Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновків, що задоволення даного клопотання суперечитиме завданням та загальним засадам кримінального провадження, а тому таке клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 49 КК України, ст. ст. 107, 284 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України внесеного до ЄРДР за № 0004701 від 13.08.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.1 ст. 263 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення через Заводський районний суд м. Миколаєва.

Суддя ОСОБА_1