Провадження №1-кп/761/2509/2022
В И Р О К
іменем України

23 серпня 2022 року м. Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000012 від 01 червня 2022 року,з угодою про визнання винуватості,

за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чорнобиль, Київської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого,має неповнолітню дитину, 2005 року народження, працюючого в ТОВ «Житло-сервіс» черговим касиром автостоянки, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою :

АДРЕСА_2 , не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332-1 КК України,

за участю :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 вчинив порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї з метою заподіяння шкоди інтересам держави, повторно, при наступних обставинах :

Так, ОСОБА_3 , працюючи в так званому «Державному унітарному підприємстві Республіки Крим «Чорноморнафтогаз» на посаді судового електрика самопідйомної плавучої бурової установки «В-312» (ІМО: 9522350), в період з жовтня 2015 року до лютого 2022 року, систематично порушував порядок в`їзду на ТОТ АР Крим, свідомо і умисно порушивши законодавство України, зокрема: ст. ст. 1,2,5,17 Конституції України, ст. ст. 1,3,4,10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст. ст. 2,5,6,18 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. ст. 5,10,11,17 Закону України «Про морські порти України», наказ Міністерства інфраструктури України від 16.06.2014 № 255, норми міжнародного морського права: ст. 94 Конвенції ООН з морського права 1982 року, ст. ст. 5,6,10 Конвенції ООН про відкрите море 1958 року, ст. ст. 1,2,17 Конвенції ООН про територіальне море та прилеглу зону 1958 року, а також проігнорувавши Резолюцію Генеральної Асамблеї ООН від 27 березня 2014 року №A/RES/68/262, діючи з метою заподіяння шкоди інтересам держави, шляхом сприяння незаконній розробці та використанню Російською Федерацією природних ресурсів у виключній (морській) економічній зоні України (за межами територіального моря України), переправлявся на судні «CHERNOMORSK» (MMSI 273378570? прапор РФ) та інших невстановлених транспортних засобах, через порт «Чорноморський» (озеро Панське, АР Крим, морський спеціалізований порт ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», яке після тимчасової окупації АР Крим Російською Федерацією та відповідним захопленням майна вищезазначеного підприємства, має назву т.зв. «Державне унітарне підприємство Республіки Крим «Чорноморнафтогаз») на вказану бурову установку, яка знаходиться за межами територіального моря України, у виключній (морській) економічній зоні України.

Не пізніше 05 жовтня 2015 року ,більш точна дата та обставини не встановлені, ОСОБА_3 , порушив порядок в`їзду/виїзду з тимчасово окупованої території України, здійснивши виїзд з ТОТ АР Крим на невстановленому транспортному засобі до СПБУ «В-312» (ІМО 9522350), яка знаходилася за межами державного кордону України (територіального моря України), за географічними координатами 45°26N, 30°48E, з метою забезпечення сприяння незаконній розробці та використанню Російською Федерацією природних ресурсів у виключній (морській) економічній зоні України, не оформлюючи при цьому жодних документів в компетентних органах України, що надають дозвіл на проведення такої діяльності.

В подальшому, 05 жовтня 2015 року, ОСОБА_3 , діючи повторно та з прямим умислом, порушив порядок в`їзду/виїзду з тимчасово окупованої території України, прямувавши на невстановленому транспортному засобі з СПБУ «В-312» (ІМО 9522350), яка знаходилася за межами державного кордону України (територіального моря України), за географічними координатами 45°26N, 30°48E, у напрямку ТОТ АР Крим, з метою заподіяння шкоди інтересам держави у вигляді забезпечення та сприяння незаконній розробці та використанню Російською Федерацією природних ресурсів у виключній (морській) економічній зоні України, не оформлюючи при цьому жодних документів в компетентних органах України, що явно шкодило інтересам України.

