Справа № 168/243/16-к
Провадження № 1-кп/168/1/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У КР А Ї Н И

02 вересня 2022 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря с/з - ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Стара Вижівка Волинської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 11 серпня 2015 року відносно:

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні троє малолітніх дітей, не працюючого, з професійною-технічною освітою, не судимого,

що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

органами досудового слідства ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він 10 серпня 2015 року близько 20.20 год., керуючи автомобілем «Опель-Вектра», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись дорогою по вул. Радянська в с.Текля в напрямку с.Глухи Ковельського (раніше Старовижівського району) Волинської області, керуючи технічно справним легковим автомобілем, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, порушив вимоги пунктів 1.10,2.3 б), 2.3 д), 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР). Чим проявив безпечність, був неуважним, а саме: не стежив за дорожньою обстановкою; не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху; побачивши мотоцикл марки «Минск», що виїхав з другорядної дороги, з метою уникнення зіткнення, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з мотоциклом марки «Минск» під керуванням ОСОБА_6 . Внаслідок чого пасажиру ОСОБА_7 мотоцикла марки «Минск» були спричинені тілесні ушкодження у виді: відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна. Вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку №7 від 12 січня 2016 року судово-медичної експертизи відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки в момент заподіяння.
Таким чином, ОСОБА_4 органом досудового слідства обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

Під час розгляду справи судом встановлено наступне.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення за частино 2 статті 286 КК України не визнав, вказав, що хоча цивільний позов відшкодував добровільно.

Ствердив, що обвинувачення щодо нього відповідно до обвинувального акту не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, 10 серпня 2015 року у вечірню пору віз свого односельчанина на автобус чи поїзд у напрямку с. Дубечне, а не рухався дорогою по вул. Радянська в с.Текля в напрямку с.Глухи Ковельського (раніше Старовижівського району) Волинської області, як зазначено в обвинувальному акті. Рухаючись автомобілем з допустимою швидкість до 60 км/год по головній дорозі у напрямку с. Дубечне, дорожніх знаків про наявність другорядних доріг не було. Разом з тим, вказав, що дорожній знак при виїзді з другорядної дороги на головну був. Ствердив, що приблизно за 30 метрів до повороту побачив, як раптово автомобіль «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , виїхав прямо на нього мотоцикл, який рухався з порушенням ПДР. Бо на мотоциклі марки «Минск», разом із водієм було три особи; виїжджаючи з другорядної дороги на головну водій мотоцикла не зупинився. Вказану обставину підтверджують те, що водій рухаючись з другорядної дороги на головну навіть ноги не зняв з мотоцикла (що є необхідним при гальмуванні) та покажчик повороту на мотоциклі взагалі не світився. Відстань між автомобілем та мотоциклом стала близько 10-15 метрів і зіткнення відбулося на дорозі, а не так як зазначено на фотографіях у матеріалах справи. Відразу ж після ДТП подзвонив на швидку допомогу. Огляд місця події органом досудового слідства було проведено через декілька днів після аварії. Тому про наявність чи відсутність гальмівного шляху мотоцикла чи автомобіля встановити було неможливо. Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що зі сторони другорядної дороги проглядається відстань вліво від 60 м до 100 м. Тому, коли б водій мотоцикла ОСОБА_6 дотримався б ПДР (зупинився при виїзді з другорядної дороги на головну та надав дорогу руху автомобілю), то звичайно б він побачив рух мотоцикла марки «Минск». Однак не мав можливості з вини водія мотоцикла ОСОБА_6 , який порушив ПДР, цього зробити.

Сторона обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України, посилається на показання свідків, які були допитані в судовому засіданні та інші докази, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні. А саме:

