Справа №949/1485/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2022 року

Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000304 від 21 липня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця зареєстровано та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С ТА Н О В И В:

21 липня 2020 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_4 , керуючи мотоциклом марки «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Миру, в м. Дубровиця Рівненської області, зі сторони вул. Нова в напрямку вул. Воробинська, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, в порушення вимог пункту 12.3. Правил дорожнього руху, маючи об`єктивну можливість виявити на проїзній частині перешкоду у вигляді пішохода, не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним мотоцикла аж до його повної зупинки та допустив наїзд на ОСОБА_6 , яка перетинала проїзну частину вул. Миру зліва на право відносно напрямку руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування із зупинкою транспортного засобу до місця наїзду. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних саден тулуба, верхніх кінцівок, множинних обширних внутрішньотканевих гематом, обличчя, гематоми обох повік правого ока, тотального судинного крововиливу правого ока з переломом тім`яної кістки зліва, виличної кістки зліва, переломів латеральної та передньої стінок гайморової пазухи з переходом на нижній край і нижню стінку орбіти, латеральну стінку орбіти справа, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. Порушення ОСОБА_4 вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху, який передбачає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, відповідно до висновку експерта, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Будучи допитаним в ході судового розгляду в якості обвинуваченого ОСОБА_4 свою вину у скоєному вищевказаному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.286 КК України визнав та пояснив, що 21 липня 2020 року їхав мотоциклом разом із ОСОБА_7 по вулиці Миру в м.Дубровиця Рівненської області зі швидкістю близько 45-50 км/год. Його мотоцикл був частково у несправному стані, так як передні гальма не працювали. Була світла та сонячна пора доби, а проїзна частина дороги була сухою. Попереду нього у попутному напрямку їхав мотоцикл, а позаду їхав автомобіль, який увімкнув лівий покажчик повороту. Продовжуючи рух та рухаючись біля центру проїзної частини дороги ОСОБА_4 зненацька помітив жінку, яка стояла посередині дороги. Думаючи, що вона буде стояти далі, щоб його пропустити ОСОБА_4 продовжував рух. Проте за 5 м вона почала переходити дорогу з лівої на праву сторону. Побачивши це, ОСОБА_4 відразу натиснув на гальма та намагався уникнути зіткнення, рухаючись правіше до тротуару. Однак, уникнути зіткнення не вдалося і лівою стороною керма він зачепив потерпілу, від чого задню частину мотоцикла відкинуло в ліву частину дороги. Після зіткнення ОСОБА_4 разом із пасажиркою ОСОБА_8 впали з мотоцикла вперед його руху, а потерпіла впала на місці зіткнення. Після цього вони викликали працівників поліції та швидку допомогу. Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 відшкодував потерпілій матеріальну шкоду. Також пояснив, що шкодує, що так сталося. При обранні міри покарання, просив суворо не карати.
В одному із судових засідань потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що того дня вийшла з дому і пішла по тротуару з невеликою швидкістю, після чого почала переходити дорогу до магазину «Льонок». Згодом вона прокинулась на ліжку і запитала, де вона знаходиться, на що їй відповіли, що вона в реанімації, бо її збив мотоцикл. У неї попала під удар права сторона. Як саме трапилась дана дорожньо-транспортна пригода вона нічого не пам`ятає. Крім того, пояснила, що обвинувачений просив у неї вибачення і матеріально допомагав, претензій до нього вона не має. Просила суворо його не карати.

В подальшому від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява, у якій вона просила кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України розглянути без її участі. Надані покази в судовому засіданні підтримує. Відносно покарання просила суд надати обвинуваченому найм`якшу міру за вказаною статтею, претензій майнового характеру до нього не має.

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі з призначенням іспитового строку та з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 просив закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 та виправдати його, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення складу кримінального правопорушення.

