Справа № 947/683/21
Провадження № 1-кс/947/9109/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси Чаплицький В.В., за участю секретаря судового засідання Бойміструк Т.П., прокурора Папуши Ю.І., підозрюваного ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Єфтенія С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Ноздрачова О.В., погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури Папушею Ю.І., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0002217, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 року відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, маючого вищу освіту, директора ТОВ «Прайм Інвест», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002217 від 26.08.2020за фактом шахрайських дій, направлених на заволодіння чужим нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_3 , за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.365-2, ч.4 ст.358 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що18.08.2020 ОСОБА_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом обману, здійснивши фіктивні цивільно-правові угоди - укладання договорів іпотеки, стосовно земельних ділянок - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , згідно яких забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 , які виникли з договорів позики укладених між ними 16.02.2018 за реєстраційними номерами 265 та 266, заволоділи зазначеним об`єктом нерухомості, вартістю 2 836 767 гривень, що фактично належить на праві власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 2/3 частини та за законом ОСОБА_5 1/3 частини за наступних обставин.

В період серпня - вересня 2017 року, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник умисел, направлений на заволодіння земельною ділянкою площею 0,0633 га, розташованою, за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:004:0010, шляхом обману (шахрайство), для реалізації якого з метою створення фіктивних юридичних ознак цивільних правомірних правовідносин залучив ОСОБА_1 та державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу приписів ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, ОСОБА_2 будучи обізнаним, що земельна ділянка, площею 0,0633 га, кадастровий № :34:004:0010, розташована за адресою: АДРЕСА_3 придбана ним у власність на підставі нікчемного договору купівлі-продажу між ним та ОСОБА_6 , фактично належить на праві власності, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 2/3 частини та за законом ОСОБА_5 1/3 частини, вирішив заволодіти нею шляхом обману, що виразилось у створенні юридичних передумов цивільних правомірних правовідносин.

Так, з метою реалізації свого умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, 21.09.2017, ОСОБА_2 , перебуваючи у нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_4 , звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., з заявою про поділ земельної ділянки площею 0,0633 га за кадастровим номером :34:004:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , на дві нові земельні ділянки.

При цьому, ОСОБА_2 був обізнаний про існування судового спору у цивільній справі, предметом якого є право власності на земельну ділянку площею 0,0633 га за кадастровим номером :34:004:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Хома А.С., будучи необізнаною про дійсні злочинні наміри ОСОБА_2 , 21.09.2017, посвідчила заяву про поділ земельної ділянки площею 0,0633 га за кадастровим номером :34:004:0010, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на дві земельні ділянки - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, які розташовані за тією ж адресою, про що внесла відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 за реєстровим № 2109.

При цьому, 11.10.2017 право власності ОСОБА_2 на єдину земельну ділянку за кадастровим номером :34:004:0010 незаконно припинено та зареєстровано право власності останнього на земельні ділянки площею 0,0316 га за кадастровим номером :34:004:0052 та площею 0,0317 га за кадастровим номером :34:004:0051, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 .

19.10.2017 ОСОБА_4 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом, зокрема, про витребування у ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0633 га, кадастровий номер :34:004:0010, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , та скасування реєстрації права власності на неї здійсненої на ім`я останнього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; визнання права власності за нею, ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 на вищезазначене нерухоме майно за вказаною адресою, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

01.11.2017 рішенням Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 520/12641/17 задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено арешт на 26/50 частин житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0633 га, кадастровий номер :34:004:0010, розташованих за адресою. АДРЕСА_3 , встановлення заборони відчуження вказаного майна.

16.11.2017 державним реєстратором у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на виконання ухвали Київського районного суду міста Одеси від 01.11.2017, зареєстровано обтяження за № 104235658 та № 104156262 про арешт 26/50 частин житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,0633 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:004:0010.

При цьому, запис про обтяження зазначеної земельної ділянки, внесено до спеціального розділу, у зв`язку з чим, актуальна інформація про право власності на даний об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня та вжиті ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.11.2017 заходи забезпечення позову на нові об`єкти не розповсюджуються.

