Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/613/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 листопада 2022 року, з визначенням застави,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Олександрівського районного суду Кіровоградської області знаходиться кримінальне провадження № 0000688 від 10 грудня 2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 29 вересня 2022 року суд, за клопотанням прокурора застосував стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наведені у судовому засіданні обставини свідчать про те, що прокурор довів обставини, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків переховування від суду і вчинити інше кримінальне правопорушення та наявності достатніх підстав для застосування запобіжного заходу як - тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом, і що інший більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для запобіганню встановленим у судовому засіданні ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 менш суворий запобіжний захід (у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його проживання по АДРЕСА_1 , або особистого зобов`язання) на розсуд суду, - не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме : переховуватись від суду, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення - не були доведені прокурором під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та є необгрунтованими.

Зазначає, що обвинуваченим було повідомлено суд, що він працює неофіційно, за договором, та надано суду для огляду характеристику від керівника лісового господарства ФОП « ОСОБА_7 », в якій зазначається, що обвинувачений з березня 2022 року працює працівником лісгоспу.

Також, обвинуваченим було повідомлено суд, з наданням для огляду свідоцтва про народження дитини, про наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, а саме - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, судом не було взято до уваги, що обвинувачений самостійно добровільно з`явився до суду, після того, як дізнався про те, що його розшукують. Наміру переховуватись від суду він не мав, про те, що не може без дозволу суду змінювати місце проживання не знав. Оскільки, у нього з`явилась можливість працювати та утримувати свою малолітню дитину, тому й переїхав на проживання до іншого населеного пункту. Інших кримінальних правопорушень за цей час не скоїв, свідомо став на шлях виправлення.

З наведених підстав захисник вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту за місцем його проживання, або особистого зобов`язання, зможе у повній мірі запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Розгляд даної апеляційної скарги було призначено у відкритому судовому засіданні, проте, в зазначений день та час прокурор, обвинувачений та його захисник до суду апеляційної інстанції не з`явилися, повідомлялися у встановленому законом порядку.

До апеляційного суду надійшли клопотання прокурора та захисника у яких вони просили проводити апеляційний розгляд без їх участі.

Враховуючи наведене апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження.

Дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою та його застосування на стадії судового розгляду у межах строку до 60 днів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки стороною обвинувачення доведено, що наявні процесуальні підстави для обрання та застосування запропонованого прокурором запобіжного заходу до обвинуваченого, бо є вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а також на цей час наявні заявлені ризики, які не спростовані стороною захисту, та дають достатні підстави суду вважати, що під загрозою тяжкості покарання в разі доведеності обвинувачення, обвинувачений може спробувати ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виключає можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо нього.
Крім того, судом прийнято до уваги, що ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебуває на обліку в органі пробації, офіційно не працевлаштований, проживає з його слів у будинку, який він орендує з цивільною дружиною та малолітньою дитиною. Інших даних про міцність соціальних зв`язків за місцем проживання обвинуваченого, які б свідчили про наявність стримуючого фактору та подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, суду не надано.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 судом враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, дані щодо особи обвинуваченого та відсутність будь яких документів, які б могли підтвердити неможливість тримання обвинуваченого під вартою та не встановлено перешкод для застосування вказаного запобіжного заходу.
З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим.
Статтею 183 КПК України передбачено порядок застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1,5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.
З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, який відповідно до частини 5 статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження та тих обставин, що незаконні дії, які інкримінуються ОСОБА_6 , вчинено з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчинено повторно, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що, в свою чергу, призведе до порушення розумних строків судового розгляду.
За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Посилання захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі на недоведеність існування ризиків, передбачених пунктами 1,5 частиною 1 статті 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки існування ризиків, в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду та можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, об`єктивно вбачаються з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду вони не зникли та не зменшилися.
Враховуючи вищенаведені відомості, колегія суддів вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки на момент розгляду апеляційної скарги їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.
З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі відповідні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Колегія суддів вважає, що інші доводи апеляційної скарги самі по собі не можуть бути підставою для обрання обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не можуть зменшити доведені ризики та враховуються у сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, а більш того - особистого зобов`язання, не зможе забезпечити виконання ним його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для її зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року, якою ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4