ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/427/22 Номер провадження 11-сс/814/416/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19 січня 2022 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП у Харківській області капітана поліції ОСОБА_7 , погодженого прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2016 за №0004223, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту підозрюваному:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Корюківка Чернігівської області, громадянину України, одруженому, має трьох малолітніх дітей, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому.

Постановлення такого судового рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором не доведено наявність жодного ризику, а інкримінований ОСОБА_8 злочин вчинений у серпні 2016, тобто більше 5 років тому.

Судом першої інстанції враховано:наявність обгрунтованої підозри, те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має постійне місце проживання, трьох малолітніх дітей. Судом зазначено, що тяжкість прокарання, що загрожує ОСОБА_8 , в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому злочині, не може бути єдиною підставою для застосування до нього запобіжного заходу, оскільки не свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 19.01.2022 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, поклавши на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 за першою вимогою;

-цілодобово не залишати місце постійного проживання- АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду.

-носити електронний засіб контролю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що стороною обвинувачення були надані суду докази про наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також було доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В судове засідання учасники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду , не з`явились.

02.06.2022 від прокурора ОСОБА_6 на адресу Полтавського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Захисник ОСОБА_9 та підозрюваний ОСОБА_8 в телефонному режимі повідомили, що в зв`язку з введенням воєнного стану на території України перебувають за кордоном та не можуть взяти участь у судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Колегія суддів, враховуючи роз`яснення Верховного Суду України №1/0/2-22 від 03 березня 2022 року щодо здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності учасників.
Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.08.2016 року за №0004223, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
За даними повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 11 січня 2022 року ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Згідно матеріалів справи, у серпні 2016 року, ОСОБА_8 вступив у злочинну змову з ОСОБА_10 , направлену на заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Реалізуючи свої злочинні наміри, 29.08.2016 близько о 23.45 ОСОБА_8 разом із ОСОБА_10 , знаходячись поблизу пивного ресторану «FAT GOOSE PUB», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 21, побачили раніше незнайомих їм ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та громадянку ОСОБА_13 , які знаходились поруч із входом до вказаного пивного ресторану.
ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи узгоджено з ОСОБА_8 , під надуманим мізерним приводом, а саме підкурити цигарку, підійшов до ОСОБА_13 , звернувшись до останньої із зазначеним проханням. Отримавши відмову від ОСОБА_13 , яка не курить, ОСОБА_10 з аналогічним питанням звернувся до ОСОБА_12 .
В свою чергу ОСОБА_8 , побачивши на шиї ОСОБА_12 золотий ланцюжок, діючи за попередньою змовою і узгоджено з ОСОБА_10 , маючи умисел на заволодіння майном ОСОБА_12 , достав із кишені ніж, тобто застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу і з особливою зухвалістю та нахабністю зажадав від ОСОБА_12 зняти золотий ланцюжок з шиї та передати йому.
У відповідь на незаконну вимогу ОСОБА_8 , ОСОБА_12 зажадав припинити противоправні дії, але незважаючи на це, ОСОБА_8 , бажаючи заволодіти золотим ланцюжком ОСОБА_12 , тобто довести свій злочинний умисел до кінця, умисно наніс ОСОБА_12 один удар лівою рукою в ділянку правого ока та носу, чим завдав фізичного болю потерпілому. ОСОБА_12 , побоюючись за своє життя та здоров`я, а також за життя і здоров`я ОСОБА_13 та свого брата ОСОБА_11 , рукою вибив ніж з руки ОСОБА_8 , але останній у цей час завдав ОСОБА_12 удар рукою в область голови, від якого ОСОБА_12 присів на коліно.
Скориставшись цією тимчасовою перевагою, ОСОБА_8 спробував зірвати золотий ланцюжок з шиї ОСОБА_12 , але зрозумівши, що ланцюжок є міцним і не рветься, умисно почав наносити ОСОБА_12 удари ногами по тулубу, завдавши таким чином не менш 3-х ударів. В цей же час ОСОБА_10 , підійшовши до ОСОБА_12 , також став умисно наносити останньому удари ногами по тулубу, завдавши таким чином близько 7-8 ударів.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-3505/2020 від 23.12.2020 в результаті застосованого насильства, небезпечного для життя та здров`я потерпілого, ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на голові та тулубі, садна на руках, які відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Переконавшись в тому, що ОСОБА_12 не в змозі чинити будь-який опір, ОСОБА_8 в групі з ОСОБА_10 обшукали його і відкрито заволоділи майном, що належить ОСОБА_12 , а саме:
- каблучкою виготовленою із золота 585 проби, вагою 15 грам, з діамантом вагою 1 карат, вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №6208 від 12.12.2016 становить 9254 грн. 10 коп.;
- шкіряним гаманцем чорного кольору, в якому знаходилися гроші в сумі 900 доларів США та 2700 грн., розпорядившись у подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, в той час, коли ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 , звернулись спочатку до ОСОБА_13 , а потім до ОСОБА_12 з надуманим мізерним приводом, а саме, прикурити, ОСОБА_11 наблизився до них з метою з`ясувати та зрозуміти причину назріваючого конфлікту. Однак, в цей час ОСОБА_10 , дістав з карману кастет, надів його на пальці правої руки та умисно наніс близько 3-х ударів ОСОБА_11 в область голови від яких ОСОБА_11 втратив свідомість. Не обмежуючись скоєним, ОСОБА_10 , додатково умисно наніс легкі тілесні ушкодження.

