Справа № 471/286/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2022 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції між Арбузинським районним судом Миколаївської області та Заводським районним судом м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000060 від 24.03.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Братське Братського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, приватного підприємця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 приблизно о 16 год. 50 хв. 23 березня 2022 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «АЗЛК 2141», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлу пору доби по сухій, неосвітленій міським електроосвітленням, автомобільній дорозі по вул. Богдана Хмельницького в смт. Братське Вознесенського району (Братська ОТГ) Миколаївської області, зі сторони вул. Миру в смт. Братське Вознесенського району (Братська ОТГ) Миколаївської області в напрямку с. Антонове Вознесенського району (Братська ОТГ) Миколаївська область, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховував на їх відвернення, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому надбрівної дуги та очної пластини з права, перелому основи черепа з струсом головного мозку і раною в потиличній ділянці з права, перелому 7-го ребра з права по задньо-пахвинній лінії, перелом правої ключиці. Дані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя.

Допущенні водієм ОСОБА_5 грубі порушення вимог п.2.3 «б», п.12.3, п.2.10 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень отриманих потерпілою ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_5 , одразу після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 березня 2022 року, внаслідок якої пішохід ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження та опинилась в небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, будучи причетним до скоєння даної дорожньо-транспортної пригоди, діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті наїзду автомобілем марки «АЗЛК 2141», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , він сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан, не вжив заходів для надання потерпілій першої медичної допомоги, не викликав екстрену (швидку) медичну допомогу, не доставив потерпілу до закладу охорони здоров`я, не звернувся за допомогою до інших осіб, ніяких заходів по наданню допомоги не вжив і з метою уникнення відповідальності залишив місце пригоди, хоча мав можливість і повинен був прийняти міри по наданню допомоги потерпілій ОСОБА_6 , чим порушив вимоги п. 2.10 ПДР України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України визнав, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що 23 березня 2022 року близько 17 години він, перебуваючи за кермом, їхав на військовому автомобілі марки «АЗЛК 2141» та перед цим вживав вино, близько 0.5л. Під час керування вказаним авто, по вул. Б. Хмельницького в смт. Братське, він їхав з трьома пасажирами, зі швидкістю біля 20 км/год. та відволікся від керування транспортним засобом, оскільки автомобіль мав проблеми з коробкою передач швидкості. Людей, які б йшли по узбіччю дороги, не бачив. Потім відчув удар об автомобіль. Коли зупинив авто та вийшов із нього, побачив дитячу коляску, потерпілу ОСОБА_6 , яка лежала на землі і кричала від болю, та її чоловіка, який тримав дитину на руках. Він, не усвідомлюючи, що відбулося, та не думаючи про наслідки вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди, не викликав медичну швидку допомогу, а відразу ж сів до свого автомобіля та поїхав до бази, щоб там залишити автомобіль. По дорозі, коли пішки повертався до місця вчинення ДТП, був затриманий працівниками поліції. Зазначив, що дорога, де сталася ДТП, є достатньо широкою, та якби не відволікся від управління автомобілем, мав би можливість запобігти вчиненню ДТП. Також пояснив, що з потерпілою залишись його пасажири та її чоловік. На теперішній час жодної допомоги, потерпілій він не надав, оскільки не мав такої можливості, оскільки потерпіла уникає його зустрічей. Заявлений цивільний позов визнав частково, в розмірі 50 000 грн.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що 23 березня 2022 року близько 17 години вона вийшла із чоловіком та маленькою дитиною прогулятися по вулицям с. Братське. Проходячи по узбіччю автодороги вул. Б. Хмельницького, на неї, позаду, було здійснено наїзд автомобілем, але яким саме, вона не бачила та більше нічого не пам`ятає. Після ДТП та надання їй медичної допомоги, обвинувачений не пропонував їй ніякої допомоги та добровільно ним шкоди не відшкодовано. Позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, оскільки доказів на відшкодування матеріальної шкоди не має, підтримала в повному обсязі на суму 500 000 грн. та просила про задоволення позову в повному обсязі.