- показання потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В судовому засіданні останній показав, що коли трапилось ДТП, то йому було 13 років, а водію ОСОБА_6 мотоцикла марки «Минск» - 16 років. Ствердив, що ОСОБА_6 посвідчення на керування транспортним засобом (мотоциклом) не мав. Хто є власником мотоцикла марки «Минск» не знає. В день, коли трапилась ДТП,ОСОБА_6 заїхав до нього, забрав його, а потім поїхали до ОСОБА_9 . Збиралися їхати на озеро. Чи вживав ОСОБА_6 спиртні напої не знає. Вказав, коли їхали на мотоциклі, то сиділи втрьох, а він посередині, за спиною водія ОСОБА_6 . Ствердив в судовому засіданні про те, що чи водій ОСОБА_6 мотоцикла марки «Минск» під час виїзду з другорядної дороги на головну дорогу на перехресті здійснював зупинку та чи гальмував не пам`ятає. Вказав що він, як потерпілий, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має. У разі визнання судом ОСОБА_4 винуватим, просив суд реально не позбавляти обвинуваченого волі, а застосувати іспитовий строк. В подальшому потерпілий ОСОБА_7 неодноразово подавав суду заяви про розгляд справи у його відсутності. В судове засідання, призначене на 09.30 год. 02 вересня 2022 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Оскільки перебуває на лікування в Литовській Республіці. Щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладається на думку суду.
- показання учасника ДТП, водія мотоцикла марки «Минск, свідка ОСОБА_10 . Останній надав суду суперечливі пояснення, про які суд у сукупності з іншими матеріалами справи, висновує як спосіб його укривання щодо порушення ним ПДР. Разом з тим, свідок ОСОБА_6 переконливо ствердив суду, що за погодженням із своєю матір`ю купив сам собі мотоцикл марки «Минск 125» ще до події, що трапилася. На момент пригоди йому виповнилося повних 15 років. Після покупки транспортного засобу його у встановленому законом порядку не зареєстрував, технічний стан мотоцикла не перевіряв. Після 2013 року жодного технічного огляду мотоцикла не було. На момент ДТП, яка сталася 10 серпня 2015 року, посвідчення та /або доручення на право керувати транспортним засобом не мав. Вважає, що ПДР не порушував, хоча ствердив, що їхав за кермом мотоцикла, за ним сидів ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_9 . Хоча знає технічні можливості та вимоги транспортного засобу (1 водій, 1 пасажир). Детально все не зміг згадати через значний (більше 6 років) проміжок часу з моменту події ДТП. ОСОБА_6 вказав, що спочатку їхали по другорядній дорозі. Перед перехрестям, виїжджаючи га головну дорогу, зупинився. В категоричній формі ствердив, що дорога на 700 м. проглядатися не може. Бо до повороту згину головної траси приблизно 100 м. А дорога проглядалася до 50 м. Коли зупинився перед виїздом на головну дорогу, то ніякого транспорту (автомобіля) не було. Коли виїхав на свою смугу головної дороги, то швидкість руху мотоцикла наростала. Раптом побачив автомобіль, який рухався посередині дороги назустріч. Вважає, що автомобіль «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із швидкістю більше дозволеною (70 км/год.). Автомобіль побачив за 30-40 м. (перший раз ствердив), а потім сказав, що побачив за 30-50 м., коли пересік ліву смугу руху головної дороги. В подальшому, при цьому, швидкість мотоцикла не зменшив, а продовжив рух, бо тікав від руху автомобіля. Момент зіткнення відбувся на середині дороги, до паркану 3 м. Більша частина автомобіля знаходилася на смузі руху мотоцикла ОСОБА_6 Бо ширина всієї дороги 6.2 м., а відповідно однієї полоси 3.1 м. Вважає, що була технічна можливість уникнути зіткнення та з`їхати в кювет. А водій автомобіля мав різко гальмувати. Вказав, що водій автомобіля після зіткнення від`їхав назад. (Дана обставина спростовується в подальшому показаннями інших свідків). Зіткнення відбулося ближче до правого краю дороги лівою стороною мотоцикла і лівим кутом автомобіля зі сторони водія по напрямку його руху. В подальшому свідок ОСОБА_6 ствердив, що зіткнення від перехрестя відбулося на відстані 20 м. Після ДТП у мотоцикла був поломаний амортизатор та вигнута рама. Бо зіткнення відбулося під кутом між колесами. Був переламаний стержень. Хоча удар відбувся у середню частину, а не на амортизатор. Після приїзду швидкої допомоги та працівників поліції мотоцикл потягнули на буксир до місця знаходження відділення поліції. Свідок ОСОБА_6 ствердив, що відразу ж після ДТП 10 серпня 2015 року, в той самий день, працівники поліції окрім тестування на стан сп`яніння водіїв автомобіля та мотоцикла інших процесуальних дій не проводили, а він ні протоколу огляду місця події, ні його схеми не підписував.
Враховуючи показання самого учасника ДТП, водія мотоцикла марки «Минск, свідка ОСОБА_6 , у поєднанні із дослідженими матеріалами справи та показаннями інших свідків, суд висновує про порушення ОСОБА_6 ПДР та відсутності того факту, що перед виїздом із другорядної дороги на головну водій мотоцикла марки «Минск» здійснив зупинку транспортного засобу.
- показання свідка ОСОБА_11 . Останній надав суду пояснення в судовому засіданні. Ствердив, що в той день, коли трапилася ДТП, він з обвинуваченим їхали автомобілем в напрямку від с. Глухи до с. Дубечне. Він, як пасажир, сидів з боку водія. Автомобіль рухався із швидкістю в межах норми. При в`їзді у с.Текля зменшили швидкість. Їхали по правій стороні від с. Глухи до с.Текля. Раптом назустріч виїхав мотоцикл із трьома особами. Мотоцикл рухався назустріч автомобілю по їхній смузі руху. Коли побачили їх, то водій мотоцикла повернув на свою смугу руху дороги. Відстань, коли побачили мотоцикл, була меншою 100 м. і більше наближалася до 50 м. Водій автомобіля почав гальмувати. Намагалися їх об`їхати і на їх стороні відбулося зіткнення. Вважає, що аварійну ситуацію створив водій мотоцикла. Бо не бачив, що покажчики на мотоциклі були ввімкненими, а зіткнення відбулося на вигині дороги. Удар відбувся лівою фарою автомобіля у ліву сторону «бардачка» мотоцикла. Від удару мотоцикл нахилило. Автомобіль після аварії залишився на місці пригоди. Хотіли спочатку мотоцикл відтягнути, але все залишили на місці до приїзду працівників поліції (вказане спростовує показання учасника ДТП ОСОБА_6 про те, що водій автомобіля після зіткнення від`їхав назад). Свідок ОСОБА_11 ствердив суду, що брав участь у слідчому експерименті 10 вересня 2015 року.
- показання свідка ОСОБА_12 . Свідок надав суду пояснення в судовому засіданні. Вказав, що їхав велосипедом додому у напрямку с. Глухи. Бачив все на відстані близько 40-50 м. Автомобіль рухався із с.Глухи з невеликою швидкістю приблизно 30-40 км/год. Мотоцикл виїхав із другорядної дороги на зустріч напрямку руху автомобіля. Вважає, що водій мотоцикла при виїзді на головну дорогу не зупинявся. Бо у випадку його зупинки аварія не відбулася б. Хоча самого моменту виїзду на головну дорогу мотоцикла не бачив. Адже саме зіткнення транспортних засобів відбулося майже на перехресті. При цьому водій автомобіля хотів змінити напрямок руху, але не зміг. Не бачив, що на мотоциклі були увімкнені покажчики повороту. Ствердив суду, що відразу ж після зіткнення водій автомобіля не здавав назад, бо транспортні засоби відразу ж після удару не рухалися (вказане спростовує показання учасника ДТП ОСОБА_6 про те, що водій автомобіля після зіткнення від`їхав назад).
- показання свідка ОСОБА_9 . Останній надав суду суперечливі пояснення, про які суд у сукупності з іншими матеріалами справи та показаннями інших свідків, висновує як спосіб його намагання у виправданні свого товариша, учасника ДТП, водія мотоцикла марки «Минск», ОСОБА_6 , та намаганні зробити винним у скоєнні аварії лише обвинуваченого ОСОБА_4 . В подальшому свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що їхали мотоциклом втрьох: за кермом був ОСОБА_6 , він посередині, а позаду ОСОБА_7 . Пізніше, відповідаючи на запитання обвинуваченого, сказав, що на мотоциклі сидів останнім. На час аварії йому було повних 15 років. Спочатку рухалися по другорядній дорозі зі швидкістю 30 км/год. Перед виїздом на головну дорогу, мотоцикл зупинився. Мотоцикл працював не шумно. Коли стояли (простояли 2 секунди), то не чули рух автомобіля. Самі автомобіля не бачили. Ствердив, що рух автомобіля можна почути за 200 м., а шум роботи мотоцикла не міг заглушити звук руху автомобіля. Проживає 300 м. від перехрестя, тому місцевість добре знає. Від перехрестя вигин за 150 м., а місцевість проглядається на відстані 50 м. Коли виїхали на головну, то швидкість мотоцикла була по наростаючій від 0 км/год до 20 км/год стабільною. Раптово побачили автомобіль, який рухався із швидкістю 50-60 км/год, а потів змінив свої показання на швидкість 70 км/год. В подальшому ствердив, що побачив автомобіля на відстані 50 метрів (що суперечить його ж показанням, що під час зупинки мотоцикла перед виїздом на головну дорогу автомобіля не бачили). Вказав, що до моменту зіткнення проїхали ще 15 метрів. Згодом на запитання головуючого сказав, що чув звук автомобіля. Ствердив, що автомобіль рухався по своїй смузі, а вони рухалися по своїй. Перед зіткненням ОСОБА_6 не гальмував. Перед зіткненням водій мотоцикла та водій автомобіля одночасно перетнули середину дороги. Водій автомобіля намагався об`їхати перешкоду. Тому після зіткнення передня ліва його частина знаходилася на стороні руху мотоцикла, а решта частина на смузі його руху. В той самий день участі у огляді місця події не приймав, а слідчий експеримент щодо визначення швидкості транспортних засобів перед зіткненням не проводили.

