Справа № 588/530/22
Провадження № 1-кп/588/83/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2022 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000040 від 04.07.2022 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шахтарськ Донецької області, з професійно-технічною освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 КК України

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Тростянецького районного суду Сумської області перебуває указане кримінальне провадження, яке надійшло до суду 12.07.2022.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 08 листопада 2005 року рішенням 34 сесії 4 скликання №365 від 30.09.2005 йому було передано у приватну власність земельну ділянку розташовану по АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:017:0124 від 08.11.2005 серія СБ №337756, а також для ведення особистого підсобного господарства площею 0,3134 га, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:017:0125 від 08.11.2005 серія СБ №337757.

Відповідно до пункту «а» ч.1 ст.91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані забезпечувати використання їх за цільовим призначенням.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 168 Земельного кодексу України ґрунти земельних ділянок є об`єктом особливої охорони. Власники землі ділянок та землекористувачі не мають права здійснювати зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок без спеціального дозволу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

При цьому, п.3 ст.20 Земельного кодексу України передбачено, що зміна цільового призначення земельної ділянки, належної особі на праві приватної власності, в межах населеного пункту відбувається виключно на підставі рішення сільської, селищної чи міської ради, за ініціативи власника земельної ділянки з обов`язковим виготовленням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, з обов`язковим погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у відповідності до вимог статті 186-1 Земельного кодексу України.

У липні 2006 року у ОСОБА_4 виник прямий умисел на створення штучної водойми (копанки) для власних потреб, на земельній ділянці площею 0,3134 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованій по АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, проявляючи безгосподарність при використанні земельної ділянки площею 0,3134 га, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить до земель сільськогосподарського призначення, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у липні 2006 року, із застосуванням спецтехніки здійснив зняття ґрунтового покриву та незаконно облаштував на частині вищевказаної земельної ділянки штучну водойму (копанку) площею 0,0133 га, внаслідок чого порушено цілісність поверхневого шару ґрунту, а утворене заглиблення на вказаній частині земельної ділянки підтоплено підземними водами, що не дає можливості для відтворення природних властивостей земель і використання з метою сільськогосподарського виробництва, тобто призвело до виведення частини зазначеної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту.

У судовому засіданні обвинувачений, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаявся. Просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України та кримінальне провадження закрити. Наслідки закриття провадження за строками давності йому зрозумілі.

Прокурор ОСОБА_3 щодо задоволення поданого клопотання не заперечив, вказавши, що в даному кримінальному провадженні закінчилися строки давності, передбачені ст. 49 КК України, що є підставою для його закриття.

Заслухавши клопотання обвинуваченого та думку прокурора, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню і кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 254 КК України слід закрити, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 1, 2 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям провадження у справі можливе на будь-яких стадіях судового розгляду кримінального провадження. Закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК України, та за наявності визначених у законі правових підстав. У загальній частині КК України передбачено підстави звільнення від кримінальної відповідальності, зокрема у зв`язку із закінченням строків давності (ст.49 КК України.) Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

Відповідно до пункту 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право ухвалити рішення про закриття провадження, у випадку встановлення підстав, передбачених п. 4-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу.

За змістом положень ст. 44, 49 КК України, за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує та відсутні підстави, передбачені ч. 5 ст. 49 КК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Суд враховує, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, в редакції станом на час його вчинення (липень 2006 року), санкція якої передбачала покарання у виді штрафу до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавлення волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Чинна редакція ч. 1 ст. 254 КК України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до двох років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 КК України, у редакції станом на липень 2006 року, злочин, передбачений ч. 1 ст. 254 КК України, визначений як злочин невеликої тяжкості.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 49 КК України, в редакції станом липень 2006 року, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинна редакція ст.12 КК України відносить кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 254 КК України до кримінальних проступків. При цьому, згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України, в чинній редакції, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Тому, враховуючи вимоги ст. 4 та 5 КК України, суд вважає, що в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 , слід застосувати положення статей 12, 49 та ч. 1 ст. 254 КК України в редакції, яка діє на даний час, оскільки норми вказаних статей поліпшують його становище.

Таким чином, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків і з дня його вчинення пройшло більше трьох років, що згідно зі ст. 49 КК України є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні не встановлено обставин, з якими Закон пов`язує переривання чи зупинення перебігу строку давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, передбачених ч. 2, 3 ст. 49 КК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що обвинувачений ухилявся від досудового розслідування або суду чи вчинив нові кримінальні правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що особисто обвинуваченим заявлено клопотання про закриття провадження і останній надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, слід закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284, ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 на підставі ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 254 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2022 за № 0000040 закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1