Так, судом у порядку ст. 358 КПК України були досліджені такі докази, подані стороною обвинувачення:

- витяг з ЄРДС від 24.03.2022 року про вчинення кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286-1 КК України;

- рапорт про отримання 23.03.2022 року повідомлення про ДТП з травмованими;

- постанови про призначення групи слідчих від 24.03.2022 року та від 02.05.2022 року;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 23.03.2022 року, схема до вказаного протоколу та таблиці з фотозображеннями до цього ж протоколу, згідно якого оглянуто місце ДТП по вул. Б.Хмельницького в смт. Братське, місце наїзду на пішохода, де видно дитячу коляску, дорога є суха, пряма та горизонтальна без смуг розмітки руху, покриття дороги є асфальтобетонне середньозернисте, дорожні знаки відсутні, транспортні засоби відсутні. Заяви та зауваження відсутні;

- протокол огляду місця події від 23.03.2022 року таблиці з фотозображеннями до цього ж протоколу, яким на ділянці місцевості смт. Братське, оглянутий автомобіль марки «АЗЛК 2141», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який має механічні пошкодження лобового скла, а саме верхнього правого кута, несправність дверної ручки (водійського сидіння) та несправність дверної ручки задньої правої дверцяти. Авто має ознаки ржавчини, корозії;

- направлення ОСОБА_5 на медичне освідчення від 23.03.2022 року у зв`язку із вчиненням ДТП з потерпілим;

- висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_5 від 23.03.2022 року та квитанція, згідно яких ОСОБА_5 перебуває у стані алкогольного сп`яніння;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого автомобіль марки «АЗЛК 2141», моделі 2141, реєстраційний номер НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_9 та застрахований за полісом № 205372754;

- медична карта стаціонарного хворого ОСОБА_6 (а.с.146-152), згідно якої видно, що потерпіла з 23.03.2022 року перебувала на стаціонарному лікуванні з травмами, які вона отримала внаслідок ДТП, а саме: перелому надбрівної дуги та очної пластини з права, перелому основи черепа зі струсом головного мозку і раною в потиличній ділянці з права, перелому 7-го ребра з права по задньо-пахвинній лінії, перелом правої ключиці;

- постанова від 24.03.2022 року про призначення судово-медичної експертизи;

- висновок експерта № 57 від 28.03.2022 року згідно якого на основі даних судово-медичного дослідження ксерокопії медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_6 , експерт прийшов до висновку, що мали місце перелом надбрівної дуги та очної пластини з права, перелом основи черепа зі струсом головного мозку і раною в потиличній ділянці з права. Перелом 7-го ребра з права по задньо-пахвинній лінії, перелом правої ключиці. Тілесні ушкодження виникли від дії твердого (твердих) тупого (тупих) предмета (предметів) до госпіталізації в лікарню, куди поступила 23.03.2022 року о 18 год. 40 хв. Згідно наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 року тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень в умовах ДТП від удару (ударів) деталями об деталі автомобіля при падінні та удару (ударах) об покриття дороги;

- постанова від 24.03.2022 року про призначення автотехнічної експертизи по визначенню технічного стану транспортного засобу;

- висновок експерта від 13.04.2022 року № СЕ-19/115-22/2533-ІТ згідно якого на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система і фари головного світла автомобіля АЗЛК-2141 номерний знак НОМЕР_1 знаходились у справному стані. Так як під час експертного огляду несправностей автомобіля АЗЛК-2141 номерний знак НОМЕР_1 , які б могли виникнути до ДТП в досліджувальних системах та механізмах не виявлено, відповідь на питання "... якщо такі несправності є, то коли вони виникли, до ДТП чи в процесі його розвитку і чи міг водій виявити їх завчасно перед виїздом" не надавалася;

- постанова від 24.03.2022 року про призначення транспортно-трасологічної експертизи;

- висновок від 14.04.2022 року № СЕ-19/115-22/2536-ІТ, згідно якого органолептичним контролем автомобіля АЗЛК-2141 номерний знак НОМЕР_1 пошкоджень і слідової інформації, які б категорично вказували на його контактну взаємодію з пішоходом не виявлено. З причин, викладених в дослідницькій частині даного висновку, встановити, де саме стався наїзд автомобіля АЗЛК-2141 номерний знак НОМЕР_1 на пішохода не є можливим;

- заява ОСОБА_5 про бажання розповісти та відтворити події, які мали місце 23.03.2022 року;

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.04.2022 року за участю ОСОБА_5 , згідно якого останній детально пояснив про час, місце, обставини, спосіб та механізм вчинення кримінального правопорушення, до цього протоколу додається схема ДТП та таблиці з фотозображеннями, які підписані обвинуваченим без зауважень;

- постанова від 02.05.2022 року про призначення судової інженерно-транспортної експертизи по дослідженню механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди;

-висновок експерта від 19.05.2022 року № СЕ-19/115-22/3220-ІТ, згідно якого у вказаній дорожній ситуації водій автомобіля АЗЛК-2141 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності до вимог п.2.3 "б", п. 12.3 та п.10.1 Правил дорожнього руху України. Оцінка дій пішохода не потребує спеціальних пізнань в області автотехніки, у зв`язку з чим може бути здійснена органами слідства (суду) самостійно у відповідності з вимогами розділу 4 "Обов`язки і права пішоходів" Правил дорожнього руху України. В наведеній дорожній ситуації в діях водія автомобіля АЗЛК-2141 номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності тезнічним вимогам п.2.3 "б", п. 12.3 та п.10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди. Оцінка дій пішохода не потребує спеціальних пізнань в області автотехніки, у зв`язку з чим може бути здійснена органами слідства (суду) самостійно у відповідності з вимогами розділу 4 "Обов`язки і права пішоходів" Правил дорожнього руху України.