Таким чином, ОСОБА_2 розділивши земельну ділянку на дві із заміною одного кадастрового номеру на два, створив перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

У подальшому, діючи з тих же мотивів та спонукань, з метою реалізації раніше визначеного плану щодо заволодіння земельною ділянкою площею 0,0633 га, кадастровий номер :34:004:0010, розташованою за адресою. АДРЕСА_3 , що фактично належала на праві власності в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 2/3 частини та за законом ОСОБА_5 1/3 частини, приблизно в лютому 2018 року, але не пізніше 16.02.2018, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, розуміючи, що для укладання та реєстрації цивільно-правових угод необхідна ще одна особа, ОСОБА_2 за невстановлених обставин залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_1 .

У подальшому, реалізуючи свій умисел направлений на заволодіння чужим майном, ОСОБА_2 , будучи обізнаним про існування вищевказаного судового спору у цивільній справі, предметом якого є право власності на земельні ділянки, а тому під час укладення ним правочинів повинен був повідомити про існування такого спору іншого учасника правочину, ОСОБА_1 . Обізнаність обох учасників правочину про існування судового спору стосовно оспорюваного права власності на майно, яке є предметом такого правочину, свідчить про те, що сторони правочину намагались ускладнити виконання можливого рішення першої інстанції без наміру створення інших правових наслідків, що має ознаки фіктивного правочину, тобто вказані особи діяли спільно та з єдиним умислом.

Достовірно знаючи, що 01.11.2017 судом у справі 520/12641/17 прийнято ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0633 га, розташовану, за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:004:0010, та встановлено заборону суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій щодо цієї земельної ділянки, діючи з прямим умислом, з метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою з ОСОБА_1 16.02.2018 перебуваючи у нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_2 уклав з останнім недійсні договори іпотеки, стосовно земельних ділянок - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за реєстраційними номерами 267 та 269, та внесено запис про заборону про обтяження майна іпотекою та встановлення заборон на нерухоме майно - вказаних земельних ділянок під АДРЕСА_5 та АДРЕСА_7, згідно яких забезпечено виконання його зобов`язань перед ОСОБА_1 , які виникли з договорів позики укладених між ними 16.02.2018 за реєстраційними номерами 265 та 266.

Таким чином, правочин у вигляді договорів іпотеки від 16.02.2018 укладених між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо земельних ділянок - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , є незаконними, так як, були укладені під час дії забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку площею 0,0633 га, розташовану, за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:004:0010, яка була розділена на дві зазначені вище, а крім того, враховуючи обізнаність сторін про існування судового спору щодо оспорювання права власності ОСОБА_2 на дані земельні ділянки, мають ознаки фіктивного правочину, який укладений лише з метою заволодіння чужим майном.

Розуміючи, що недотримання встановленої форми договору та порядку його реєстрації матиме наслідком його не укладання, що перешкоджатиме заволодінню майном, а саме земельними ділянками - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 , що фактично належать на праві власності, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_4 2/3 частини та за законом ОСОБА_5 1/3 частини, знаходячись у приміщенні нотаріальної контори за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 , зареєстрував та оформив вищевказані договори іпотеки та позики, які посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 .

Таким чином, у відповідності до вимог ст. 328 Цивільного кодексу України, ОСОБА_2 , фактично набув формального законного права власності на зазначені земельні ділянки, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено всі необхідні дії щодо легалізації набутого права.

Проте, на момент укладення вищезазначених договорів іпотеки власниками переданого в іпотеку майна були ОСОБА_4 2/3 частини та ОСОБА_5 1/3 частин, тому ОСОБА_2 не мав права їх укладати, оскільки зміст договорів іпотеки суперечить частині другій статті 583 Цивільного кодексу України, статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 9 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі у наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

У подальшому, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.03.2018 замінено заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2017 по цивільній справі № 520/12641/17 за позовом ОСОБА_4 , шляхом накладення арешту на дві окремі земельні ділянки та встановлення заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав, у тому числі приймати будь-які заяви щодо проведення реєстраційних дій, щодо земельних ділянок площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеса у справі № 520/12641/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу від 08.02.2017 26/50 житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0633 га, розташовану, за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений нотаріусом Копейчиковим І.В.

Постановою Одеського апеляційного суду від 27.06.2019, по цивільній справі № 520/12641/17 скасовано записи про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельні ділянки - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та визнано за нею право власності на 2/3 частини зазначених земельних ділянок.

