ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1347/22 Справа № 227/1039/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2022 року про повернення клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_7 про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000649 від 01.09.2021 року,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2022 року клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_7 про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000649 від 01.09.2021 року було повернуто особі, яка його подала.
Рішення суду обґрунтовано тим, що територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, а не тимчасовим місцем дислокації працівників окремих відділів.
З витягу з ЄРДР №0000649 від 01.09.2021 року убачається, що органом досудового розслідування визначено Головне управління Національної поліції в Донецькій області.
Відповідно до п.1 наказу за підписом т.в.о. начальника поліції ОСОБА_9 №824 від 04.08.2022 року «Про визначення тимчасового місця дислокації працівників окремих відділів слідчого управління ГУНП в Донецькій області» визначено ВП№1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області (вул.Першотравнева,52 м.Добропілля) з 08.08.2022 року до особливого розпорядження тимчасовим місцем дислокації працівників відділу розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості СУ ГУНП в Донецькій області, які здійснюють у цьому відділі свої функціональні обов`язки, хоча даний наказ, на думку слідчого судді, не містить жодного посилання на будь-який нормативно-правовий акт, як на підставу для його винесення.
Також слідчий суддя зазначив, що ГУНП в Донецькій області, як орган досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000649 згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є юридичною особою та зареєстровано за адресою: 87517, Донецька обл., м. Маріуполь, просп. Нахімова, буд. 86. Слідче управління ГУНП в Донецькій області, як орган досудового розслідування, перебуває за адресою: 49000, м.Дніпро, просп.Слобожанський, 40.
В ухвалі суду вказано, що визначивши тимчасову дислокацію певних працівників слідчого управління поза межами розміщення юридичної особи - ГУНП в Донецькій області керівництво поліції фактично намагається штучно змінити підсудність розгляду кримінальних проваджень, визначених безпосередньо нормами КПК України, а такими повноваженнями процесуальний закон не наділяє орган досудового розслідування навіть в умовах військового стану, позаяк у протилежному випадку буде відбуватися руйнація інституту підсудності, адже будь-яка повноважна особа правоохоронного органу може тимчасово закріпити слідчих на будь-якій території України і подавати клопотання до суду, який йому більше до вподоби, що є неприпустимим.
Таким чином, на підставі вищезазначеного слідчий суддя дійшов висновку, що Добропільський суд Донецької області не є належним судом, який може розглядати подане клопотання по суті, а тому воно підлягає поверненню особі яка його подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.08.2022 року скасувати, а клопотання слідчого про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000649 від 01.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ч. 2, 4 ст. 189, ч. 2 ст. 393 КК України направити до Добропільського міськрайонного суду Донецької області для розгляду по суті.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що оскаржуване ним рішення у переліку рішень слідчого судді, визначеному ст. 309 КПК України, які підлягають оскарженню у апеляційному порядку, не визначено, втім, оскільки ухвалу слідчого судді про повернення прокурору клопотання для звернення до належного суду не передбачено КПК України, то немає ні дозволу, ні заборони щодо апеляційного оскарження такої ухвали, а відтак таке рішення може бути переглянуто апеляційним судом, що узгоджується з позицією Верховного суду ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року, справа № 243/6674/17-к; постанова Верховного Суду 12.10.2017 року, справа 757/49263/15-к).
Зазначає, що чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів, а системний аналіз зазначених норм КПК України однозначно вказує на те, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження повинні розглядатись слідчими суддями місцевого суду, в межах юрисдикції якого знаходяться слідчі підрозділи відповідних правоохоронних органів.
В структурі Національної поліції утворені головні управління Національної поліції по кожній з областей України та в містах Києві та Севастополі та відокремлені структурні підрозділи у містах та районах. Компетенція підрозділів Національної поліції є загальною та визначена таким чином, що ці підрозділи здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.
Вказує, що КПК України не містить будь-якої вказівки на те, що територіальну підсудність розгляду зазначених клопотань визначено за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ. Тобто, органом досудового розслідування є не сам правоохоронний орган, до складу якого входить відповідний підрозділ, а його підрозділи (управління, відділ), визначені ч. 1 ст. 38 КПК України.
Звертає увагу прокурор і на те, що в структурі Національної поліції створені та функціонують окремі підрозділи, в тому числі СУ ГУ НП в Донецькій області з місцем дислокації зокрема по вул. Першотравнева, буд. 52, м. Добропілля (на підставі наказу т.в.о. начальника ГУ НП в Донецькій області № 824 від 04.08.2022 року), що територіально належить до м. Добропілля Донецької області, підсудність якого визначена за Добропільський міськрайонним судом Донецької області, а тому клопотання слідчого повинно розглядатися саме в Добропільському міськрайонному суді Донецької області.
