ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.10.2022 Справа №607/5082/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000283 від 03 листопада 2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Підгайці Тернопільського району Тернопільської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, непрацюючого, інваліда третьої групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , законного представника потерпілої ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:
02.11.2021 о 14 год 20 хв водій обвинувачений ОСОБА_3 , керував технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі 21013 р.н. НОМЕР_1 без вантажу та пасажирів по вул. Національного Відродження, що в с. Острів Тернопільського району Тернопільської області у напрямку смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області від с. Буцнів Тернопільського району Тернопільської області.

Порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б», «д» Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, водій обвинувачений ОСОБА_3 , під час руху не був достатньо уважний, не стежив належно за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Через проявлену під час керування автомобілем неуважність та унаслідок грубого порушення вимог п. 1.10 (в частині значення термінів «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», «безпечна швидкість», а також п. 10.1, ПДР України, на авто дорозі, що в межах с. Острів Тернопільського району, Тернопільської області, а саме навпроти домогосподарства № 2 водій обвинувачений ОСОБА_3 , здійснюючи обгін транспортного засобу, який рухався попереду нього у попутному напрямку, виїхав на зустрічну смугу для руху з подальшим зміщенням на ліве узбіччя у напрямку його руху, де допустив наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , 2010 року народження, яка в цей час рухалася лівим узбіччям у напрямку смт. Велика Березовиця Тернопільського району Тернопільської області.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_7 , 2010 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку, а із зовнішніх ушкоджень - садна лобової ділянки голови справа і правої виличної ділянки, садна ділянки обох колінних суглобів із забиттям м`яких тканин, забиття глибоких груп м`язів правого стегна з утворенням в їх товщі рідинного (серозного) вмісту - сероми.

Виявлені у ОСОБА_7 , тілесні ушкодження не були небезпечними для життя в момент заподіяння, проте вони потягли за собою тривалий (більш 21 дня) розлад здоров`я і за цією ознакою належать до тілесного ушкодження середньої тяжкості (п.п. 2.2.1 а/, в/, 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" - МОЗ України, Київ, 1995).

Відтак, порушення водієм автомобіля марки «ВАЗ» моделі 21013 р.н. НОМЕР_1 обвинуваченим ОСОБА_3 п. 10.1 ПДР України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім того, 02.11.2021, о 14 год 30 хв, водій обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ» моделі 21013 р.н. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою в межах населеного пункту с. Острів Тернопільського району Тернопільської області в напрямку смт. Велика Березовиця, достовірно знаючи, що внаслідок вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди, його діями були спричинені тілесні ушкодження малолітній потерпілій ОСОБА_7 , 2010 року народження, та остання внаслідок удару автомобіля впала на узбіччя дороги, у зв`язку з чим перебувала в безпорадному стані, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень самостійно, без сторонньої допомоги була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, допомогу потерпілій не надав, хоча мав змогу її надати, завідомо залишивши її без допомоги.

Своїми діями обвинувачений ОСОБА_3 , порушив пункт 2.10 Правил дорожнього руху України, на місці пригоди не залишився, не надав первинної медичної допомоги потерпілій, не викликав карету «швидкої медичної допомоги», не повідомив органи Національної поліції про ДТП, залишивши малолітню потерпілу ОСОБА_7 , на узбіччі дороги без допомоги і з місця пригоди зник.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, а також вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, а також, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованих йому злочинах визнав повністю, погодився з усіма обставинами, які були зібрані та дослідженні під час досудового розслідування та викладені в обвинувальному акті. Крім цього, показав, що 02 листопада 2021 року, близько 14 год 20 хв, керуючи автомобілем, перебуваючи у тверезому стані, в с.Острів Тернопільського району здійснив обгін транспортного засобу у попутному напрямку. Після виконання маневру, він звернув увагу на відсутність лівого бокового дзеркала. Саме тоді він зрозумів, що зачепив даним дзеркалом дівчину, яка знаходилась на узбіччі. Проте, зіткнення чи контакту його транспортного засобу з потерпілої не відчув. Після цього, він повернувся до місця зіткнення, побачив потерпілу, яка перебувала у лежачому стані на землі та значну кількість людей навколо. У зв`язку з тим, що він запанікував, то не зупинився та продовжив рух, керованим ним транспортним засобом. Далі він направився до місця свого проживання, де близько 19-20 години до нього додому прийшли працівники поліції. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати та не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки є безробітним, вказаний вид покарання унеможливить утримувати себе та свою сім`ю. Цивільний позов, заявлений прокурором про відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення на суму 6917,82 грн визнає в повному обсязі. Усі його спроби відшкодувати заподіяну шкоду, завдану внаслідок ДТП, батько малолітньої потерпілої ігнорує.

Крім власного визнання вини, обвинувачений ОСОБА_3 повністю погодився зі всіма доказами у провадженні, що були зібрані під час досудового розслідування і підтверджували його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, згідно обвинувального акта, відмовившись від їх дослідження під час судового розгляду.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним. При цьому, суд виходив з того, що згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх прав. В судовому засіданні, після допиту обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 правильно розуміє зміст обставин, які зазначені в обвинувальному акті, та які сторона обвинувачення вважає такими, при яких відбулося вчинення злочинів.