- заява ОСОБА_6 від 27.05.2022 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, яке мало місце 23.03.2022 року, рапорт від 02.05.2022 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, яке мало місце 23.03.2022 року та протокол про прийняття заяви від 02.05.2022 року про вчинення вказаного злочину;

- витяг з ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, яке мало місце 23.03.2022 року відомості про яке внесено до реєстру 02.05.2022 року;

- копія посвідчення водія ОСОБА_5 .

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286-1, ч.1 ст.135 КК України в судовому засіданні доведена поза розумним сумнівом і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим.

Дії ОСОБА_5 вірно кваліфіковано:

- за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

- за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідомо залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

За ч. 2 ст. 50, ч.ч. 1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно обвинуваченого, суд виходить з наступних обставин.

Внаслідок означених вимог закону, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення (злочини), які відповідно до ст. 12 КК Українивідносяться до категорії нетяжких злочинів (ч. 1 ст. 135 КК України) та тяжких злочинів (ч. 2 ст. 286-1 КК України) та відповідно до розділу Особливої частини КК України є кримінальними правопорушеннями проти життя та здоров`я особи та кримінальними правопорушеннями проти безпеки руху та експлуатації транспорту.

Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, маючого постійне місце проживання, позитивну характеристику з місця проживання, є фізичною особою-підприємцем, проходив строкову військову службу в період з 05.2004 року по 10.2004 рік, в період з 02.04.2014 року по 19.03.2015 рік проходив службу по мобілізації, приймав безпосередню участь в зоні АТО з 11.05.2015 року по 11.07.2015 рік на території Донецької та Луганської областей, проходив службу за контрактом з 01.04.2015 року по 15.04.2016 рік, перебуває на обліку в п`ятому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 по теперішній час, є учасником бойових дій, за що отримував неодноразово нагороди та подяки, особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, ставлення до вчиненого, який розкаявся у вчиненому та просив вибачення у потерпілої, думку потерпілої та її представника щодо призначення міри покарання, які просили призначити обвинуваченому максимальну міру покарання у виді 8 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 8 років, позицію сторони обвинувачення щодо міри покарання, досудову доповідь органу пробації, який прийшов до висновку про те, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий, можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк (а.с.96-106),

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху водіїв, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.

Таким чином, суд виходить із того, що ОСОБА_5 , сідаючи за кермо транспортного засобу не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки. Тобто обвинувачений, сідаючи за кермо транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя оточуючих, зокрема потрпілої, яка йшла по узбіччю дороги.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що підстав для застосування відносно ОСОБА_5 ст. 69 КК України немає.

Крім того, суд при призначенні покарання відхиляє можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 вимог ст. 75 КК України, оскільки відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» № 1231-IX від 16 лютого 2021 року звільнення від відбування покарання з випробуванням не допускається у випадках засудження за кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що повинно бути призначено основне покарання в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкціями ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286-1 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, яке буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Оскільки ОСОБА_5 має посвідчення водія та право керування транспортним засобом, суд призначає обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 5 років.

Щодо вирішення позовної заяви.

Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 1177 ЦК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого та шкода завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Так, представником потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_8 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_5 про стягнення з останнього заподіяної моральної шкоди на користь ОСОБА_6 у розмірі 500 000грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. (а.с. 40-51, 86-88).

Розмір завданої моральної шкоди обґрунтовано тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_6 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що вплинуло на стан її здоров`я, завдало їй моральних страждань, оскільки вона перенесла нестерпну біль, та до сьогодні страждає на головний біль, приймає знемолювальні препарати, перенесення психологічного стресу, у значній мірі був змінений повсякденний лад, була вимушена весь час витрачати на лікування, тривалий час проходила лікування та до теперішнього часу проходить курс реабілітації. За станом здоров`я була позбавлена можливості самостійно пересуватися та доглядати себе, постійно потребувала стороннього догляду та піклування. Її чоловік вимушений був покинути роботу та доглядати за нею. До теперішнього часу не може самостійно пересуватися без супроводу іншої особи. Вона позбавлена можливості піклуватися своїм малолітнім сином, що додатково спричиняє їй моральних страждань. Крім того, вона є військовослужбовцем та за станом здоров`я більше не може виконувати своїх службових обов`язків, тому вказані обставини вимагають від неї пошуку нової роботи та залишають родину без засобів для існування.