Крім того, акцентує апелянт увагу і на тому, що загальні питання територіальної підсудності, направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначені ст. 32, 34 КПК України, а тому у разі виникнення у слідчого судді обґрунтованих сумнівів щодо підсудності отриманого клопотання, останнє повинно було бути направлено до суду апеляційної інстанції для визначення територіальної підсудності, а не повернуто органу досудового розслідування.
Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши надані матеріали, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства( пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 14 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні дійшов висновку, що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли Закон містить заборону на таке оскарження ( абзац другий підпункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення п.18 ч.1 ст.293 ЦПК України у взаємозв`язку зі ст. 129 Конституції України( про апеляційне оскарження ухвал суду )).
«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Однак такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та постановленою метою. Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти. Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд.
Законність і обґрунтованість рішень слідчого судді, прийнятих на досудовому розслідуванні, може бути забезпечена можливістю їх оскарження в апеляційному порядку. Тому передбачене Главою 26 КПК право на оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування є важливою гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників кримінального провадження і процесуальним інструментом виправлення судової помилки на цьому етапі кримінального провадження.
Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 12 жовтня 2017 року № 5-142кс(15)17 у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення частини третьої статті 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи частини четвертої статті 399 КПК. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі пункту 17 частини першої статті 7 та частини першої статті 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення частини шостої статті 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК.
Така сама позиція зазначена й у висновку щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах, викладеному Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові від 23 травня 2018 року (Справа № 237/1459/17, Провадження № 13-19кс18) .
Згідно зі ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, з огляду на викладене, ухвала слідчого судді про повернення слідчому клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Так, згідно з ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Положеннями п. 18 ст. 3 КПК України передбачено, що на стадії досудового розслідування кримінального провадження контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснює слідчий суддя відповідно до його повноважень у порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Згідно з п.п. б п. 1 ч. 1 ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є слідчі підрозділи органів безпеки.
За загальним правилом застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеним ст. 132 КПК України, а також відповідно до спеціальних вимог, встановлених приписами Глави 20 КПК України, клопотання органу досудового розслідування подається до слідчого судді місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
На думку колегії суддів вказані вимоги закону слідчим суддею під час розгляду клопотання слідчого дотримані не були.
Так, ч.3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.
Відповідно до ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст.. 189 КПК України слідчий суддя, суд не має права відмовити в розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого, навіть якщо існують підстави для затримання без ухвали суду про затримання з метою приводу. Клопотання про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою приводу розглядається слідчим суддею, судом негайно після одержання цього клопотання. Розгляд клопотання здійснюється в закритому судовому засіданні за участю прокурора. Слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
Отже, як витікає з вищезазначених приписів кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя, суд повинен розглянути клопотання органу досудового розслідування та за результатами розгляду постановити ухвалу про задоволення клопотання або відмову у задоволенні даного клопотання. Разом з тим, суд першої інстанції постановив ухвалу, що не передбачена кримінальним процесуальним законом, а саме про повернення слідчому клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що постановивши оскаржувану ухвалу, слідчий суддя вийшов за межі наданих йому повноважень та ухвалив рішення, яке кримінальним процесуальним законом не передбачено.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції не може бути визнана законною, та обґрунтованою і вмотивованою, оскільки слідчим суддею допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та часткового задоволення в цій частині апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України порушення правил підсудності є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що у будь-якому разі тягне за собою скасування судового рішення, а тому в межах наданих повноважень, з метою забезпечення дотримання загальних принципів кримінального провадження, визначених ст. 7 КПК України, а також запобігання ризику виникнення обставин, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, під час судового розгляду слідчий суддя мав направити вищезазначене клопотання слідчого до Донецького апеляційного суду, територіальну підсудність судових справ якого в умовах воєнного стану розпорядженням Голови Верховного Суду №40 від 22 липня 2022 року було змінено на Дніпровський апеляційний суд, для визначення його підсудності у встановленому законом порядку.
Отже, приймаючи до уваги той факт, що відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу, а діючим КПК України в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входить вказане порушення, апеляційний суд, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ч. 1 ст. 7 КПК України, дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки постановлення рішення про повернення слідчому клопотання про надання дозволу на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав, зазначених в судовому рішенні, не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону, з поверненням даного клопотання слідчому судді до суду першої інстанції для прийняття процесуального рішення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2022 року скасувати.
Клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУ Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_7 про надання дозволу на затримання підозрюваного ОСОБА_8 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000649 від 01.09.2021 року - направити на розгляд слідчому судді для прийняття процесуального рішення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4