Враховуючи показання свідка ОСОБА_9 у поєднанні із дослідженими матеріалами справи та показаннями інших свідків, суд висновує про порушення ОСОБА_6 ПДР та відсутності того факту, що перед виїздом із другорядної дороги на головну водій мотоцикла марки «Минск» здійснював зупинку транспортного засобу.
Таким чином, виходячи із показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_7 , суд приходить до висновку, що водій мотоцикла марки «Минск» ОСОБА_6 порушив ПДР України, зокрема пункти 10.1,16.11. Бо перед початком повороту ліворуч не переконався в тому, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та не надав дороги автомобілю «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі та наближався до перехрестя. Окрім того, при дотриманні пункту 16.11 ПДР України водій мотоцикла марки «Минск» ОСОБА_6 мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем, чого не зробив.
А виходячи із пояснень свідка ОСОБА_6 , що зіткнення від перехрестя відбулося на відстані 20 метрів та з пояснень свідка ОСОБА_9 , що місцевість від перехрестя проглядається на відстані 50 метрів та, що до моменту зіткнення проїхали ще 15 метрів, суд приходить до переконання, що обвинувачений ОСОБА_4 , водій автомобіля «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості запобігти зіткненню з мотоциклом марки «Минск». Бо водій мотоцикла марки «Минск» ОСОБА_6 першим порушив ПДР України.
Також прокурором в судовому засіданні надано письмові та речові докази, які на думку сторони обвинувачення підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України :

- витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000234 з датою реєстрації 11 серпня 2015 року. З чого вбачається, що 10 серпня 2015 року на автодорозі Глухи-Дубечне в с.Текля Старовижівського району Волинської області по вул. Радянська виникла дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю двох транспортних засобів. А саме: легкового автомобіля марки «Опель-Вектра» сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , та мотоцикла червоного кольору марки «Минск», яким керував ОСОБА_6 . Внаслідок ДТП пасажир мотоцикла марки «Минск» отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лівої гомілки (а.с.104, т.І);

- протокол огляду місця події від 10 серпня 2015 року із зазначенням часу початку огляду (21 год.15 хв.) та часу закінчення огляду (22 год.30 хв)., зі схемою до нього та фото таблицями. Встановлено, що місцем ДТП є ділянка автомобільної дороги в с.Текля Старовижівського району. Разом з тим у матеріалах кримінального провадження відсутні повні відомості про те, коли та від кого слідчий ОСОБА_13 отримав ці фотознімки, яким чином зафіксував отримання фотознімків із зазначенням повної марки приладу, коли складав такі фотоілюстрації та з якого носія інформації і якими нормами КПК щодо фіксування процесуальних дій керувався при цьому. Що суперечить вимогам частини 3 статті 104, статті 237 КПК України. Окрім того місце розташування мотоцикла марки «Минск» на схемі зіткнення не відповідає його місцю знаходження відразу ж після ДТП на фотознімках. А на ілюстрованих фото таблицях зазначено лише підпис слідчого СВ ОСОБА_13 без підписів понятих та учасників ДТП. В той же час свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні ствердив, що відразу ж після зіткнення мотоцикл марки «Минск» залишили на місці пригоди, хоча хотіли його відтягнути.