Поряд з тим, не раніше 20 січня 2022 року, ОСОБА_3 , діючи повторно та з прямим умислом, порушив порядок в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України, виїхавши з ТОТ АР Крим на судні «Калос Лімен» (ІМО 9572680) до СПБУ «В-312» (ІМО 9522350), яка знаходилася за межами державного кордону України (територіального моря України), за географічними координатами 45°40N, 31°47E, з метою забезпечення сприяння незаконній розробці та використанню Російською Федерацією природних ресурсів у виключній (морській) економічній зоні України, що явно шкодило інтересам України.

16 лютого 2022 року, ОСОБА_3 , діючи повторно порушив порядок в`їзду/виїзду з тимчасово окупованої території України, прямувавши на судні «CHERNOMORSK» (MMSI 273378570? прапор РФ) з СПБУ «В-312» (ІМО 9522350), яка знаходилася за межами державного кордону України (територіального моря України), за географічними координатами 45°40N, 32°38E, у напрямку ТОТ АР Крим, з метою заподіяння шкоди інтересам держави у вигляді забезпечення та сприяння незаконній розробці та використанню Російською Федерацією природних ресурсів у виключній (морській) економічній зоні України, що явно шкодило інтересам України.

Згідно відомостей Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_3 у вищезазначені дати перебував на ТОТ АР Крим.

Таким чином, ОСОБА_3 , у період з 05 жовтня 2015 року до 16 лютого 2022 року, не менше чотирьох разів порушив порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї з метою заподіяння шкоди інтересам держави, вчинивши вказані дії повторно, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 332-1 КК України.

03 червня 2022 року між прокурором в кримінальному провадженні - начальником відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_5 , в порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

У відповідності до даної угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332-1 КК України, щиро розкаюється у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, зобов`язується співпрацювати у викритті як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового розгляду кримінальних проваджень судами будь-якої інстанції, кримінальних правопорушень, вчинених іншими особами,а саме, у кримінальних провадженнях №0000080 від 12 березня 2014 року, №0001194 від 24 жовтня 2014 року, №0000009 від 16 лютого 2021 року.

Також, вказаною угодою про визнання винуватості зазначено узгоджене покарання,яке повинен понести ОСОБА_3 та згода останнього на його призначення, за відсутністю обставин,які обтяжують покарання обвинуваченого, наявністю обставин,які пом`якшують покарання ОСОБА_3 ,а саме : щире каяття,активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення , даних про його особу, який раніше не судимий,має постійне місце реєстрації та проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога,психіатра, має на утриманні неповнолітню дитину, 2005 року народження. З урахуванням особи підозрюваного та викладених вище обставин сторони погодилися щодо призначення ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 332-1 КК України у виді 3 років позбавлення волі, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,передбаченого санкцією ч.2 ст.331-2 КК України,оскільки вчинення кримінального правопорушення не було пов`язано зі службовим становищем обвинуваченого ОСОБА_3 або зайняттям ним певною діяльністю,згідно роз`яснень п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік,з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 .

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходив з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст.12 КК України, являється нетяжким злочином .

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 червня 2022 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника, та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості,укладену між ним та прокурором 03 червня 2022 року, затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332-1 КК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 червня 2022 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , вважаючи, що вона відповідає вимогам КК та КПК України,є усі підстави для її затвердження та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами угоди міри покарання.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнав себе винуватим обвинувачений, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості, укладеної 03 червня 2022 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї з метою заподіяння шкоди інтересам держави, вчинених повторно,а відповідно такі дії обвинуваченого кваліфікує за ч.2 ст. 332-1 КК України, за якою належить призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджену сторонами угоди про визнання винуватості міру покарання. При цьому,враховуючи,що вчинення кримінального правопорушення не пов`язано зі службовим становищем ОСОБА_3 або зайняттям ним певною діяльністю,згідно положень п.17 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»,відсутні підстави для призначення йому за цим вироком додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю,передбаченого санкцією ч.2 ст.332-1 КК України ,що також враховано сторонами угоди при її укладенні.

Керуючись ст.ст.373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 червня 2022 року між прокурором в кримінальному провадженні начальником відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, поклавши на нього виконання обов`язків, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , прокурору.

Суддя ОСОБА_1