Центральний районий суд м. Миколаєва
Справа № 490/4026/22
1 - кс/490/2664/2022
У Х В А Л А
17 жовтня 2022 року м. Миколаїв
Слідчий суддя Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту, -
За встановленими оперативними даними, отримані прибутки вказаними юридичними особами виводяться до Російської Федерації шляхом оформлення сумнівних товарних операцій та в готівковій формі через довірених осіб, а в подальшому такі кошти йдуть на фінансування дій, направлених на насильницьку зміну та повалення конституційного ладу і захоплення державної влади на території Україні, що фактично триває в активній фазі з 24.02.2022 по теперішній час, в тому числі на території Миколаївської області шляхом проведення збройними формуваннями Російської Федерації систематичних обстрілів об`єктів критичної інфраструктури, цивільних об`єктів та шляхом ведення інших агресивних бойових дій відносно мирного населення регіону та збройних сил України.
Вказане також підтверджується матеріалами оперативного підрозділу №792/88/115-2022 від 09.08.2022 та № 916/55/113/03-22 від 09.09.2022) отриманими за результатами виконання доручення слідчого.
Крім того, за результатами аналізу відомостей отриманих з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено наступну інформацію щодо суб`єктів підприємницької діяльності які зареєстровані та здійснюють свою діяльність на території Миколаївської області, де власниками та кінцевими бенефіціарними власниками частки чи 100% є громадяни країни агресора Російської Федерації, а саме:
Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державна реєстрація здійснюється за принципом екстериторіальності в межах України. Державною реєстрацією юридичних осіб - є офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом. Державним реєстратором є особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус.
З метою захисту суверенітету і територіальної цілісності України, національних інтересів, національної безпеки, забезпечення її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави, враховуючи повномасштабну агресивну війну, яку Російська Федерація розв`язала і веде проти України та Українського народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства, виходячи з положень Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та загальновизнаних міжнародних норм і правил, зокрема щодо суверенного права України на захист, враховуючи Указ Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, з урахуванням потреби невідкладного та ефективного реагування на наявні загрози національним інтересам України, враховуючи положення IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Верховна Рада України прийняла Закон України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», який визначає правові засади примусового вилучення з мотивів суспільної необхідності (включаючи випадки, за яких це настійно вимагається військовою необхідністю) об`єктів права власності Російської Федерації як держави, яка почала повномасштабну війну проти України, та її резидентів.
Відповідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні:
Російська Федерація - держава, яка рішенням Верховної Ради України відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 3314 "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року визнана державою-агресором і здійснює збройну агресію проти України;
Резиденти - юридичні особи (їх філії, представництва), що здійснюють свою діяльність відповідно до законодавства України на території України, засновником (учасником, акціонером) або бенефіціаром яких прямо або опосередковано є Російська Федерація та/або у яких Російська Федерація прямо або опосередковано чи юридичні особи, засновником (учасником, акціонером) або бенефіціаром яких є Російська Федерація та/або у яких Російська Федерація прямо або опосередковано має частку у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, інше членство (участь у будь-якій формі) у юридичній особі;
Примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів - примусове вилучення об`єктів права власності Російської Федерації та об`єктів права власності її резидентів з мотивів суспільної необхідності (включаючи випадки, за яких це настійно вимагається військовою необхідністю) на користь держави Україна на підставі і в порядку, встановлених цим Законом;
Об`єкти права власності Російської Федерації та її резидентів - рухоме і нерухоме майно, кошти, вклади у банках, цінні папери, корпоративні права, інше майно (активи), що знаходяться (зареєстровані) на території України та безпосередньо або через афілійованих осіб належать Російській Федерації та її резидентам.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», проведення примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів здійснюється з мотивів суспільної необхідності (включаючи випадки, за яких це настійно вимагається військовою необхідністю) та ґрунтується на принципах законності, прозорості, об`єктивності, відповідності меті, стратегічної важливості та ефективності.
Частиною 2 ст. 2 вказаного Закону, примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів здійснюється без будь-якої компенсації (відшкодування) їх вартості, враховуючи повномасштабну агресивну війну, яку Російська Федерація розв`язала і веде проти України та Українського народу.
24.02.2022 відповідно Указу Президента України 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану»: введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком 30 діб, який неодноразово було продовжено та який дії по теперішній час.
Так, з офіційних джерел, в тому числі Офісу Президента, Міністерства Оборони України встановлено, що близько 5:00 години, (03:00 UTC, 06:00 за московським часом, UTC+3) ракетних ударів зазнали десятки міст по всій Україні, включаючи столицю України, а невдовзі українська прикордонна служба заявила, що її прикордонні пости з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зазнали обстрілу з подальшим введенням на територію України військ Російської Федерації, в тому числі на північні регіони України з території Республіки Білорусь.
