Справа № 206/2839/22
Провадження № 1-і/206/34/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2022 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000336 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

16 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000336 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України
В ході досудового розслідування встановлено, що 16 вересня 2021 року, приблизно о 23 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні гаражу, розташованого на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем власного мешкання, діючи умисно, на ґрунті неприязних відносин зі своїм сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, з метою протиправного заподіяння тілесних ушкоджень своєму синові ОСОБА_6 , наніс останньому кулаком руки 1 удар в область правої скроневої ділянки, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 закриту черепно-мозкову травму, у вигляді уламкового втиснутого перелому луски правої скроневої кістки, крововиливом над твердою мозковою оболонкою в правій лобно-скронево-тім`яно-потиличній ділянці, об`ємом 200 см3, яка ускладнилась розвитком набряку та дислокацією головного мозку, яка кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, та внаслідок якої 17 вересня 2021 року, приблизно о 06 годині за адресою: АДРЕСА_1 , настала смерть потерпілого ОСОБА_6 .
Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.
28 жовтня 2021 року до Якимівського районного суду Запорізької області Якимівським відділом Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області по кримінальному провадженню № 0000336 від 17 вересня 2021 року направлено обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України.
26 липня 2022 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено на 60 днів, тобто до 23 вересня 2022 року.
Обґрунтовуючи необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурором вказано, що на даний час продовжують існувати ризики, які існували на час застосування даного запобіжного заходу та його продовження, а саме залишаються актуальними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень.
Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду підтверджується тим, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, не працевлаштований, не одружений, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та вказує на можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню. З метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати на непідконтрольну Україні територію.
Ризик незаконного впливу на свідків є реальним, оскільки в ході судового розгляду безпосередньо судом не допитано всіх свідків, що надає можливість обвинуваченому, у разі не продовження йому запобіжного заходу, незаконно впливати на них з метою зміни наданих показів та уникнення кримінальної відповідальності.
Прокурор також вказав, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки враховуючи дані про обвинуваченого ОСОБА_3 , який офіційно не працевлаштований, не має постійного офіційного джерела прибутку, притягувався до адміністративної відповідальності, застосування до останнього запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту передбачає перебування ОСОБА_3 у певному відомому прокурору або суду населеному пункті, проживання у відомому житлі за певною адресою, вільне безконтрольне пересування та можливість залишення житла з метою переховування від суду. Обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, не має джерела доходів та будь-якої власності, що виключає можливість внесення ним застави. Також слідчому або прокурору не надходили від будь-яких осіб клопотання про внесення застави за обвинуваченого.
В судовому засіданні прокурор підтримав вказане клопотання з наведених у ньому підстав.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, обґрунтовуючи це тим, що прокурором належним чином не доведені наведені ним існуючи ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_3 повідомив, що не збирається переховуватися від суду або впливати на свідків, а у разі застосування іншого запобіжного заходу проживатиме у своїх знайомих в місті Запоріжжі, оскільки його власний дім знаходиться в Якимівці.
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до наступного висновку.
Розпорядженням голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)» № 7/0/9-22 від 14 березня 2022 року Самарському районному суду м. Дніпропетровська визначено територіальну підсудність справ Якимівського районного суду Запорізької області.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Стаття 176 Кримінального процесуального кодексу України передбачає види запобіжних заходів, серед яких є найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
За змістом ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Отже, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, не працевлаштований, постійного джерела прибутку не має.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_5 про застосування більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, суд не приймає до уваги, оскільки такий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зможе запобігти спробам останнього переховуватися від суду, впливати на свідків.
Суд погоджується з доводами прокурора, що у зв`язку з періодом воєнного стану та збройної агресії в Україні, в разі не продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може виїхати на тимчасову окуповану територію України.
Приходячи до висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу суд враховує також ту обставину, що зареєстроване місце проживання обвинуваченого ОСОБА_3 перебуває під тимчасовою окупацією.
За таких умов, суд погоджується з прокурором про реальне існування ризиків переховування обвинуваченим ОСОБА_3 від суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.
Отже, з метою запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк в 60 (шістдесят) днів.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Задовольняючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає правильним не визначати розмір застави, оскільки інкримінований ОСОБА_3 злочин полягає в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого.
Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.
Таке продовження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Керуючись ст. ст. 177, 182, 197, 331, 350, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.
Строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити на 60 діб, а саме до 18 листопада 2022 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою відмовити.

Ухвала суду в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1