ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/406/22 Номер провадження 11-сс/814/548/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені слідчим суддею обставини.
Ухвалою слідчого судді у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000065 від 02.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 1 Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 про накладення арешту у вигляді заборони відчуження, користування та розпоряджання - на земельну ділянку площею 4,74 га, кадастровий номер якої не визначений, що розташована поблизу с. Повстин Лубенського району Полтавської області, за координатами: 50.178585 градуси північної широти та 32.651572 градуси східної довготи; у вигляді заборони відчуження, користування та розпорядження - на земельну ділянку площею 1,17 га, кадастровий номер якого не визначений, що розташована поблизу с. Харківці Лубенського р-ну Полтавської області, за координатами 50.259418 градуси північної широти та 32.59412 градуси східної довготи, а також на сільськогосподарську культуру сою (майбутній урожай), яка на ній знаходиться.

Відповідно до клопотання, 25.08.2021 працівниками НПП «Пирятинський», під час об`їзду території обслуговування виявлено самовільне використання земельної ділянки природньо-заповідного фонду площею 4,7 гектара невідомими особами шляхом розорення, що розташована поблизу с.Повстин Пирятинської ОТГ Лубенського р-ну Полтавської області.

Під час проведення огляду місця події від 27.11.2021 із залученням представника НПП «Пирятинський» ОСОБА_8 встановлено, що дана земельна ділянка на момент огляду з ознаками обробки землі, а саме культивації, зі слів ОСОБА_8 передискованим способом. Геометричний центр вищевказаної розореної ділянки розташований за координатами 50.178585 градуси північної широти та 32.651572 градуси східної довготи, кадастровий номер не визначено.

Під час проведення додаткового огляду місця події від 09.05.2022 встановлено, що на вищезазначеній земельній ділянці за вказаними координатами маються ознаки передискованих стебел сухої кукурудзи, що обумовлює підготовчий процес до посіву сільськогосподарських культур.

Окрім цього, 31.08.2021 працівниками НПП «Пирятинський», під час об`їзду території обслуговування виявлено самовільне використання земельної ділянки невідомими особами площею 1,17 га з яких 0,33 га є територією природньо-заповідного фонду, решта 0,84 га є територією Пирятинської ОТГ, поблизу с. Харківці Пирятинської ОТГ Лубенського р-ну Полтавської області.

Під час проведення огляду місця події від 27.11.2021 із залученням представника НПП «Пирятинський» ОСОБА_8 встановлено, що дана земельна ділянка на момент огляду з ознаками агротехнічних робіт, обробки землі, а саме культивації, зі слів ОСОБА_8 передискованим способом. Геометричний центр вищевказаної розореної ділянки розташований за координатами 50.259418 градуси північної широти та 32.59412 градуси східної довготи, кадастровий номер не визначено.

Під час проведення додаткового огляду місця події від 09.05.2022 встановлено, що на вищезазначеній земельній ділянці за вказаними координатами наявні ознаки переробки землі передискованим способом, окрім цього виявлено посів сільськогосподарської культури - сої.

Встановлено, що НПП «Пирятинський» створено на виконання Указу Президента України від 11.12.2009 1046/2009 та є об`єктом природно-заповідного призначення. На сьогоднішній день, межі Парку в натурі невстановлені.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натуріїхмежівизначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду». «Проект організації території НПП «Пирятинський», відтворення та рекреаційного використання його природних комплексів і об`єктів» затверджено наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 05.12.2016 №456 (зі змінами).

Вищезазначені земельні ділянки площами 4,7 га та 1,17 га з яких 0,33 га є територією природньо-заповідного фонду, кадастрові номери котрих невизначені, входять до території НПП «Пирятинський» згідно картосхем проектів розміщення їх території. Відповідно картосхем функціонального зонування території НПП «Пирятинський», земельні ділянки розташовані у зоні регульованої рекреації. Відповідно пункту 4.6 Положення про НПП «Пирятинський», затвердженого Наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 07.11.2011 №439, забороняється розорювання або в інший спосіб пошкодження, ліквідація природних місць мешкання диких тварин.

Таким чином, в ході розслідування отримано достатньо підстав вважати, що вищевказані земельні ділянки використовуються самовільно.

