Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/7030/21
У Х В А Л А

"13" вересня 2022 р. м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква, Київської області, в приміщенні суду, в залі судових засідань № 1, об`єднане кримінальне провадження за № 0000937 від 07.05.2021 та кримінальне провадження за № 0002114 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, щодо доцільності продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисники адвокати: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається
В провадженні суду на стадії судового розгляду перебуває об`єднані кримінальні провадження за № 0000937 від 07.05.2021 та за № 0002114 від 09.09.2021 відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, відносно, якого застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії, якого продовжено по 15.09.2022.

Враховуючи надання учасникам кримінального провадження часу для підготовки до судових дебатів, наступне судове засідання узгоджено та призначено на 13.10.2022.

Отже, згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, до спливу продовженого двохмісячного строку запобіжного заходу, судом поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Позиція сторін та інших учасників.
Прокурор в судовому засіданні зауважив, що є слушним продовжити дію обраного запобіжного заходу ОСОБА_3 на строк, що не може перевищувати двох місяців з огляду на наявність існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з яких п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, підтверджується наявністю обвинувачення за тяжкий та особливо тяжкий злочини, покарання за які передбачені у вигляді позбавлення волі, у зв`язку з чим усвідомлюючи невідворотність реального покарання, ОСОБА_3 може намагатися уникнути кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини, оскільки, під час проведення досудового розслідування ОСОБА_3 з місць вчинення вказаних злочинів зникав і до слідчого приходив через три доби після проведення працівниками поліції відповідних оперативних-розшукових дій та скеруванням повісток. Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України прокурор обґрунтовує наявністю в суді обвинувального акту відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке мало місце в травні 2021, що на думку прокурора свідчить про продовження обвинуваченим вчиняти надалі інші кримінальні правопорушення. Отже прокурор вважає, що ризики передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними та вважає за необхідне обрати (продовжити) відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу не запобігатиме ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний час, оскільки зазначені прокурором ризики не знайшли свого підтвердження, так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України не може бути встановлений лише на основі суворості можливого призначення покарання, при цьому введений в країні воєнний стан забороняє перетин кордону осіб чоловічої статі призовного віку, до якого саме і відноситься ОСОБА_3 , який крім цього має бажання бути призваним до лав Збройних Силу України та боронити Державу від агресорів. Стосовно наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який посилався прокурор, захисник зазначив, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, з яким і було об`єднано кримінальне провадження за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, є відповідно до ст. 12 КК України тяжким злочином, вчинено через необережність, тобто вчинене не умисно, тому на переконання захисника, заявлені ризики прокурором заявлені формальні та не підтверджуються жодним доказом.

Захисник адвокат ОСОБА_6 також в судовому засіданні наполягав на зміні запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , оскільки ризики прокурором заявлені формально та спростовуються поведінкою останнього на стадії досудового розслідування, а саме ОСОБА_3 на виклик слідчого самостійно з`явився до правоохоронних органів, добровільно відшкодував всім потерпілим матеріальну шкоду, тому застосовуваний до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є недоцільним.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав доводи викладені його захисниками та просив змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на певний час.

Встановлення судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів та мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, якім він керував
Так, суд вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також враховуючи норму ч. 3 ст. 331 КПК України, згідно з якою до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу, приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що строк продовженого строку тримання під вартою ОСОБА_3 закінчується 15.09.2022, але розглянути кримінальне провадження відносно останнього та прийняти остаточне рішення до вказаної дати не представляється можливим, оскільки судом наданий час учасникам кримінального провадження для підготовки до судових дебатів, тому виникло питання про доцільність продовження строків тримання під вартою обвинуваченому.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризуються особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 11 частини 1 вказаної статті.

Також, з положень норм ст. 199 КПК України випливає, що при розгляді доцільності продовження строку тримання під вартою у т.ч. ураховуються обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню розгляду справи до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У вказаному об`єднаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, яке кваліфіковано, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження та за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, яке кваліфіковано, як закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство).

В ході обговорення питання доцільності продовження дії обраного запобіжного заходу, відносно обвинуваченого, встановлено такі відомості, як-то: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Сорокотяги, Білоцерківського району, Київської області, громадянин України, з середньо - технічною освітою, не працевлаштований, неодружений, маючий малолітню дитину: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Враховуючи, що дія будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри, суд з цього питання відмічає таке.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальні акти стосовно обвинуваченого перебувають на розгляді в суді.

Крім цього, відповідно до ст. 95 КПК України суд має право обґрунтувати своє рішення виключно на доказах, які були досліджені безпосередньо судом, однак до теперішнього часу по вказаному об`єднаному кримінальному провадженню проводиться судовий розгляд та сторони непозбавлені можливості подати доповнення до судового розгляду.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотань, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Обвинувачений на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи її віку та статусу, прийнятну репутацію.

Щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, то слід відмітити метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час, як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні. Та з його урахуванням суд відмічає, що в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд визнав дійсними ризики переховування, вчинення іншого кримінального правопорушення.

В цей час останні є дійсними та не зменшились, адже указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі (1) обставин цього кримінального провадження та (2) особистої ситуації (обставин) обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Того, що сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте окреслений у санкції статті строк у сукупності з іншими обставинами про особу обвинуваченого збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

При цьому, установлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати.

Щодо питання чи зможуть інші більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, то слід указати, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Крім цього встановлено, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується.

Стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухиленню від суду.

Тобто, застосований запобіжний захід кореспондується та відповідає визначеним КПК України конкретним підставам і меті запобіжного заходу.

Як наслідок передумови для продовження запобіжного заходу - взяття під варту (тримання під вартою), не відпали, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу у межах строків визначених ч. 3 ст. 331 КПК.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 331, 369-372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - у вигляді тримання під вартою в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Київській області строком на 60 днів, тобто по 11.11.2022, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику Ізолятора тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Київській області.

Судовий розгляд по кримінальному провадженню відкласти на 13.10.2022 об 11.00 год.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

СуддяОльга ЛАРІНА