Справа № 524/4233/22
Провадження №1-кп/524/476/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2022 Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Кременчуці клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляні тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 04.07.2008 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ст..69, ч.4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 29.01.2009 Комсомольським міським судом Полтавської області за ст..ст. 71, 72 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі;
- 15.10.2010 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст.. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 31.03.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст.. 395, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 21.06.2011 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;
- 03.10.2011 Крюківським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі;
- 11.05.2017 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ст..ст. 75, 76 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 05.10.2017 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70, ст.. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;
- 13.02.2018 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 185, ст.. 71 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі;
- 20.03.2018 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ст.. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 09.07.2021 по відбуттю строку покарання;
- 14.06.2022 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185, ст.ст. 75, 76 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;
- 21.07.2022 Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі,
у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов обвинувальний акт від 26.07.2022 року та реєстр матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню за фактом вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання щодо ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на вагомість доказів обвинувачення, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним, наявних ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків.
Обвинувачний ОСОБА_5 не заперечував проти заявленого прокурором клопотання.
Захисник ОСОБА_4 покаладався на розсуд суду.
Заслухавши клопотання, прокурора, обвинуваченого, його захисника, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Як вбачається із реєстру матеріалів кримінального провадження, відповідно до ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.06.2022 року відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 14.08.2022 року.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції Україниратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше судимий, кримінальні правопорушення вчинив в період іспитового строку, призначеного вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.06.2022, не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, не одружений, до затримання офіційно ніде не працював, тобто не мав офіційних джерел доходів, його стан здоров`я, матеріальне становище, з метою запобігання ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченої переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, суд вважає недостатнім застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, а тому відносно обвинуваченого необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до п.1 ч.4 ст..183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177,178 КПК України, має право не визначити розмір застави, у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погорозою його застосування..
Між тим, відповідно до ч. 3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.
Отже, задовольняючи клопотання, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави.
Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
Враховуючи матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_5 , те, що він обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, суд вважає за необхідне визначити заставу відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у вигляді 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі може гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.
Відповідно до ч. 7 ст. 182 КПК України у випадках, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 183 цього Кодексу, підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім цього, суд вважає за необхідне у разі внесення застави покласти на обвинувачого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває обвинувачений відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 194, 314-316, 369, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Обрати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, освіта професійно-технічна, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні №0000819, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 30 вересня 2022 року включно.
Визначити ОСОБА_5 суму застави у розмірі - 40 прожиткових мінімумів для працездатих осіб - в сумі 99240 грн.
Застава може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступні реквізити:
(ЗКПО 26304855, Банк отримувача ДКСУ, м.Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, розрахунковий рахунок UA8015950)
із заначенням № ухвали суду та назва суду, прізвище, ім`я, по - батькові платника застави, призначення платежу: запобіжний захід - застава.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 , що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розміру, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на вказаний вище депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установа "Полтавська установа виконання покарань (№23)" .
Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установа "Полтавська установа виконання покарань (№23)" і негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити письмово прокурора Кременчуцької окружної прокуратури та Автозаводський районний суд м. Кременчука.
У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави, та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Уповноважена службова особа Державної установа "Полтавська установа виконання покарань (№23)" у разі внесення застави при звільненні ОСОБА_5 зобов`язана роз`ясняти йому обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків.
У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 на строк не більше двох місяців наступні обов`язки, що передбачені ст..194 КПК України:
- не відлучатися із м.Кременчука Полтавської області без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну місця проживання.
Обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснити наслідки невиконання покладених на неї обовязків, а саме: якщо він, будучи належним чином повідомлена, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки або якщо порушить покладені на нього даною ухвалою суду обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_6