Також, суд звертає увагу на те, що слідчий СВ ОСОБА_13 на схемі до протоколу огляду місця події графічно не зобразив та не зафіксував такі об`єкти: ділянку дороги, де сталася ДТП (на схемі зазначено лише номери: будинку та транспортних засобі (автомобіль, мотоцикл) без зазначення координат, однак, що воно собою являє місце зіткнення, осип скла чи інше, відомостей немає); сталі орієнтири, до яких на схемі здійснено прив`язку об`єктів та слідів (вказано лише будинок); інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки фари, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини тощо), що відокремилися від транспортного засобу, стосовно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площу розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів; розташування дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху. В обов`язковому порядку в схемі місця ДТП не зазначено назви всіх об`єктів, зображених на схемі.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про наявність повноважень у слідчого СВ ОСОБА_13 взагалі проводити слідчі дії у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 11 серпня 2015 року відносно ОСОБА_4 за частино 2 статті 286 КК України.

Тому, суд висновує, що огляду місця події від 10 серпня 2015 року із зазначенням часу початку огляду (21год.15хв.) та часу закінчення огляду (22 год. 30 хв)., зі схемою до нього та фото таблицями в зазначений час та дату не було. Бо в протоколі відсутні підписи всіх учасників ДТП, зокрема ОСОБА_6 , що керував мотоциклом червоного кольору марки «Минск». Окрім того, сам свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердив, що огляд місця події у день ДТП 10 серпня 2015 року ніхто не проводив.

Огляд місця події у справах даної категорії є одним з найважливіших способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно огляд місця ДТП дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину

Тому, суд приходить до такого висновку, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10 серпня 2015 року з доданими до нього схемою та фото таблицями (фотографіями) не можуть вважатися допустимим доказом, оскільки вони оформлені всупереч вимогам КПК та містять неповну і суперечливу інформацію. Що узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 23 лютого 2021 року колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду, справа №175/777/15 (а.с.106-113, т.І);

- висновок № 12 і висновок № 16 від 11 серпня 2015 року про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_4 на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння не перебували (а.с.114-115, т.І);

- повідомлення № 48 від 10 серпня 2025 року Старовижівської ЦРЛ № 48 про те, що ОСОБА_7 доставлений із травмами, отриманими 10 серпня 2015 р. внаслідок ДТП (а.с.105, т.І);

- висновок №7 від 18 січня 2016 р. судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , яким встановлено, що ОСОБА_7 , отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна (а.с. 135-136, т.І);

- протокол від 10 вересня 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 (і в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ). ОСОБА_11 у ході слідчого експерименту, показав, що обвинувачений ОСОБА_4 , побачивши мотоцикл, що несподівано виїхав на дорогу, зменшив швидкість, почав пригальмовувати, скеровувати автомобіль ближче до лівої сторони дороги з метою уникнути зіткнення. Мотоцикл не зупинився, а став також повертати на ліву (по руху автомобіля) смугу руху, де й відбулось зіткнення. До проведення слідчого експерименту був залучений автомобіль «Форд». Мотоцикл марки «Минск» для проведення експерименту не залучався. Зафіксовані в цьому протоколі обставини ОСОБА_11 підтвердив, будучи допитаним як свідок в судовому засіданні (а.с.124-126, т.І);

- протокол від 10 вересня 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 . Останній показав, що ОСОБА_6 виїхав мотоциклом на головну дорогу, у цей час автомобіль також виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулось зіткнення. Під`їжджаючи до перехрестя доріг вул. Лугової та вул. Радянська у с. Текля ОСОБА_6 включив світловий показник повороту ліворуч та зупинився на перехресті, подивився у лівий та правий бік та побачив, що транспортних засобів не було. Зафіксовані в цьому протоколі пояснення ОСОБА_9 щодо обставини не повністю відповідають як обставинам, про які він підтвердив, будучи допитаним як свідок в судовому засіданні, так і показанням інших свідків. До проведення слідчого експерименту був залучений автомобіль «Форд» та мотоцикл марки «Минск». Відмінності в показаннях ОСОБА_9 в протоколі і в судовому засіданні про те, чи зупинявся водій мотоцикла перед перехрестям, спростовують факт належності і допустимості даного доказу, оскільки суперечать іншим обставинам, встановленим в ході судового розгляду. Окрім того, результати вказаного слідчого експерименту суперечать результатам слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 (і в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ) (а.с.127-129, т.І);

- протокол від 23 листопада 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 . Під час якого останній показав траєкторію руху мотоцикла під час скоєння ДТП. Зафіксовані в цьому протоколі покази ОСОБА_6 підтвердив, будучи допитаним як свідок, в судовому засіданні. Щодо зупинки чи не зупинки мотоцикла перед перехрестям, як в показаннях свідків, так і в протоколах слідчих експериментів щодо місця зупинки мотоцикла відносно головної дороги, то вони спростовують обставину належності і допустимості їх як доказів. Бо для проведення слідчого експерименту був залучений лише мотоцикл марки «Минск». Автомобіль для проведення слідчого експерименту не залучався. А встановлення того факту чи зупинявся мотоцикліст, чи ні впливає на ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_4 Бо останній порушив ПДР України вимушено, через порушення ПДР водієм мотоцикла ОСОБА_6 (а.с.131-132, т.І);