За індексним номером 175238201 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32559066, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та за індексним номером 175235806, зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 32558804, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

23.10.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень зареєстровано право власності ОСОБА_5 на 1/3 частину земельних ділянок. 07.11.2019 ОСОБА_5 право власності на земельні ділянки, на підставі договорів дарування, передав ОСОБА_9 про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В.С.

07.11.2019 ОСОБА_9 , відповідно до договорів дарування зареєстрованих в реєстрі за № 13637 та № 13634, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , отримав 1/3 частину земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та за індексним номером 188142248, зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 34073477, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051 та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.07.2019 за індексним номером 188144258, зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 34073730, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

19.06.2020 рішенням Київського районного суду м. Одеси, по цивільній справі № 947/6698/20, позов ОСОБА_4 задоволено та визнано недійсними договори іпотеки від 16.02.2018, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і скасовано записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження майна іпотекою, оскільки зазначені земельні ділянки не належали іпотекодавцю ОСОБА_2 , а тому не могли бути предметом іпотеки.

Так, ОСОБА_2 будучи достеменно обізнаним про те, що судом визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0633 га, розташованої, за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :34:004:0010 від 08.02.2017, яку він у подальшому розділив на дві, а відтак розумів, що у нього відсутнє будь-яке право на здійснення правочинів стосовно даного майна.

При цьому, ОСОБА_2 продовжуючи реалізацію свого умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом обману, за попередньою змовою з ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що договори іпотеки на вищезазначені земельні ділянки визнані судом недійсними, 01.07.2020 перебуваючи в нотаріальній конторі за адресою: АДРЕСА_6 , склав завідомо неправдивий офіційний документ - нотаріальну заяву, засвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Осінцевою В.М., за реєстраційним номером 869, якою зазначив, що не заперечує проти звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за недійсними договорами іпотеки від 16.02.2018, реєстрові №№ 267, 269, тобто переоформлення права власності на земельні ділянки за ОСОБА_1 .

З метою реалізації раніше визначеного плану щодо заволодіння земельними ділянками - площею 0,0316 га, кадастровий номер :34:004:0052 та площею 0,0317 га, кадастровий номер :34:004:0051, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 , що на праві власності належать на 2/3 частини ОСОБА_4 та на 1/3 частини ОСОБА_9 , приблизно в серпні 2020 року, але не пізніше 14.08.2020, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, розуміючи, що для перереєстрації права власності необхідний суб`єкт державної реєстрації прав, ОСОБА_1 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 , за невстановлених обставин залучили до своєї протиправної діяльності державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_3 .

У подальшому, з метою доведення свого умислу на заволодіння нерухомим майном, що на праві власності належить на 2/3 частини ОСОБА_4 та на 1/3 частини ОСОБА_9 , шляхом обману та безпідставної, незаконної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав нерухоме майно - на земельні ділянки площею 0,0316 га за кадастровим номером :34:004:0052 та площею 0,0317 га за кадастровим номером :34:004:0051, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , 14.08.2020 перебуваючи у приміщенні Лиманської районної державної адміністрації Одеської області за адресою: Одеська область, смт. Доброслав, пр.-т 40-річчя Визволення, буд. 1, звернулись до державного реєстратора Лиманської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_3 , де від свого імені подано заяви № 40977245 та № 40978028 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 .

Заяву за № 40977245 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.08.2020 о 15 год. 27 хв. та сформовано друковану форму заяви державним реєстром ОСОБА_3 .

З цією метою, серед інших документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали недійсний іпотечний договір від 16.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за реєстраційним номером268, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заяву ОСОБА_2 від 01.07.2020 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу - переоформлення права власності на ОСОБА_1 , за реєстраційним номером 869, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

Заяву за № 40978028 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.08.2020 о 15 год. 49 хв. та сформовано друковану форму заяви державним реєстром ОСОБА_3 .

