Справа № 464/1502/22
пр.№ 1-кс/464/490/22
У Х В А Л А

27 квітня 2022 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна,

у с т а н о в и в :

До суду надійшло клопотання старшого слідчого ВРЗ СТ СВ ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно.

В обгрунтування клопотання покликається на те, що 12.04.2022 року у ВП №2 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшло повідомлення із МТП №2 про те, що до них звернулася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котра 11.04.2022 року, близько 09:30 год., перебуваючи по пр. Ч. Калини, у м. Львові під час посадки в автобус марштуру № НОМЕР_1 отримала тілесні ушкодження.
21.04.2022 проведено огляд автобуса БАЗ А079.14 р.н. НОМЕР_2 . 21.04.2022 автобус марки БАЗ А079.14 р.н. НОМЕР_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 , являється власником автобуса БАЗ А079.14 р.н. НОМЕР_2 , 2011 року випуску VIN код: НОМЕР_3 .

У судове засідання слідчий не з`явився, подав клопотання про розгляд клопотання у його відсутності.

Власник майна у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Відповідно до положень ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

ВРЗ СТ СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 12.04.2022 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000278, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Постановою ст. слідчого від 21.04.2022 року автобус було оглянуто та визнано речовим доказом по кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно ч. 3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Враховуючи мотиви клопотання, склад майна, на яке слідчий просить накласти арешт, правову підставу для арешту майна, визнання вказаного майна речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів, вважаю, що не застосування арешту може призвести до відчуження цього майна, а тому приходжу до переконання, що клопотання про арешт майна є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме: автобус "БАЗ А079.14" р.н. НОМЕР_2 (на його комплектуючі деталі, вузли, агрегати та інше обладнання) шляхом заборони відчуження такого.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1