Переконавшись в тому, що ОСОБА_11 не в змозі чинити будь-який опір, ОСОБА_8 в групі з ОСОБА_10 , заволоділи майном, що належить ОСОБА_11 , а саме: годинником марки «МакТіте» виготовленим із золота 585 проби вагою 11.43 грам, вартістю 9396 грн., розпорядившись у продальному викраденим майном на власний розсуд.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.01.2022 відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

З таким висновком погоджується і колегія суддів з огляду на таке.

Положеннями ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Згідно з ч.1 ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення.

За ч.2 наведеної статті КПК України слідчий суддя зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року зазначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbelland Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).
При цьому, згідно з усталеною прецедентною практикою Європейського суду з прав людини недостатньо аби правоохоронні органи «добросовісно підозрювали особу». Повинні бути надані принаймні деякі факти чи інформація на підтвердження того, що особа підозрюється у вчиненні злочину обґрунтовано (рішення «Ільгар Маммадов проти Азербайджану» і «Фокс, Кемпбел і Хартлі проти Сполученого Королівства»).
Наведене констатовано і у рішенні "Кавала проти Туреччини", у якому Європейський суд з прав людини зазначив, що для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий відповідно до пункту 1 (с) статті 5 Конвенції не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою. Однак "обґрунтованість" підозри, на якій повинен ґрунтуватися арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у пункті 1 (с) статті 5 Конвенції. Того факту, що підозра є добросовісною, недостатньо. Термін "обґрунтована підозра" означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежатиме від усіх обставин. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.
Обгрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами: протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ;висновком судової товарознавчої експертизи №6208 від 12.12.2016; висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_11 №7270-Ая/1б від 08.12.2016; висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_14 №7269-Ая/1б від 12.12.2016; протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_11 від 03.10.2018; висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_11 №09-3103/2018 від 08.10.2018; протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 від 19.02.2020; висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_12 №09-3505/2020 від 23.12.2020; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка скоїла відносно нього та його брата розбійний напад; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, під час якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав ОСОБА_8 , як особу, яка скоїла відносно нього та його брата розбійний напад.
Проте, стороною обвинувачення у цьому провадженні не було надано слідчому судді доказів обставин, які б свідчили про наявність хоча б одного із ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя в своєму рішенні вірно зазначив, що дане кримінальне правопорушення було вчинено ОСОБА_8 в серпні 2016 року, тобто на даний момент минуло більше 5 з половиною роки, та врахував, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, трьох малолітніх дітей , раніше не судимий.

Колегія суддів погоджується з висновком судді, що тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, в разі доведення його вини, не може слугувати єдиною підставою для застосування до нього запобіжного заходу та не свідчить про наявність ризиків, передбаячених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Отже, слідчим суддею правильно встановлено, що стороною обвинувачення не надано достатніх фактичних даних, які б обгрунтовано свідчили про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України

При цьому, слід зазначити, що прокурором, в апеляційній скарзі взагалі не наведено доказів, які, на думку сторони обвинувачення, свідчать про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КК України , а скарга, подана до суду апеляційної інстанції, за своїй змістом не містить наведення мотивованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали та не спростовує висновки слідчого судді.

З огляду на викладені вище обставини, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.2 ст.194 КПК України обгрунтовано постановив ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.01 2022 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4