Справа № 192/1183/22
Провадження № 1-в/192/240/22
Ухвала
іменем України

09 вересня 2022 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,
представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Нікополі Дніпропетровської області, на даний час відбуває покарання в Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)», засудженого 05 грудня 2018 року вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки; відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане невідбуте покарання, призначене за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один день;
початок строку відбування покарання: 17 серпня 2018 року,
кінець строку відбування покарання: 18 серпня 2023 року

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, у якій просить розглянути можливість застосування до нього ст. 81 КК України, а саме умовно-дострокове звільнення.
У судовому засіданні засуджений заяву підтримав, посилається на те, що працює, порушень не має та вважає, що виправився.
Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» проти умовно-дострокового звільнення засудженого заперечував, вважає, що засуджений не довів свого виправлення.
Прокурор погодився з представником виправної установи.
Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що заява засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 17.08.2018, кінець строку відбування покарання: 18.08.2023.
Був засуджений:
20.09.2016 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком 3 роки;
14.12.2016 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у сумі 850 гривень;
05.12.2022 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком два роки; відповідно до вимог ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднане не відбуте покарання, призначене вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2016 року та остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років один день.
На час звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.
Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Так, відповідно до довідки про заохочення та стягнення станом на 23.08.2022 до засудженого ОСОБА_3 18 березня 2020 року було застосоване стягення, яке є погашеним, заохочення не застосовувались.
Працевлаштований засуджений з лютого 2019 року, із січня по червень 2020 року та у січні 2021 не працював через хворобу.
У липні 2021 року засуджений закінчив Солонянський навчальний центр № 21 і здобув професію (підвищив кваліфікацію за професією) «Муляр; Штукатур».
Відповідно до характеристики, складеної у серпні 2022 року, за період перебування в УВП № 4 характеризувався задовільно. У Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 21 лютого 2019 року. На виробництві установи працевлаштований за власним бажанням, до праці відношення задовільне. За час відбування покарання характеризується задовільно.
У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для їх самостійного виконання не має. Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Підтримує соціальні зв`язки на волі шляхом отримання посилок.
Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи.
24 квітня 2020 року комісія ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» відмовила засудженому у переведенні до дільниці соціальної реабілітації (ст. 101 КВК) як особі, яка не стає на шлях виправлення (а.о.с. 68).
26 лютого 2021 року комісія виправної установи відмовила у направленні матеріалів до суду щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), як такому, який не став на шлях виправлення.
10 січня 2022 року комісія виправної установи відмовила засудженому у направленні матеріалів до суду щодо умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 КК України як особі, яка не довела свого виправлення.
Суд звертає увагу, що відбуття двох третин строку покарання засудженим, працевлаштування, навчання у Солонянському навчальному центрі № 21, посилання засудженого на відсутність з його сторони порушень суд враховує, однак їх є недостатньо для висновку про виправлення засудженого.
Суд зазначає, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого. Виконання цього обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.
Протягом строку відбування покарання засуджений характеризувався негативно або задовільно (а.о.с. 66, 80, 93, а.с. 8).
Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому у задоволенні заяви засудженого про умовно-дострокове звільнення відмовляє.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:
У задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1