З цією метою, серед інших документів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали недійсний іпотечний договір від 16.02.2018, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за реєстраційним номером269, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заяву ОСОБА_2 від 01.07.2020 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу - переоформлення права власності на ОСОБА_1 , за реєстраційним номером 869, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

На підставі наданого ОСОБА_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_2 , пакету документів, до складу якого входили визнані судом недійсні договори іпотеки від 16.02.2018, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за реєстровими №№ 267, 269, 18.08.2020 о 16 год. 38 хв. та о 16 год. 42 хв. перебуваючи у службовому кабінеті, який розташовується в адміністративній будівлі Лиманської районної державної адміністрації Одеської області, за адресою: Одеська область, Лиманський район, смт. Доброслав, пр. 40 річчя Визволення, буд. 1, державний реєстратор Лиманської районної державної адміністрації Одеської області ОСОБА_3 незаконно провів державну реєстрацію відчуження права власності на земельні ділянки площею 0,0316 га за кадастровим номером :34:004:0052 та площею 0,0317 га за кадастровим номером :34:004:0051 на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_1 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не маючи встановлених законодавством підстав для набуття права власності на земельні ділянки площею 0,0316 га за кадастровим номером :34:004:0052 та площею 0,0317 га за кадастровим номером :34:004:0051, розташованими за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом обману, використовуючи недійсні іпотечні договори від 16.02.2018, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. за реєстраційними номерами 268,269, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , заволоділи зазначеними земельними ділянками, чим спричинили ОСОБА_4 та ОСОБА_9 матеріальні збитки на загальну суму 2 836 767 гривень.

Таким чином, ОСОБА_1 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману за попередньою змовою групою осіб, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки в особливо великих розмірах.

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: оскільки ОСОБА_1 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України, максимальне покарання за яке передбачене у вигляді позбавленням волі до дванадцяти років з конфіскацією майна. За таких обставин, є достатні підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

- запобігання спроби знищити, сховати, виготовити або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як на даний час не встановлено всіх обставин злочину та не встановлено інших осіб причетних до вчинення кримінальних правопорушень, які на даний час встановлюються слідством, та яких ще не притягнуто до кримінальної відповідальності;

- незаконно впливати на свідків в даному кримінальному проваджені: а саме на ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та інших осіб, які підлягають допиту в якості свідків у кримінальному провадженні, інших підозрюваних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, які на даний час встановлюються слідством, та яких ще не притягнуто до кримінальної відповідальності;

- може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як на даний час не проведено всіх необхідних і можливих слідчих дій з метою зібрання доказів вини останнього та інших осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, які на даний час встановлюються слідством;

- може вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення щодо заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та підробки документів, що підтверджується здобутими у ході досудового розслідування доказами.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Захисник Єфтеній С.В. в судовому засіданні, заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши на необґрунтованості клопотання та недоведеності ризиків на які посилається орган досудового розслідування. Просив відмовити в задоволенні клопотання.

Підозрюваний підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України» зазначено, що визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

Щодо доводів сторони обвинувачення в частині наявності ризику у вигляді переховування від органів досудового розслідування та суду, слідчий суддя зазначає наступне. Так, ризик у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду є мінімальним.

Зокрема, слідчий суддя враховує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, має постійне місце роботи, одружений та має утриманні неповнолітню дитину, що на переконання слідчого судді свідчить про мінімальне існування такого ризику. Крім того, підозрюваний самостійно за першим викликом з`явився до суду для розгляду клопотання щодо обрання запобіжного заходу, що свідчить про виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст.42 КПК України.

Також, в судовому засіданні не доведено жодними доказами існування таких ризиків, як спроба знищити, приховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливість незаконного впливу на свідків у цьому ж провадженні, можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, враховуючи, те що з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більш як 2 роки, та органом досудового на вказано, які саме ще речі або документи можуть бути в розпорядженні підозрюваного та які мають значення для кримінального провадження.

Що стосується, посилання прокурора на існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, так, слідчий суддя вважає, що зазначений ризик стороною обвинувачення не доведений, так як підозрюваний раніше не судимий та притягається до кримінальної відповідальності вперше.

Враховуючи вагомість наявних доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу з метою забезпечення дотримання підозрюваним належної процесуальної поведінки та запобіганню ризику можливого вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

Таким чином, з урахуванням викладеного в сукупності, особи підозрюваного, наявності мінімального ризику у вигляді можливого переховування, наявності постійного місця роботи, слідчий суддя приходить до переконання, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, необхідно застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби та покладенням на нього обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі встановленого керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Ноздрачова О.В., погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури Папушею Ю.І., про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0002217, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зобов`язавши його не залишати у період часу з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступної доби місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, строком до 14.11.2022 року, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 14.11.2022 року, обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Чаплицький В. В.