Тому, вказані протоколи слідчих експериментів (протокол від 10 вересня 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_11 і в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 , протокол від 10 вересня 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 ,протокол від 23 листопада 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 ) суд не визнає належними та допустимими доказами. Бо протоколи слідчих експериментів суперечать один одному щодо події ДТП 10 серпня 2015 року та слідчі експерименти за участю свідків проводились не в ідентичних умовах, які були під час події, а стороною обвинувачення в ході судового розгляду протилежного доведено не було. Що узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 18 серпня 2021 року колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду, справа №628/2370/17);
- протокол від 11 березня 2016 року слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_4 . У ході слідчого експерименту останній показав, що керував автомобілем, а в цей час з другорядної дороги на головну виїхав мотоцикл, зрізаючи кут і притримуючись лівої сторони. Вперше цей мотоцикл він побачив на відстані 30 м. від нього, відразу скинув швидкість, почав пригальмовувати та скеровувати автомобіль ближче до лівої від нього сторони дороги. Вказаний маневр робив з метою уникнути зіткнення. У той час водій мотоцикла не зупинився, продовжив рух та почав також зміщуватись на ту ж смугу, що і він. Він різко загальмував, однак, відбулось зіткнення. А саме: на зустрічній для нього смузі руху. До проведення слідчого експерименту був залучений автомобіль «Оpеl Vektra -B» та мотоцикл марки «Вайпер». Зафіксовані в цьому протоколі обставини обвинувачений підтвердив, будучи допитаним в судовому засіданні. Зокрема, визнав, що повернув вліво, щоб об`їхати, в той час як побачив мотоцикл за 30 м. від автомобіля і гальмував. Це він підтвердив і в судовому засіданні (а.с.145-151, т.І);

Разом з тим, як цей протокол слідчого експериментувід 11 березня 2016 року, так і протоколи слідчих експериментів, зазначені вище, визнати належними та допустимими доказами суд визнати не може. Бо в усіх цих протоколах слідчим зазначено слідчого СВ Старовижівського РВ УМВС України у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 . Але у матеріалах кримінального провадження даної справи відсутні відомості про наявність повноважень у слідчого СВ Старовижівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_14 взагалі проводити слідчі дії у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 11 серпня 2015 року, відносно ОСОБА_4 за частино 2 статті 286 КК України;

-висновки інженерно-транспортної експертизи № 28 від 04 січня 2016 року та № СЕ-19/103-21/8275-ІТ від 06 грудня 2021 року. Відповідно до вказаних висновків водій мотоцикла марки «Минск» ОСОБА_6 повинен був дотримуватися таких ПДР України: пункт 1.3; підпункти г)д) пункту 2.3; пунктів 9.4; 10.1; 10.4; 16.11. Відповідно до яких зобов`язаний знати ПДР України та їх дотримуватися; бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; керувати транспортними засобами при досягненні 16-річного віку; завчасно подати сигнал покажчиками повороту про намір здійснити поворот ліворуч; переконатися, що маневр повороту буде безпечним та не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху; повинен був надати дорогу автомобілю обвинуваченого ОСОБА_4 «Опель-Вектра», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який наближався до перехрещення проїздних частин по головній дорозі і лише після цього здійснювати поворот ліворуч із крайнього лівого положення. Чого, як встановлено в судовому засіданні показаннями свідків та матеріалами справи, водій мотоцикла ОСОБА_6 не зробив. Вказаними діями останній першим порушив ПДР України та створив аварійну ситуацію. Бо, як встановлено судом у судовому засіданні, виїзд мотоцикла на головну дорогу відбувся на відстані меншій ніж 42.2 м - 45.2 м., на якій знаходився автомобіль обвинуваченого ОСОБА_4 «Опель-Вектра», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . Окрім того, як встановлено висновком інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/103-21/8275-ІТ від 06 грудня 2021 року з технічної точки зору водій мотоцикла ММВЗ-3 ОСОБА_6 при виконанні вимог пункту 16.11 ПДР України мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем. Чого не зробив.

Що стосується поведінки ОСОБА_15 , водія автомобіля «Опель-Вектра», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , то відповідно до висновків інженерно-транспортних експертиз, останній повинен був діяти у відповідності до вимог пункту 12.3 ПДР України. Тобто з моменту виникнення небезпеки для руху повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. І хоча відповідно першого висновку встановлено інженерно-транспортної експертизи № 28 від 04 січня 2016 року встановлено, що ОСОБА_4 , водій автомобіля, мав технічну можливість уникнути наїзду на мотоцикл шляхом застосування екстреного гальмування із моменту виникнення небезпеки. Однак із вказаним твердженням висновку суд погодитися не може. Бо як встановлено в судовому засіданні із показань свідків та матеріалів кримінального провадженнявиїзд мотоцикла на головну дорогу відбувся на відстані меншій ніж 42.2 м - 45.2 м., на якій знаходився автомобіль обвинуваченого ОСОБА_4 «Опель-Вектра», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 . При таких обставинах, в тому числі шляхом застосування екстреного гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху та з врахуванням відстані, на якій був розташований автомобіль від перешкоди (відповідно 30-40.5 м.), та, враховуючи швидкість руху автомобіля (50, 60, 70 км/год), а також швидкість руху мотоцикла, який рухався на зустріч (8.5-40 км/год) суд висновує, що водій автомобіля ОСОБА_4 не мав технічної можливості уникнути наїзду на мотоцикл шляхом застосування екстреного гальмування із моменту виникнення небезпеки. Що узгоджується із висновки інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/103-21/8275-ІТ від 06 грудня 2021 року.