В судовому засіданні потерпіла підтримала заявлені позовні вимоги та просила про їх задоволення в повному обсязі, додавши, що до теперішнього часу втрачає свідомість, та потребує сторонньої допомоги.

В судовому засіданні обвинувачений цивільний позов визнав частково, в розмірі 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. (пункт 9 Постанови № 4).

Суд вважає, що винними діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_6 заподіяна моральна шкода, оскільки остання зазнала сильного фізичного болю та душевних страждань, адже внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, у вигляді перелому надбрівної дуги та очної пластини з права, перелому основи черепа з струсом головного мозку і раною в потиличній ділянці з права, перелому 7-го ребра з права по задньо-пахвинній лінії, перелом правої ключиці, тривалий час проходила лікування в умовах стаціонару та продовжує лікування в домашніх умовах, та проходить курс реабілітації, було порушено її нормальні життєві зв`язки, що пов`язано з обмеженням активних дій, а психотравмуюча подія призвела до значного накопичення стресового стану, підвищеної втомлюваності, обмеження спілкування з близькими.

Однак суд відхиляє доводи цивільного позивача на підтвердження розміру моральної шкоди про те, що отримана потерпілою травма може викликати негативні наслідки у майбутньому, оскільки такі доводи не підтверджені об`єктивними медичними даними та доказів наведеного позивачем суду не надано. Разом з тим, вказане не позбавляє потерпілу в подальшому звернутися до суду для відшкодування завданих збитків у разі проведення подальшого лікування та можливих негативних наслідків.

Враховуючи викладене, з огляду на характер і тривалість та нематеріальність моральних страждань цивільного позивача ОСОБА_6 , відсутність чітких критеріїв майнового виразу душевного болю,істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, враховуючи майновий і соціальний стан обвинуваченого, який є фізичною особою-підприємцем, працездатним, має на утриманні двох малолітніх дітей, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням доведеного обсягу пред`явленого обвинувачення, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 250 000 грн.

При цьому, суд враховує висновок ВП ВС від 16 грудня 2020 року №752/17832/14-ц (14-538цс19), що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду такий розмір моральної шкоди, з урахування глибини страждань, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим злочину мають незворотній характер, не може вважатися завищеним або надмірним.

Так, згідно ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. До вказаних витрат, згідно ч. 2 ст. 120 КПК України, належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Витрати цивільного позивача ОСОБА_6 на правову допомогу підтверджуються додатковим договором №1 до договору про надання правової допомоги № 1577 від 18.06.2022, укладеним між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , де визначена вартість наданих адвокатом послуг у розмірі 6000 грн. та квитанцією до прибуткового касового ордера № 1577 від 18.06.2022 про сплату ОСОБА_6 6000 грн. за надані послуги.

Суд вважає, що з урахуванням складності справи та її значення для цивільного позивача, ціни позову, кількості судових засідань та обсягу проведених представником процесуальних дій, такі витрати цивільного позивача ОСОБА_6 були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, позовна заява в частині відшкодування витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги адвоката, що пов`язано з цією справою в сумі 6000 грн., слід задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, з огляду на те, що арешт майна було застосовано лише з метою збереження речових доказів, суд вважає за можливе скасувати раніше обрані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна згідно ухвали слідчого судді Братського районного суду від 08.04.2022 року.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме: документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 4118 грн. 88 коп. (1372,96+ 1372, 96+ 1372,96).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу необхідно залишити попередній домашній арешт, з метою запобігти ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду. Підстав для зміни запобіжного заходу суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_5 у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили.
Строк додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами обчислювати з моменту відбуття основного покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити без змін, у виді домашнього арешту в нічний час доби з обов`язками, передбаченими ч. 7 ст. 194 КПК України.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта у сумі 4118 грн. 88 коп.

Позовну заяву ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 250 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 6000 (шість тисяч) грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Братського районного суду від 08.04.2022 року (а.с.144-145) на автомобіль марки «АЗЛК 2141», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності зареєстроване за ОСОБА_9 , яким користувався ОСОБА_5 - скасувати.

Речові докази по справі (а.с.142-143):

- автомобіль марки «АЗЛК 2141», 1994 року випуску, моделі 2141, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання автотранспорту смт. Братське за адресою: смт. Братське, пров. Європейський, 13, повернути власнику ОСОБА_9 .

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Арбузинського
районного суду ОСОБА_1