Крім визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 встановлені судом обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України підтверджуються перевіреними і дослідженими судом доказами, зокрема показаннями свідка:

ОСОБА_9 , який пояснив, що 21 липня 2020 року він стояв на тротуарі і бачив, як потерпіла вийшла на проїзну частину дороги і стояла поблизу дорожньої розмітки. По дорозі їхали два автомобілі, а за ними мотоцикл, на якому був водій та пасажир. Коли другий автомобіль проїхав повз неї, то вона почала переходити дорогу і в цей момент їхав мотоцикл, який почав гальмувати та відбулося зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпіла впала на землю. До неї підбігли водій мотоцикла та пасажир і підняли їй голову.

Аналізуючи вищезазначені покази свідка, допитаного в судовому засіданні, суд вважає їх такими, що в сукупності з іншими доказами доводять вину ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині і показання вказаного свідка не викликають сумнівів в їхній об`єктивності, оскільки є послідовними, які підтверджені в судовому засіданні та узгоджуються з іншими письмовими доказами, які були досліджені судом та містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме:

- даними, що містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 липня 2020 року та схеми огляду місця події до нього, які складені у присутності понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якого встановлено, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є проїзна частина вул. Миру, що в м.Дубровиця Рівненської області. Мотоцикл розташований в правій смузі для руху в напрямку вул. Воробинська на відстані 0,4 м від дорожнього покриття до правого краю проїзної частини та 2,0 м від правого краю проїзної частини, а також на відстані 5,4 м до краю будинку АДРЕСА_2 . По закінченню огляду мотоцикл вилучено на територію Дубровицького ВП, що по вулиці Воробинська в м.Дубровиця Рівненська область (а.п.11-13).

Сторона захисту вважала даний доказ недопустимим, так як він був підписаний учасниками слідчої дії після ознайомлення з даним протоколом стороною захисту. Крім того, після проведення даної слідчої дії з місця дорожньо-транспортної пригоди було вилучено мотоцикл, який було визнано речовим доказом та повернуто ОСОБА_4 27 листопада 2020 року. Захисник, вважаючи даний доказ недопустимим вказує також, що слідчим не було подано клопотання про накладення арешту на вказане майно, відтак немає і ухвали про накладення арешту, а лише вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом. З посиланням на ч.5 ст.171 КПК вказує, що даний мотоцикл мав бути негайно повернутий особі, у якої його було вилучено, оскільки арешт накладено не було.
З цього приводу в судовому засіданні було допитано понятих, що були присутні при проведенні слідчої дії та слідчого, зокрема:
В судовому засіданні ОСОБА_10 , який був залучений працівниками поліції, у якості понятого пояснив, що 20 липня 2020 року він, знаходячись у себе вдома почув якийсь звук. Коли виглянув у вікно, то побачив, що лежить мотоцикл та потерпіла. Після цього він викликав швидку допомогу. Згодом на місце дорожньо-транспортної пригоди приїхали працівники поліції, які перекрили проїжджу частину та яким він в той самий день добровільно надав відео з камер спостереження. Після цього працівники поліції попросили бути у якості понятого. Він бачив, як працівники поліції ходили і щось міряли рулеткою, а потім того ж дня, надали йому та іншому чоловіку розписатися у протоколі огляду дорожньо-транспортної пригоди. Після цього через деякий час працівники поліції також до нього приходили і він знову підписував документи, що стосувались даної дорожньо-транспортної пригоди.

В судовому засіданні ОСОБА_11 , який був залучений працівниками поліції, у якості понятого пояснив, що очевидцем дорожньо-транспортної пригоди він не був, проте вказав, що того дня до нього підійшли працівники поліції та попросили бути присутнім у якості понятого під час проведення ними огляду місця події. По закінчення огляду в той же день, він ставив свій підпис у протоколі огляду. Разом із ним у протоколі поставив свій підпис ОСОБА_10 .

За клопотанням сторони захисту в судовому засіданні було допитано слідчого ВП №1 Сарненського РВП ГУНП України в Рівненській області ОСОБА_12 , який на запитання захисника обвинуваченого пояснив, що огляд мотоцикла проходив на території ВП №1 Сарненського РВП ГУНП України в Рівненській області. При огляді місця дорожні транспортної пригоди 21 липня 2020 року були присутні обоє понятих, які після складання відповідного протоколу огляду поставили у ньому свої підписи. На момент відкриття матеріалів кримінального провадження у протоколах огляду були наявні підписи усіх понятих.

