Справа № 146/1683/18
Провадження №11-кп/801/448/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 вересня 2022 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі судового засідання ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
та його захисника ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до закінчення апеляційного перегляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 за №0000256 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Вінницького апеляційного суду перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 за №0000256 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року.

30.05.2022 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про оголошення в розшук обвинуваченого ОСОБА_7 , а також з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до закінчення апеляційного розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.05.2022 року обвинуваченого ОСОБА_7 оголошено розшук, а також зобов`язано при встановленні місця знаходження останнього доставити його до суду для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21.07.2022 року у зв`язку з добровільною явкою обвинуваченого ОСОБА_7 до суду, апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та прокурора на вирок Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.07.2018 за №0000256 відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, відновлено.

Також за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12.09.2022 року призначено останньому захисника з числа адвокатів Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Вінницькій області.

До початку судового розгляду справи по сутті, суд поставив на розгляд питання щодо вирішення клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, до закінчення апеляційного перегляду кримінального провадження.

Прокурор клопотання мотивував тим, що явка обвинуваченого відповідно до ч.4 ст.401 КПК України до суду апеляційної інстанції є обов`язковою. Апеляційний розгляд тривалий час не може розпочатись через його затягування з боку обвинуваченого, зокрема ОСОБА_7 неодноразово, будучи повідомленим про дату та час апеляційного розгляду, на розгляд кримінального провадження до суду апеляційної інстанції не з`являвся за відсутності поважних причин такої неявки, неодноразові ухвали суду про привід останнього органами Національної поліції до апеляційного суду виконані не були, у зв`язку з відсутністю останнього за місцем, як прописки, так і можливого місця проживання, що свідчить про те, що обвинувачений переховується від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав своє клопотання і просив задовольнити його в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив та пояснив, що він не мав наміру переховуватися від суду, а в судові засідання не з`являвся з поважних причин, так як знаходився на підробітках в місті Києві, і при евакуації 24.02.2022 випадково залишив телефон за місцем проживання, тому про призначення до судового розгляду вказаних апеляційних скарг йому не було відомо.

Захисник ОСОБА_8 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 та самого обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Так, статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Згідно ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України віднесено до не тяжких злочинів та карається виправними роботами на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Запобіжний захід не обирався.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Згідно п.3 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених ст.177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, має постійне місце проживання за місцем реєстрації на території Вінницької області, в смт. Томашпіль, не одружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, не є учасником АТО, не є особою з інвалідністю та потерпілим внаслідок аварії на ЧАЕС, відсутнє постійне місце роботи, своєї вини у скоєному при розгляді справи судом першої інстанції не визнав.

Щодо здійснення апеляційним судом відносно обвинуваченого ОСОБА_7 приводу через органи Національної поліції та оголошення його в розшук останній пояснив, що він не мав наміру переховуватися від апеляційного суду та правоохоронних органів, в судові засідання не з`являвся з поважних причин, так як знаходився на підробітках в місті Києві, і при евакуації 24.02.2022 випадково залишив телефон за місцем проживання, тому про призначення до судового розгляду його апеляційної скарги та апеляційної скарги прокурора, йому не було відомо.

Зазначене також підтверджується наявним в матеріалах кримінального провадження поясненням бабусі обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_10 , наданими нею 16.05.2022 року уповноваженій особі ВП №2 Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області на виконання ухвали апеляційного суду від 25.04.2022 року щодо здійснення приводу останнього в судове засідання.

Апеляційним судом під час розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , враховано дані про особу останнього, вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, зокрема відсутність стійких соціальних зв`язків, відсутність на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, відсутність постійного місця роботи, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, не визнання вини, введення в Україні воєнного стану, також беручи до уваги характер та обсяг висунутого звинувачення, вчинення останнім умисного злочину, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, поведінку обвинуваченого у взаємозв`язку з можливим ризиком, на який вказано прокурором, а також даними про особу останнього, який своїми діями показав свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок, тому вважає, що все ж таки існують на даному етапі ризики з числа передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризик того, що обвинувачений може спробувати переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Разом з тим апеляційний суд вважає, що прокурором не доведено, що вказані ним в клопотанні ризики є достатнім для переконання, що в даному випадку жоден з більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою не зможе запобігти ризикам зазначеним в клопотанні.

У відповідності до положення ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зі змісту ст.181 КПК України слідує, що домашній арешт, як вид запобіжного заходу, може бути застосований до особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі та полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби на підставі ухвали слідчого судді, суду.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії» зазначив, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст.5 п.1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби в сукупності з обов`язками, передбаченими ч.5 ст.194 КПК України в межах заявленого прокурором клопотання, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 та не буде порушувати його права, передбачені ст.43 Конституції України.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під домашнім арештом в певний період доби та в судове засідання апеляційного суду останнім надано не було.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у разі порушення обвинуваченим визначених умов та обмежень домашнього арешту прокурор вправі ставити питання про зміну йому запобіжного заходу.

Частиною 7 ст.194 КПК України визначено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 194, 196, 197, 369 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло, в якому він проживає у період з 22:00 години до 06:00 години строком на два місяці.

Покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

-прибувати до апеляційного суду на всі виклики;

-повідомляти апеляційний суд про зміну свого місця проживання;

-здати на відповідальне зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Копію ухвали надіслати для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4