ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2620/22 Справа № 193/389/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року було задоволено клопотання засудженого та умовно-достроково звільнено від відбування покарання ОСОБА_7 .
Як встановлено судом, вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2012 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі.
Згідно з ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року у відповідності до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 16 жовтня 2010 року до 19 липня 2012 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі
Початок строку відбуття покарання: 16 жовтня 2010 року, кінець такого строку: 13 січня 2023 року.
Станом на 08 серпня 2022 року засуджений відбув, визначених п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України 3/4 призначеного судом строку покарання (10 років і 06 місяців).
Невідбута частина покарання складає 05 місяців і 05 днів позбавлення волі.
Під час відбування покарань засудженим в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4), ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)» Кіровоградської області, ДУ «Темнівська виправна колонія (№45)» Харківської області, останній характеризувався посередньо. Вимоги режиму утримання не порушував. За період знаходження його у вказаних установах заохочень не та стягнень не мав.
З 25 липня 2013 року міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» з подальшим періодичним проходженням лікування у спеціалізованій лікарні при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4). За час відбування покарання в Софіївській ВК-45 характеризується позитивно. Має 4 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. За увесь період відбуття покарання жодних стягнень не мав.
У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки з засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та у ввічливих взаємовідносин.
До роботи на виробництві установи ОСОБА_7 за станом здоров`я не залучався, є інвалідом ІІ групи, але в силу своїх фізичних можливостей виконує роботи з самообслуговування та підтримує порядок у відділенні установи, де він утримується. Спальне місце утримує в чистоті та порядку, сам завжди охайний.
Регулярно відвідує заходи виховного характеру, зокрема «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення», у тому числі приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться у відділенні. Поступово набуває навичок ведення самостійного законослухняного життя у суспільстві. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом листувань та телефонних переговорів.
З огляду на викладене, а також враховуючи те, що засудженому залишилося відбути невеликий строк покарання, суд першої інстанції дійшов висновку що, згідно положень ст. 81 КК України, маються підстави для застосування стосовно засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, який справді своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити засудженому у застосуванні відносно нього ст. 81 КК України, мотивуючи такі вимоги тим, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Разом з тим, ОСОБА_7 неодноразово судимий за особливо тяжкі злочини, до нього раніше застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у 1989 році, проте належних висновків засуджений для себе не зробив. Крім того, 12 вересня 2019 року комісією виправної установи засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, так як він не довів свого виправлення.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.
Засуджений вирішення питання щодо апеляційної скарги прокурор залишив на розсуд суду.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, дослідивши матеріали кримінальної провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведенням засудженого свого виправлення. Доведення засудженого свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч. 2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Пленум ВСУ у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року №2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, вказав на те, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Як вбачається із характеристики засудженого, наданої за весь час відбування покарання, ОСОБА_7 під час відбування покарань в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4), ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)» Кіровоградської області, ДУ «Темнівська виправна колонія (№45)» Харківської області характеризувався посередньо. Вимоги режиму утримання не порушував. За період знаходження його у вказаних установах заохочень не та стягнень не мав. З 25 липня 2013 року міру покарання продовжив відбувати в ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» з подальшим періодичним проходженням лікування у спеціалізованій лікарні при ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4). За час відбування покарання в Софіївській ВК-45 характеризується позитивно. Має 4 заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. За увесь період відбуття покарання жодних стягнень не мав. У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний, підтримує рівні стосунки з засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань дотримується правомірних та у ввічливих взаємовідносин. До роботи на виробництві установи ОСОБА_7 за станом здоров`я не залучався, є інвалідом ІІ групи, але в силу своїх фізичних можливостей виконує роботи з самообслуговування та підтримує порядок у відділенні установи, де він утримується. Спальне місце утримує в чистоті та порядку, сам завжди охайний.
Регулярно відвідує заходи виховного характеру, зокрема «Правова просвіта», «Підготовка до звільнення», у тому числі приймає участь в організації виховних заходів, які проводяться у відділенні. Поступово набуває навичок ведення самостійного законослухняного життя у суспільстві. Підтримує соціальні зв`язки з рідними шляхом листувань та телефонних переговорів.
З огляду на викладене, аналізуючи поведінку засудженого, колегія суддів дійшла висновку про те, що засуджений сумлінною поведінкою повністю довів своє виправлення та готовність до соціальної адаптації у суспільстві, а відтак і довів, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Зокрема, про виправлення засудженого свідчить його ставлення до режиму та правил виправної установи, ввічливе спілкування з персоналом, наявність заохочень за зразкову поведінку, підтримка соціальних зв`язків із рідними, а також добровільне виконання засудженим робіт з самообслуговування та підтримка порядку у відділенні установи, що свідчить про намагання засудженого бути суспільно корисним, незважаючи на наявність в нього ІІ групи інвалідності, що в силу фізичних можливостей перешкоджає залученню засудженого до праці на підприємстві установи.
Доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_7 відбуває покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років, за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не є підставою для відмови у застосуванні ст. 81 КК України, оскільки вказана норма не містить заборон щодо її застосування в залежності від тяжкості вченого злочину та строку призначеного покарання. З цих же підстав, колегія суддів відхиляє і посилання прокурора про те, засуджений вже звільнявся від відбування покарання у 1989 році. Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що із призначених до відбування покарання 14 років позбавлення волі засуджений більшу частину відбув і йому залишився незначний строк, який, на момент розгляду апеляційної скарги прокурора, складає 3 місяці 23 дні, і даний строк, колегія суддів вважає, засуджений може відбути без подальшої ізоляції від суспільства.
Щодо посилань прокурора на те, що 12 вересня 2019 року комісією виправної установи засудженому було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, так як він не довів свого виправлення, то суд апеляційної інстанції не приймає до уваги такі доводи, оскільки із прийняття комісією виправної установи вказаного рішення і до моменту звернення засудженого із клопотанням про умовно-дострокове звільнення минув значний час, якого було більш ніж достатньо для того, щоб засуджений зробив для себе належні висновки та вніс корективи у свою поведінку.
Тож, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4