Виходячи із змісту ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Отже, суд, оцінюючи вказані докази, приходить до висновку, що дані твердження захисту є недоведеними, а дані що містяться в протоколі про перебіг даної процесуальної дії з зазначенням учасників та відомостей про них не є спростованими, а навпаки підтвердженими учасниками даної слідчої дії безпосередньо в судовому засіданні, а під час проведення слідчої дії протокол було прочитано, заяви і зауваження не надходили, відповідно протокол огляду місця події від 21.07.2020 року є належним та допустимим доказом.
Що стосується оскарження процедури накладення арешту на тимчасово вилучене майно, в даному випадку на мотоцикл, що вилучений під час огляду місця події 21 липня 2020 року, то варто зауважити, що неповернення тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 Кримінального процесуального кодексу України може бути оскаржено на стадії досудового розслідування. Така скарга може бути подана володільцем тимчасово вилученого майна (п. 1 ч. 1 ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України). Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 Кримінального процесуального кодексу України). Однак сторона захисту не скористалася таким правом на стадії досудового розслідування, дії слідчого не було оскаржено, тобто наявність підстав для повернення тимчасово вилученого майна не було предметом судового розгляду, не оцінено слідчим суддею на стадії досудового розслідування, а на даний час транспортний засіб повернуто, відтак доводи захисника не заслуговують на увагу. Транспортний засіб ОСОБА_4 повернуто після проведення всіх необхідних слідчих дій та експертиз. Бездіяльність слідчого по неповерненню тимчасово вилученого майна не оскаржувалась.

Що ж до незаконного вилучення транспортного засобу, то суд звертає увагу на те, що даний транспортний засіб було вилучено слідчим під час огляду місця події після дорожньо-транспортної пригоди, що відповідало положенням ч.2 ст.168 КПК України, відповідно складено протокол даної слідчої дії та постанову про визнання даного транспортного засобу речовим доказом. А відтак не заслуговує на увагу клопотання захисника про визнання недопустимим доказом висновку експерта від 03 вересня 2020 року № 3.1-699/20, як такого, що ґрунтується на доказах, які визнані судом недопустимими, а тому суд враховує та приймає до уваги даний висновок експертизи, згідно якого на момент проведення експертного дослідження гальмівна система мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася в стані часткової відмови. Система рульового керування мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася в працездатному стані. Несправності, які стали причиною часткової відмови гальмівної системи мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 виникли перед дорожньо-транспортною пригодою. Несправності гальмівного механізму переднього колеса мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 водій міг виявити до моменту ДТП, при контрольному огляді перед виїздом, так як вони носять характер відкритого дефекту (а.п.35-43).

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також доводиться даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 21 жовтня 2020 року та схемою огляду місця події до нього, де зазначено, що огляд проводився на проїзній частині вул. Миру, що в м.Дубровиця Рівненської області. На вказаній ділянці проїзної частини дороги дорожнє покриття без ям та вибоїн. Вказана дорога має дві смуги для руху по 3,7 м кожна (а.п.14-15).