У ході судового розгляду не встановлено нових чи інших обставин, які б свідчили, що експертам надані недостовірні чи неповні дані, що б могло вплинути на повноту висновків. З огляду на це, суд вважає дані докази належними та допустимими (а.с.137-143 т.1, 94-99 т. IV);

- протоколи огляду предметів від 31 серпня 2015 року (в мотоцикла є несправності лівої передньої частини) та від 01 вересня 2015 року - автомобіля марки «Opel-Vectra» (виявлено пошкодження лівої передньої частини автомобіля) (а.с.116, 120-122 т.1). Таким чином, перелік та характер пошкоджень цих транспортних засобів, зазначених в протоколах огляду предметів, відповідає опису пошкоджень транспортних засобів, наданих в показаннях учасників провадження та підтверджує обставини щодо механізму зіткнення транспортних засобів.
В судовому засіданні 02 вересня 2022 року прокурор ОСОБА_3 , виходячи з досліджених доказів, які на його думку є належними та допустимими, узгоджуються між собою, вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, доведеною. Просив суд визнати ОСОБА_4 винним і призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Цивільний позов про стягнення матеріальних збитків вирішити згідно позиції потерпілого ОСОБА_7 . Процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 613,80 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 . Речові докази мотоцикл марки «Мінськ» повернути власнику, автомобіль «Опель-Вектра», повернути ОСОБА_4 . Заходи забезпечення не застосовувались. Окрім того в судовому засіданні вказав, що висновок інженерно-транспортної експертизи від 06 грудня 2021 року не є належним та допустимим через суперечності в ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні 02 вересня 2022 року вину вчиненні кримінального правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України не визнав. Просив суд виправдати його.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 просив виправдати його підзахисного ОСОБА_4 . Оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували вину останнього у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України поза розумним сумнівом. Вказав, що судом було детально досліджено усі докази сторони обвинувачення за частиною 2 статті 286 КК України. Ствердив, що відповідно до висновку експерта № СЕ-19/103-21/8275-ІТ від 06.12.2021 року, слідує, що з технічної точки зору у даній дорожній ситуації водій мотоцикла ММВЗ-3 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1 та 16.11 ПДР України, згідно з якими перед початком повороту ліворуч переконатись, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху та надати дорогу автомобілю «Опель Вектра», який наближався до перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку його подальшого руху. Чого ОСОБА_6 не зробив. Вважає, що з технічної точки зору водій мотоцикла ММВЗ-3 ОСОБА_6 при виконанні вимог пункту 16.11. ПДР України мав можливість уникнути зіткнення з автомобілем Опель Вектра, номерний знак НОМЕР_1 . Чого не зробив. У даній дорожній ситуації водій мотоцикла ММВЗ-3 ОСОБА_6 своїми діями міг створювати аварійну дорожню ситуацію, при умові, що виїзд мотоцикла на головну дорогу відбувся на відстані меншій ніж 42.2-45.2 м., на якій знаходився автомобіль «Опель Вектра» від місця наїзду.

Ствердив, що за вказаних обставин, встановлених експертним шляхом, виключається кримінальна відповідальність ОСОБА_4 , який змінив напрямок свого руху вимушено через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом, мотоциклом ММВЗ-3, та порушувала правила дорожнього руху. Що і стало причиною виникнення ДТП та наслідків, у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Окрім того, захисник ОСОБА_5 вважає, що висновок судово-медичної експертизи № 7 від 18 січня 2016 року являється недопустимим доказом з тих підстав, що у цьому висновку експертом робиться посилання на медичну документацію за період лікування потерпілого. А саме: на медичну картку стаціонарного хворого та виписку № 636. Однак матеріали кримінального провадження не містять даних, що така медична документація вилучалася слідчим, або ж знаходилася в розпорядженні слідчого та надавалася експерту для проведення експертизи разом з постановою про призначення такої експертизи.

Тому адвокат ОСОБА_5 прийшов до переконання про те, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, що кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження є недоведеним. Бо стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вину ОСОБА_4 у скоєнні цього злочину. А тому останнього необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В судове засідання 02 вересня 2022 року потерпілий ОСОБА_7 не з`явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що перебуває на лікуванні в Литовській Республіці. Щодо міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладається на думку суду.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що вони не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку суду з огляду на наступне.
Серед засад кримінального провадження за змістом статті 7 КПК України є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини. Згідно зі статтею 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК України, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначена норма закону повністю узгоджується із статтею 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тягар доказування лежить на стороні обвинувачення. Вказана норма знайшла своє закріплення у частині 1 статті 92 КПК України, де зазначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпції щодо фактів.

У частині 1 статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами. З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням ( постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17.).

Таким чином, суд повинен ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення.

Об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК, визначається трьома обов`язковими ознаками: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження); в) причинний зв`язок між діяннями і наслідками.

Відповідно до вимог пункту 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди.

Формально зазначена вимога ПДР дає можливість водію вибрати один із двох варіантів реагування на виявлену перешкоду під час руху. Водночас, вибір виду поведінки не може бути абсолютно довільним і залежати лише від розсуду водія, оскільки маневр водія, який вирішить об`їхати перешкоду, не повинен створювати небезпек для інших учасників руху.

Із фактичних обставин справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 під час керування технічно справним автомобілем, рухаючись на невеликій швидкості, побачивши на дорозі мотоцикла, який рухався по його смузі, зберігав об`єктивну можливість для обміркування ситуації і прийняття безпечного для мотоцикла рішення про зменшення швидкості. Проте обвинувачений, намагаючись об`їхати перешкоду, порушуючи вимоги пункту 12.3 ПДР, обрав невиправданий маневр (повернув ліворуч), який і призвів до ДТП на смузі зустрічного руху. Внаслідок зазначених дій потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Але дії обвинуваченого ОСОБА_4 , водія автомобіля «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , були вимушеними. Бо першим порушив ПДР України водій мотоцикла марки «Минск» ОСОБА_6 . Він повинен був дотримуватися таких ПДР України: пункт 1.3; підпункти г) д) пункту 2.3; пунктів 9.4; 10.1; 10.4; 16.11. Відповідно до яких зобов`язаний знати ПДР України та їх дотримуватися; бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; керувати транспортними засобами при досягненні 16-річного віку;завчасно подати сигнал покажчиками повороту про намір здійснити поворот ліворуч; переконатися, що маневр повороту буде безпечним та не створить перешкод або безпеки іншим учасникам руху; повинен був надати дорогу автомобілю обвинуваченого ОСОБА_4 «Опель-Вектра», сріблястого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який наближався до перехрещення проїздних частин по головній дорозі і лише після цього здійснювати поворот ліворуч із крайнього лівого положення. Чого,як встановлено в судовому засіданні показаннями свідків та матеріалами справи, водій мотоцикла ОСОБА_6 не зробив.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ДТП сталася за участю двох водіїв транспортних засобів. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. На таку особливість у правозастосуванні орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті». У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Крім того, така правова позиція викладена і в постановах Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс) та 5 листопада 2015 року (справа №5-218кс15).

