Дата документу 16.03.2022 Справа № 318/1232/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 318/1232/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/881/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УПВ № 11»,

розглянула 16 березня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинувальними актами відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 187, п.п. 1, 4, 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком до 25 березня 2022 року включно. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, в ухвалі суду, в порушення вимог статті 196 КПК України, відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України. Вказує, що ризик переховування ОСОБА_6 не існує, оскільки судом в ухвалі не наведено доказів, а тому відсутні законні підстави вважати, що останній раніше переховувався чи буде переховуватися від слідчого чи суду. Вказує, що вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення ОСОБА_6 не збирається, і протилежному немає доказів. Ризик незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні не існує, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів такого впливу сторона обвинувачення не надала. Сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, де він зареєстрований в установленому порядку, закордонного паспорту не має, переховуватися від суду не бажає. Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений підтримав апеляційні скарги і просив їх задовольнити.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор та захисник, будучи належним чином повідомлені про час і дату судового засідання не з`явилися, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора та захисника, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Проте, колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за які, у разі визнання його винним, передбачено покарання на строк до 15 років або довічне позбавлення волі, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_6 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.
Крім того, беззаперечні відомості щодо неодноразових попередніх притягнень ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності (9 разів) за вчинення як корисливих, так і насильницьких злочинів, відсутність постійного місця робити свідчать на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Посилання захисника на позитивні відомості стосовно особи обвинуваченого, зокрема даних щодо постійного місця проживання не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення, відомості про наявність судимостей та не зайнятість обвинуваченого у суспільно-корисній сфері додатково переконують колегію суддів щодо вірності прийнятого рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 25 січня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 25 березня 2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4