- даними, що містяться у висновку комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи №3.1-975/20 від 27 жовтня 2020 року та ілюстрованих таблиць до неї, встановлено, що відповідно до наданого на експертизу відеозапису «1_06_R_04.h264», швидкість руху мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на встановленій ділянці, становила 45±3 км/год; час який минув з моменту виходу пішохода на проїзну частину вулиці Миру м. Дубровиця до наїзду на неї мотоциклом «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 4,07 ±0,07 с.; боковий інтервал руху мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 перед зміною ним напрямку руху, становив близько 0,85-0,95 м до середини дорожньої розмітки, яка поділяє смуги руху вулиці Миру в м. Дубровиця; місце контактування мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 з пішоходом відбулося на смузі руху в напрямку вулиці Воробинська проїзної частини вулиці Миру м. Дубровиця, на відстані близько 1,14-1,26 м до середини дорожньої розмітки, яка поділяє смуги руху вулиці Миру в м.Дубровиця (а.п.48-63);
Сторона захисту вважала даний доказ недопустимим, з огляду на невідповідність вимогам КПК України, зокрема ч.3 ст.107 КПК України, оскільки згідно даного висновку експерта вбачається, що для проведення експертизи надано оптичний диск DVD-R,16X 4,7 Gb/120min з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, який не може бути використаний як належний і допустимий. Оскільки в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_10 від 21 липня 2020 року, згідно якої останній добровільно надав для долучення до матеріалів провадження та визнання речовим доказом відео з камер відео спостереження, які знаходяться в перукарні «Діана», яке знято на DVD-R диск. Вказує, що цей доказ є недопустимим, а відповідно до вимог ч.5 ст.101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими.
Відповідно до ст.ст.86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо його отримано в порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

В силу ч.3 ст. 89 КПК України сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Згідно вимог ч.ч.1,2ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. Відповідно до ч.4 ст.99 КПК України дублікат документа (документ, виготовлений таким самим способом, як і його оригінал), а також копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах, виготовлені слідчим, прокурором із залученням спеціаліста, визнаються судом як оригінал документа.

За правилами Глави 15 Розділу ІІ КПК України тимчасовий доступ до речей і документів стороні кримінального провадження надається на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження лише у випадку, коли в інший спосіб неможливо отримати речі і документи, які можуть мати значення у справі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст.5), ДСТУ 7157:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.03.2010 №8 «Інформація та документація. Видання електронні. Основні види та вихідні відомості», електронним є документ, де інформація подана у формі електронних даних і для використання якого потрібні засоби обчислювальної техніки. Диски як матеріальні носії є способом збереження інформації з електронного документа, головною особливістю якого є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія, де оригінал електронного документу може існувати на різних носіях, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадках його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожних з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Всі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.
Долучений слідчим до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу компакт диск із записом обставин події з камер відеоспостереження перукарні «Діана» був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу похідним від інформації, яка була збережена у відео файлі після фіксації даної події.

Таким чином, компакт диск з вказаним відео файлом є носієм інформації, електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документу.

В ході досудового слідства та після виконання вимог ст.290 КПК України обвинуваченим та його захисником правильність відображених на записі з камери відео спостереження перукарні «Діана» подій і цей доказ, не оспорювалися.

Враховуючи викладене суд вважає оптичний диск DVD-R,16X 4,7 Gb/120min з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди, який був добровільно наданий понятим ОСОБА_10 та висновок експерта від 27 жовтня 2020 року № 3.1-975/20 допустимими доказами, які були отримані органом досудового розслідування в порядку, встановленому КПК України, тому доводи захисника стосовно їх недопустимості не заслуговують на увагу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 також доводиться даними, що містяться:
- у висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-1058/20 від 23 листопада 2020 року, з якого встановлено, що в дорожній обстановці, яка наведена у наданих на експертизу вихідних даних, водій мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, з технічної точки зору, повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 та п. 12.4 Правил дорожнього руху України, тобто рухатися не перевищуючи допустимої швидкості (в населеному пункті не більше 50 км/год), а з моменту виникнення небезпеки для руху - негайно вжити заходів для зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу аж до його зупинки, а з моменту виникнення небезпеки для руху, він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода. Дії водія мотоцикла «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку зі скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.п.71-77).
- даними, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №262 від 07 жовтня 2020 року, проведеного КЗ "Обласне бюро судово-медичної експертизи" Рівненської обласної ради з якого встановлено, що при судово-медичній експертизі (згідно даних медичних документів) у ОСОБА_6 , мали місце тілесні ушкодження у вигляді: « 1.1. множинних обширних саден тулуба, верхніх кінцівок: 1.2. множинних обширних внутрішньотканевих гематом, обличчя, гематоми обох повік правого ока, тотального судинного крововиливу правого ока (ОД) з переломом тім`яної кістки зліва, виличної кістки зліва» (згідно даних рентген дослідження); -переломів латеральної та передньої стінок гайморової пазухи з переходом на нижній край і нижню стінку орбіти; латеральну стінку орбіти справа» (згідно даних рентген комп`ютерного дослідження).
Вищеописані ушкодження виникли внаслідок травматичних дій (із достатньо значною травмуючою силою та в швидкій послідовності одне за одним) тупими твердими предметами, в подальшому( можливо) - при співударі з такими. Враховуючи локалізацію, характер описаних ушкоджень можна вважати, що останні могли виникнути за умов дорожньо-транспортної пригоди: при первинному контактуванні тіла людини з виступаючими частинами рухаючого механічного транспортного засобу (за умов, коли тіло потерпілої особи (ймовірно) - знаходилося в вертикальному або близько до такого положенні), з подальшим відкиданням тіла потерпілої, співударом о грунт або шляхове вкриття, додатковим травмуванням тіла людини об останнє, без переїзду через тіло людини колесами транспортними засобами.
Термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати даті травмування, на яку вказано в «Постанові» та яка зазначена в медичних документах (не суперечить 21 липня 2020 року). Ці ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень (за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння) (а.п.80-81).
Оцінюючи надані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку доведена у повному обсязі «поза розумним сумнівом» та його протиправні дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Відповідно до п.21 вищезгаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, яке застосовується у випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з грубим або повторним порушенням порядку користування таким правом.