Окрім того, згідного правового висновку Верховного Суду (постанова від 16 жовтня 2019 року у справі № 163/1753/17, провадження № 51-3182км 19) причинний зв`язок в даному автотранспортному кримінальному правопорушенні відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушенням правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 під час керування автомобілем, побачивши мотоцикл «Минск», яким керував ОСОБА_6 і який виїхав з другорядної дороги, з метою уникнення зіткнення виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого сталося ДТП.

Хоча обвинувачений ОСОБА_4 і порушив вимоги пункту 1.10, підпунктів «б», «д» пункту 2.3, пункту 10.1, пункту 12.3 Правил дорожнього руху через те, що проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що рух його автомобіля буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вжив заходів для зниження швидкості шляхом «екстреного» гальмування, а почав зміщувати свій автомобіль на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення транспортних засобів.

Разом з тим у висновках інженерно-транспортної експертизи № 28 від 04 січня 2016 року та № СЕ-19/103-21/8275-ІТ від 06 грудня 2021 року встановлено про порушення Правил дорожнього руху також і водієм мотоцикла ОСОБА_6 . Тобто, саме порушення Правил дорожнього руху водієм мотоцикла призвело до виникнення ДТП з відповідними наслідками. Бо саме його дії також знаходяться у причинному зв`язку із заподіянням потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень.

У випадку дорожньо-транспортної події за участю декількох водіїв для вирішення питання про наявність чи в їхніх діях є склад кримінального правопорушення, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, необхідно встановити причинний зв`язок між діяннями (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідити характер та черговість порушень, які вчинив кожен із водіїв, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку аварійну ситуацію), тобто з`ясувати ступінь участі кожного у спричиненні злочинного наслідку. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Із огляду на конкретні обставини справи, на те, що обвинувачений ОСОБА_4 , водій автомобіля «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , не зміг уникнути зіткнення, не може бути поставлено йому за провину. Тому він не зобов`язаний був виходити з можливості грубого порушення ПДР іншим водієм мотоцикла марки «Минск» ОСОБА_6 ; ОСОБА_4 не передбачав і не мав можливості передбачити порушення ПДР України водієм мотоцикла. Що узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 05 квітня 2018 року колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду, справа №585/8/16-к, провадження № 51-2167км18).
Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи. Версія обвинувачення має пояснювати всі обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.

За частиною 1 статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до частини 1 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно із статтею 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них відповідно до частини 2 статті 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (частина 3 статті 373 КПК України).

За положеннями частини 2 статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зі змісту рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року, остаточне рішення від 17 червня 2011 року (пункт 45) вбачається, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Отримані безпосередньо в суді показання свідків обвинувачення не містять об`єктивних, конкретних і неоспорюваних відомостей про вчинення саме обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, суд частково погоджується з позицією сторони захисту щодо недопустимості доказів, наданих стороною обвинувачення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

За статтею 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Огляд місця ДТП - це початкова та невідкладна слідча дія, спрямована на дослідження території, де відбулася подія, що має ознаки злочину, або настав її результат, зміст якої утворює комплекс пізнавально-посвідчувальних операцій, що включають пошук, виявлення, закріплення, вилучення, дослідження, перевірку та оцінку слідів злочину та інших речових доказів. Будь-яке порушення органом досудового розслідування конституційних прав громадян, що навіть має не безпосередній, а лише опосередкований зв`язок із самим процесом виявлення, вилучення і фіксації доказів, призводить до втрати ними юридичної сили. На схемі до протоколу огляду місця події графічно слідчий не зобразив та не зафіксував такі об`єкти: ділянку дороги, де сталася ДТП (на схемі зазначено лише номери: будинку та транспортних засобі (автомобіль,мотоцикл) без зазначення координат, однак, що воно собою являє - місце зіткнення, осип скла чи інше, відомостей немає); сталі орієнтири, до яких на схемі здійснено прив`язку об`єктів та слідів (вказано лише будинок); інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки фари, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини тощо), що відокремилися від транспортного засобу, стосовно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площу розсіювання уламків скла, осипання ґрунту тощо; координати місця зіткнення, наїзду тощо відносно сталих орієнтирів; розташування дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху. В обов`язковому порядку в схемі місця ДТП не зазначено назви всіх об`єктів, зображених на схемі).

Тому суд висновує, що огляду місця події від 10 серпня 2015 року із зазначенням часу початку огляду (21год.15хв.) та часу закінчення огляду (22год.30 хв)., зі схемою до нього та фото таблицями в зазначений час та дату не було. Він проводився іншого дня, а датований 10 серпня 2015 року. Бо в протоколі відсутні підписи всіх учасників ДТП, зокрема ОСОБА_6 , що керував мотоциклом червоного кольору марки «Минск». Окрім того, сам свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні ствердив, що огляд місця події у день ДТП 10 серпня 2015 року ніхто не проводив.

