Дата документу 16.03.2022 Справа № 336/5788/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/5788/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/830/22 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 16 березня 2022 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи тим, що ризики ухилення обвинуваченого від суду, продовження зайняття протиправною діяльністю, незаконного впливу на потерпілого не втратили актуальності, а застосування більш м`яких заходів до обвинуваченого не забезпечать ефективного здійснення судового розгляду та належної процесуальної дисципліни обвинуваченого.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 22 березня 2022 року включно. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що твердження суду про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК не існує та стороною обвинувачення - не доведено. Вказує, що судом не взято до уваги стійкі соціальні зв`язки обвинуваченого, який має дружину та п`ятьох неповнолітніх дітей, мешкає за місцем реєстрації, до затримання перебував на обліку у Державному центрі зайнятості, у зв`язку із поганим станом здоров`я потребує медичної допомоги. Крім того, в порушення вимог КПК України прокурором не було надано ні йому ні його захиснику копію клопотання з додатками. Вказує, що судом помилково визначений строк тримання під вартою до 22 березня 2022 року, оскільки 60 днів спливає 20 березня 2022 року. Звертає увагу, що слідчий відмовився додатково допитати заявника ОСОБА_8 , не встановив свідка, який першим надав медичну допомоги потерпілому, при перевірці алібі обвинуваченого вчиняв тиск на громадянку ОСОБА_9 , яка перебувала на дев`ятому місяці вагітності. Апелянт не погоджується із кваліфікацією вчиненого кримінального правопорушення, оскільки відсутній та недоведений факт насильства, який є небезпечним для життя та здоров`я особи. Просить ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положениями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.

Доводи обвинуваченого про невручення копії клопотання про продовження строку тримання під вартою слід відхилити, оскільки розгляд даного клопотання здійснювався у присутності обвинуваченого та його захисника, зміст клопотання оголошувався у судовому засіданні, всі сторони висловлювали власні позиції щодо заявлених доводів та вимог. Вказана обставина не впливає на суть прийнятого рішення і не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на заявлені обвинуваченим доводи щодо незгоди із кваліфікацією інкримінованого злочину, в якому ОСОБА_7 вже висунуто обвинувачення і триває судовий розгляд у суді першої інстанції, колегія суддів зауважує, що не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності ризиків та існування вагомих підстав для продовження тримання особи під вартою.

Так, вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, дані про особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що дає достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за який передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні на користь висновку про наявність ризиків негативної поведінки з боку обвинуваченого.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду, місцевим судом цілком обґрунтовано взято до уваги серйозність висунутого останньому обвинувачення за ч. 2 ст. 187 КК України, зокрема, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для особи, яка зазнала нападу, особою, яка раніше вчинила розбій, отже існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.
Отже, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик можливого ухилення обвинуваченого від суду.

Також апеляційний суд погоджується із ризиком, передбаченим п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинуваченому відомо місце проживання потерпілих, а тому існує ймовірність того, що вінможе незаконно впливати на потерпілих з метою зміни останніми показів, які були надані на стадії досудового розслідування, між тим судовий розгляд провадження ще триває.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, також знайшов своє підтвердження за обставин беззаперечних відомостей про попередні притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності та вчинення нового епізоду розбійного нападу під час перебування в суді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України, що підтверджує наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо незгоди з ризиками, на які послався суд у своєму рішенні,колегія суддів вважає непереконливими.

Твердження ОСОБА_7 щодо помилкового визначення судом строку тримання під вартою безпідставні, оскільки суд в оскаржуваній ухвалі вказав дату обчислення строку (з 22 січня 2022 р.) та строк дії ухвали (до 22 березня 2022 р.), що з урахуванням меншої кількості днів у лютому узгоджується із положеннями ст. 197 КПК України.

Посилання апелянта на позитивні відомості стосовно особи обвинуваченого, зокрема даних щодо постійного місця проживання та перебування на утриманні дітей не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Сукупність даних щодо тяжкості висунутого обвинувачення, відомості про наявність судимостей та не зайнятість обвинуваченого у суспільно-корисній сфері переважують позитивні дані стосовно особи обвинуваченого, які до того ж існували і на час вчинення інкримінованого злочину.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2022 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 22 березня 2022 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4