Тому при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вищевказаних вимог, враховує наступне.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином.
Судом досліджено дані, що характеризують особу ОСОБА_4 відповідно до яких він позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, на "Д" обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України, в процесі судового розгляду не встановлено.
Тому, визначаючи міру і вид покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, що він одружений, має на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, неофіційно працює, має постійне місце проживання, не перебуває на «Д» обліку у лікарів психіатра та нарколога, раніше не судимий, вперше вчинив необережний тяжкий злочин, відносно нього відсутні дані про притягнення до адміністративної відповідальності чи щодо неналежної поведінки в побуті, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність пом`якшуючої покарання обставини. Суд приймає до уваги та враховує, що обвинувачений надавав добровільно матеріальну допомогу потерпілій стороні та думку потерпілої, яка просила застосувати найбільш м`яке покарання та вважає необхідним і достатнім призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України. Дані, які характеризують обвинуваченого поряд із наявністю обставини, яка пом`якшує покарання і при відсутності обтяжуючих покарання обставин, дають підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, зважаючи на відсутність порушень правил ПДР з боку обвинуваченого, який скоїв кримінальне правопорушення, не будучи в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

Крім того, з врахуванням характеризуючих даних про винну особу, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений визнавши свою вину, висловив жаль з приводу вчиненого, відшкодував завдану шкоду, надав показання, як на досудовому слідстві, так і в судовому засіданні щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, що свідчить про його небайдужість до наслідків, що настали, приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання у виді позбавлення волі в умовах ізоляції від суспільства і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, із встановленням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати тяжкості злочину та особі обвинуваченого, сприяти виправленню та слугуватиме попередженню у вчиненні ним нових злочинів.
Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів, які становлять 5557,30 грн.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального Кодексу України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.
Керуючись ст.75 Кримінального Кодексу України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку терміном на 1 (один) рік та 6 (шість) місяців.
Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 Кримінального Кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Іспитовий строк засудженому ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Речові докази:
- Мотоцикл марки «Viper», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000304 від 21 липня 2020 року та переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 повернути власнику ОСОБА_4 .

- Відеозапис з камер відео спостереження, що розташовані на перукарні «Діана», за адресою: вул. Миру, 9, м.Дубровиця Рівненська область, який міститься на DVD-R диску та знаходиться в спецпакеті Експертна служба МВС України №3953439, який приєднаний до матеріалів кримінального провадження №0000304 від 21 липня 2020 року, як речовий доказ - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати на залучення експертів на загальну суму 5557,30 грн. (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 30 коп.) грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області ОСОБА_1