Відповідно до частини 1 статті 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Судом встановлено, що слідчі експерименти суперечать один одному щодо події ДТП 10 серпня 2015 року та вони за участю свідків проводились не в ідентичних умовах, які були під час події, а стороною обвинувачення в ході судового розгляду протилежного доведено не було. Що узгоджується із висновком Верховного Суду (постанова від 18 серпня 2021 року колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду, справа №628/2370/17). Тому суд протокол від 10 вересня 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 , протокол від 23 листопада 2015 року слідчого експерименту, проведеного за участю свідка ОСОБА_6 , протокол від 11 березня 2016 року слідчого експерименту, проведеного за участю обвинуваченого ОСОБА_4 визнає неналежними та недопустимими. Як і протокол огляду місця події від 10 серпня 2015 року із зазначенням часу початку огляду (21 год.15 хв.) та часу закінчення огляду (22 год.30 хв).,зі схемою до нього та фото таблицями. Бо в усіх цих протоколах слідчими зазначено слідчого СВ Старовижівського РВ УМВС України у Волинській області лейтенанта поліції ОСОБА_14 та слідчого СВ ОСОБА_13 . Але у матеріалах кримінального провадження даної справи відсутні відомості про наявність повноважень у слідчого СВ Старовижівського РВ УМВС України у Волинській області ОСОБА_14 та у слідчого СВ ОСОБА_13 взагалі проводити слідчі дії у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000234 від 11 серпня 2015 року відносно ОСОБА_4 за частино 2 статті 286 КК України (вказується 1 частина статті 286 КК України).

У зв`язку з вказаними обставинами, суд визнає ці докази недопустимими.

Таким чином, оцінюючи досліджені у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що лише саме ОСОБА_4 заподіяв тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 .

Тому, суд висновує та погоджується із захисником ОСОБА_5 в тому, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, яке кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, яке спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження є недоведеним. Оскільки стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про вину ОСОБА_4 у скоєнні цього злочину. А тому останнього необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Разом з тим суд відхиляє за безпідставністю твердження захисника ОСОБА_5 про визнання недопустимим доказом висновку судово-медичної експертизи № 7 від 18 січня 2016 року. Бо відповідно до пункту 1 Розділу VI Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України

17 липня 2017 № 591 експертний висновок визначається датою складання. Експертиза почата 12 січня 2016 року, а закінчена 18 січня 2016 року. Тому висновок №7 від 18 січня 2016 р. судово-медичної експертизи ОСОБА_7 , яким встановлено, що ОСОБА_7 , отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна (а.с. 135-136, т.І), суд визнає належним та допустимим доказом. А твердження адвоката ОСОБА_5 в цій частині - безпідставними. Бо вказаний доказ Верховним Судом неналежним та недопустимим не визнався (постанова від 14 лютого 2019 року Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у даній справі). А відповідно до частини 6 статті 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, на переконання суду, стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України вчинене обвинуваченим, і відповідно до пункту 2 частини 1 статті 373 КПК України це є підставою для ухвалення виправдувального вироку. Тому ОСОБА_4 слід визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та виправдати за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Бо виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом. А вину ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення за частиною 2 статті 286 КК України стороною обвинувачення суду не доведено.

Потерпілий ОСОБА_7 в матеріалах справи спочатку пред`явив цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової і моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що відбулась із вини ОСОБА_4 10 серпня 2015 року, він отримав тяжкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим його було доставлено в Старовижівську районну лікарню, де надано першу медичну допомогу. З 11 серпня 2015 року по 02 жовтня 2015 року, з 03 грудня 2015 року по 25 грудня 2015 року перебував на лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» в м.Києві. Йому проведено чотири операції на травмованій нозі, встановлені імплантати, проведено дороге лікування за власні кошти. Також лікувався амбулаторно в умовах Старовижівської ЦРЛ. З 05 січня 2016 року встановлено інвалідність, в подальшому лікування продовжується. Витрати на лікування, медикаменти тощо і переїзд становили 19 276,03 грн. Їх вартість просив стягнути з відповідача. Крім того, в зв`язку з отриманою травмою він поніс моральні страждання, змушений був навчатись вдома за індивідуальною програмою, докладати зусиль для організації свого життя. ОСОБА_4 вини не визнає, не робить спроб порозумітись і підтримати його. Вважав, що достатнім відшкодування завданої моральної шкоди є стягнення з відповідача 50 000 грн.

У ході судового розгляду позов в частині вимог про відшкодування майнової шкоди збільшено до суми 21 986,03 грн. (а.с.195, т.І ).

Однак у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 вказав що він, як потерпілий, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

При цьому, суд висновує, що в зв`язку із виправданням обвинуваченого ОСОБА_4 цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 підлягає залишенню без розгляду на підставі частини 3 статті 129 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертиз віднести за рахунок держави.

Заходи кримінально-правового характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувалися.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до статті 100 КПК України з урахуванням прийнятого судом в ході судового розгляду рішення.

Керуючись статтею 62 Конституції України,

статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 368, 369-376, 393, 395 КПК України,

суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та за вказаною частиною та статтею Кримінального кодексу України - виправдати за недоведеністю стороною обвинувачення вчинення ним вказаного кримінального правопорушення.
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.
Процесуальні витрати на проведення інженерно-транспортної експертизи обставин і механізму ДТП в сумі 613,80 (шістсот тринадцять гривень 80 копійок) гривень віднести на рахунок держави.
Заходи кримінально-правового характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувалися.

Речові докази:

- мотоцикл марки «Мінськ», червоного кольору, що зберігається на території відділу поліцейської діяльності №1 (сел.Стара Вижівка) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області - повернути ОСОБА_6 ;

- автомобіль марки «Opel-Vectra» д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться в ОСОБА_4 залишити власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, протягом такого ж строку з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1