Сумніви у добровільності позицій обвинуваченого у суду відсутні, наслідки неможливості оскаржити обставини, що були ним визнані в судовому засіданні, в апеляційному порядку - роз`яснені.

Законний представник потерпілої ОСОБА_6 в судовому засіданні категорично ствердив, що будь-якого відшкодування чи вибачень зі сторони обвинуваченого не очікує, оскільки не сприймає дії ОСОБА_3 , якими останній після наїзду автомобілем на його малолітню доньку залишив її у безпорадному стані, не зупинився, не надав допомоги та не викликав бригаду екстреної медичної допомоги.

Таким чином, оцінивши всі докази в кримінальному провадженні, суд вважає встановленим, що ОСОБА_3 вчинив: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а також завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, а також, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан і знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання обвинуваченим своєї вини, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не вбачає.

При призначенні покарання, відповідно до статей 50, 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, зокрема те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом третьої групи, позитивно характеризується по місцю проживання, його вік та стан здоров`я.

Разом з тим, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів та настання наслідків спричинення малолітній потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України в межах, установлених у санкціях вказаних частин ст.286 та ст.135 КК України, з урахуванням вимог ч.1 ст.70 КК України, а саме у виді обмеження волі.

Разом з цим, призначаючи покарання, суд враховує поведінку обвинуваченого, зокрема те, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 , в порушення вимог ПДР України, не залишився на місці пригоди, не вжив можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не викликав бригаду екстреної медичної допомоги, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції України, не чекав на прибуття поліцейських, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, а втік з місця пригоди.

Умисний характер дій обвинуваченого, а саме, залишення в небезпеці потерпілої, яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, свідчить про підвищену суспільну небезпечність даного діяння.

З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами можливо за умови призначення покарання саме у виді обмеження волі, в межах, встановлених санкціями частин статей обвинувачення, не вбачаючи підстав для можливості застосування іншого більш м`якого виду покарання, чи застосування ст.ст.69, 75 КК України.

Крім того, суд, враховуючи обставини вчинення злочинів у їх сукупності та особу обвинуваченого, вважає за необхідне призначати ОСОБА_3 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.286 КК України.

Строк обчислення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Прокурором Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради заявлений цивільний позов про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 6917,82 грн.

Положеннями ч.1 ст.1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності або у власності територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Таким чином, заявлені прокурором вимоги підлягають до задоволення та з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню кошти в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради №315-01/02 від 18.04.2022, згідно якої вартість затрат на лікування та перебування потерпілого становить 6917,82 гривень (7 л/днів х 988,26 грн = 6917,82 грн).

У справі є процесуальні витрати за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/120-22/350-ТР від 15.02.2022 в розмірі 1544,58 грн, судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-22/273-ІТ від 10.02.2022 в розмірі 1372,96 грн, судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-22/2776-ІТ від 29.03.2022 в розмірі 1716,20 грн, а всього на загальну суму 4633,74 (чотири тисячі шістсот тридцять три гривні сімдесят чотири копійки) грн, які в порядку ч.2 ст.124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 в користь держави.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Скасувати арешт, накладений, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/20234/21, провадження №1-кс/607/6587/2021) від 05.11.2021 на: -транспортний засіб «ВАЗ» моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , після набрання вироку законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.286, ч.1 ст.135 КК України та призначити йому за даними статтями покарання:

-за ч.1 ст.135 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

-за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_3 у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Цивільний позов прокурора Тернопільської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Тернопільської обласної ради про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави в особі Тернопільської обласної ради кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення в розмірі 6917,82 (шість тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень вісімдесят дві копійки) грн (р/р № НОМЕР_4 в КБ «Приватбанк» у Тернопільській області, Код 02001305).

Стягнути з засудженого ОСОБА_3 процесуальні витрати за проведення судової транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/120-22/350-ТР від 15.02.2022 в розмірі 1544,58 грн, судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-22/273-ІТ від 10.02.2022 в розмірі 1372,96 грн, судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/120-22/2776-ІТ від 29.03.2022 в розмірі 1716,20 грн, а всього на загальну суму 4633,74 (чотири тисячі шістсот тридцять три гривні сімдесят чотири копійки) грн в користь держави.

Речові докази: - лівий корпус дзеркала заднього виду із розбитими уламками самого дзеркала, які поміщено у сейф пакет №EXP0263375, що знаходиться в камері зберігання речових доказів ВП №1 Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області, згідно квитанції№4 від 08.02.2022 знищити, після набрання вироку законної сили;

-DVD-R диск, на якому зафіксовано медичне обстеження, встановлення степені алкогольного сп`яніння ОСОБА_3 залишити при матеріалах кримінального провадження №0000283 від 03.11.2021;

-медичні картки стаціонарного хворого №9162 та №9776 на ім`я ОСОБА_7 залишити в архіві медичного закладу;

-DVD-R диск, на якому зафіксовано момент ДТП із відео реєстратора свідка залишити при матеріалах кримінального провадження №0000283 від 03.11.2021.

Скасувати арешт, накладений, згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області (справа №607/20234/21, провадження №1-кс/607/6587/2021) від 05.11.2021 на: -транспортний засіб «ВАЗ» моделі 21013, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , після набрання вироку законної сили.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1