Таким чином, починаючи з 24.02.2022 та фактично по теперішній час Республіка Білорусь співпрацюючи з країною агресором Російською Федерацією, надає свої державні території, що межують з Україною для розташування сил та військової техніки, в тому числі авіації Російської Федерації, яка систематично по теперішній час веде обстріли різних регіонів України та в тому числі з території Республіки Білорусь. Вказане свідчить про те, що керівництво Республіки Білорусь своїми діями створили суттєву загрозу національні безпеці, суверенітету та територіальній цілісності України та значною мірою сприяли під час підготовки, розв`язання та підтримання агресивної війни проти України зі сторони Російської Федерації.
Аналізом відкритих джерел інформації з мережі Інтернет вбачається, що фінансування армії Російської Федерації здійснюється не лише з державного бюджету країни агресора, а в тому числі за рахунок добровільного збору коштів громадянами країни-агресора та від представників бізнесу, в тому числі тих, хто володіє часткою або 100% юридичними особами на території України, та відповідно отримує прибутки. Вказані прибутки та зібрані кошти в подальшому йдуть на придбання військової амуніції та спеціальної техніки для військовослужбовців Російської Федерації, які починаючи з 24.02.2022 по теперішній час ведуть бойові дії направлені на насильницьку зміну та повалення конституційного ладу і захоплення державної влади на території України.
Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про санкції» із змінами, внесеними згідно із Законом № 2257-IX від 12.05.2022, з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватись спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі санкції).
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону, підставами для застосування санкцій є дії іноземної держави, іноземної юридичної чи фізичної особи, інших суб`єктів, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства і держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.
Також ч. 3 ст. 3 вказаного Закону, підставою для застосування санкцій також є вчинення іноземною державою, іноземною юридичною особою, юридичною особою, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземцем, особою без громадянства, а також суб`єктами, які здійснюють терористичну діяльність, дій, зазначених у п. 1 ч. 2 цієї статті, стосовно іншої іноземної держави, громадян чи юридичних осіб останньої.
Відповідно положень ст.4 вказаного Закону встановлені види санкцій, серед яких:
блокування активів тимчасове позбавлення права користування а розпорядження активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (ч.1 вказаної статті);
стягнення дохід держави активів, що належать фізичній або юридичній особі, а також активів, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними (ч.11 вказаної статті);
запобіганню виведенню капіталів за межі України (ч.4 вказаної статті).
Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про санкції» із змінами, внесеними згідно із Законом №2257-IX від 12.05.2022, санкція передбачена пунктом 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону, має винятковий характер та може бути застосована лише щодо фізичних та юридичних осіб, які своїми діями створили суттєву загрозу національній безпеці, суверенітету чи територіальній цілісності України (в тому числі шляхом збройної агресії чи терористичної діяльності) або значною мірою сприяли (в тому числі шляхом фінансування) вчиненню таких дій іншими особами, у тому числі до резидентів у розумінні Закону України «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів».
Крім того, відповідно ч. 1 ст. 1 КК України, Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.
В рамках вказаного кримінального провадження, станом на 07.10.2022 жодній особі про підозру не було повідомлено.
Відповідно положень ч. 1 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особа.
Відповідно положень ч. 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про накладення арешту.
Прокурор у судове засідання не з`явився, натомість надав заяву про розгляд клопотання без його участі та підтриманні клопотання у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Таким чином, не явка прокурора в судове засідання не є перешкодою для розгляду даного клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально - правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З досліджених в судовому засіданні матеріалів доданих до клопотань вбачається, що вищевказане майно, в тому числі банківські рахунки, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному проваджені, є необхідність у його дослідженні шляхом проведення відповідних судових експертиз та інших слідчих дій, за такого наведене майно є матеріальними об`єктами, які містять відомості, які можуть бути використані як докази фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за такого відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, що в свою чергу відповідно до положень ст. 170 КПК України є підставами для арешту вказаного майна.
На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170 - 173 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту - задовольнити.
Надати відомості щодо суми залишку коштів на рахунку: НОМЕР_1 валюта рахунку: 980 українська гривня, станом на дату накладення арешту на них.
Ухвала підлягає негайному виконанню слідчими/прокурорами, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0001076.

Зобов`язати слідчого/прокурора після встановлення власника майна негайно вручити йому копію цієї ухвали для відома.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1