Мотивуючи рішення щодо відмови в задоволенні клопотання, слідчий суддя вказав, що у даному випадку сільськогосподарська культура, яка вирощена на певній земельній ділянці, не може бути ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, виходячи із диспозиції цієї норми КК, а тому, слідчий суддя дійшов висновку, що немає жодних підстав вважати, що майно у вигляді урожаю сої, про накладення арешту на яке клопоче слідчий, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Доказове значення врожаю сої для доведення факту вчинення зазначених у диспозиції статті дій є сумнівним.

Крім того, слідчий суддя вважав, що слідчий не довів, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а прохаючи накласти арешт на посіви, слідчий не обґрунтував, яким чином вказаний урожай можна зберегти і не допустити його псування.

Також зазначив, що слідчим не доведено необхідність накладення арешту на земельні ділянки, що вони можуть бути певним чином приховані, знищені, зіпсовані, втрачені, передані, перереєстровані чи відчужені.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи , яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ ВП №1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області, погоджене прокурором Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавській області про арешт земельної ділянки площею 4,74 га, кадастровий номер якої не визначений, що розташована поблизу с.Повстин Лубенського району Полтавської області, за координатами: 50.178585 градусів північної широти та 32.651572 градусів східної довготи танакласти арешт у вигляді заборони відчуження, користування та розпоряджання майном на земельну ділянку площею 1,17 га, кадастровий номер якої не визначений, що розташована поблизу с. Харківці Лубенського р-ну Полтавської області, за координатами: 50.259418 градусів північної широти та 32.59412 градуси східної довготи, а також на майно - сільськогосподарську культуру сою (майбутній урожай), яка на ній знаходиться.

На обґрунтування вимог посилається на те, що у клопотанні слідчого зазначено обґрунтовані підстави для накладення арешту на земельні ділянки природно-заповідного фонду, а саме підстави вважати, що вказані земельні ділянки є предметом вчинення кримінального правопорушення, що слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні

Вказує, що метою арешту майна є збереження речових доказів - земельних ділянок, а саме запобігання можливості відчуження розпорядження, вчинення дій щодо проведення державної реєстрації, зміни меж, зміни конфігурації, зміни цільового призначення, державної реєстрації поділу та об`єднання, з забороною використання. А також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
На переконання прокурора, у клопотанні про накладення арешту на майно аргументовано доведено необхідність накладення арешту на вказані земельні ділянки, а також доведено наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст. 170 КПК України.
Зазначає, що на даному етапі досудового розслідування доведено факт того, що накладення арешту на земельні ділянки є доцільним і необхідним заходом та пропорційним втручанню у права особи, оскільки наявна реальна можливість його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, у зв`язку з чим вважає, що мотивування слідчого судді, є безпідставним.

Позиції інших учасників судового провадження.
До суду апеляційної інстанції учасники судового провадження не з`явилися, звернулися із заявами про розгляд скарги у їхню відсутність.

Мотиви суду.
В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, стаття 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та в такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, у якій наведено визначення речових доказів, якими є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На думку колегії суддів, слідчим суддею при винесенні рішення враховано положення вищевказаних статей, а слідчим в клопотанні не доведено необхідність такого арешту та наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Так у клопотанні слідчого метою накладення арешту на земельні ділянки та сільськогосподарську культуру сої (майбутній врожай), яка знаходиться на одній з них, зазначається збереження речових доказів.

Проте, як вірно зазначив слідчий суддя, сільськогосподарська культура, яка вирощена на певній земельній ділянці, а в даному випадку майбутній врожай сої, не може бути ні об`єктом, ні предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України (самовільне зайняття земельної ділянки), виходячи із диспозиції цієї норми Кримінального Кодексу, а отже не відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України.

Що стосується земельних ділянок, то прокурором не доведено ризиків, що в разі не застосування заходу забезпечення арешту майна, земельні ділянки будуть втрачені, знищені, відчужені тощо.

Також прокурором не розкрито доводів щодо накладення арешту з метою здобуття доказів вини невідомих осіб, які самовільно використовували земельні ділянки, тобто які саме сліди та інформацію вони зберегли на собі та які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також збереженню яких буде сприяти накладення арешту майна, з огляду на неможливість з об`єктивних причин зберегти земельні ділянки в тому стані, в якому вони були виявлені (вплив погодних умов, зовнішнього середовища).

Таким чином, на переконання колегії суддів, є недоведеним, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, на якому наполягають прокурор та слідчий, а тому підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Пирятинського відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Пирятинського районного суду Полтавської області від 11 травня 2022 року без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4