ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2258/22 Справа № 192/994/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2022 року м. ДніпроКолегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0000235 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 15 вересня 2022 року включно.
Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 , заставу у розмірі п`ятнадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 39000 (тридцять дев`ять тисяч) грн. 00 (нуль) коп., з покладанням певних обов`язків в разі сплати.
В обґрунтування прийнятого рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку і не тяжкого злочину, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України.
Суд встановив, що обвинувачений неодноразово в судове засідання не з`являвся, причин суду не повідомляв, у зв`язку з чим, судом було обвинуваченого оголошено в розшук.
Також суд врахував наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується в скоєнні умисного не тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років, виклики до Солонянського районного суду Дніпропетровської області не одноразово ігнорував, жодного разу не повідомив суд про причину своєї відсутності, що свідчить про те, що він може переховуватися від суду.
Крім того, ОСОБА_7 не працює та не має джерел прибутків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, та іншого кримінального правопорушення під час іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 08 жовтня 2019 року. На підставі чого, суд встановив наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинення іншого кримінального правопорушення ОСОБА_7 .
При визначенні виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , суд встановив, що враховуючи неодноразове застосування приводу до обвинуваченого у суд під час розгляду справи, оголошення його в розшук, наявність ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, забезпечить виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків і зможе запобігти ризикам передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та винести свою ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Так, захисник зазначає, що вказана ухвала суду першої інстанції була прийнята в порушення норм законодавства, оскільки вказане клопотання сторони обвинувачення не підтверджує заявленими ризиками.
Суд під час розгляду клопотання прокурора не врахував, що на день розгляду вказаного клопотання, підозра у вчиненні обвинуваченим інкримінованих йому злочинів вкрай необґрунтована, а підозра відповідно до приписів КПК України повинна бути обґрунтованою, а не у подальшому, як мотивує суд.
Захисник вказує, що потерпілий по вказаному кримінальному помер, а його письмові покази вказують на те, що ОСОБА_7 взагалі не приходив до нього у квітні 2020 року та він не розпивав із ним та ОСОБА_8 спиртні напої. При цьому інші свідки по справі не допитані, оскільки сторона захисту не забезпечує їх явку до суду.
Сторона захисту стверджує, що більшість неявок обвинуваченого до суду мають поважні причини, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні відповідні довідки. А те, що ОСОБА_7 офіційно не працює та обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в період іспитового строку не свідчить про наявність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення, з урахуванням того, що відсутня обґрунтована підозра у вчиненні обвинуваченим кримінальних правопорушень.
Крім вказаного захисник акцентує увагу, що згідно характеристики Микільської сільської ради, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується задовільно, працює в селі по найму, спиртними напоями не зловживає, до сільської ради скарг від односельчан на нього не надходило, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.

Учасники судового процесу повідомлені були належним чином, клопотань про їх участь у розгляді апеляційної скарги прокурора колегії суддів не надавали, тому на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 4 ст. 331 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
В силу вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 були дотриманні в повній мірі.
В провадженні Солонянського районного суду Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження № 00235, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 18 липня 2022 року було заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на даний час ризики передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що перебуваючи на свободі, обвинувачений може переховуватись від суду, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Крім того, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України також врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку і нетяжкого злочину, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України, за один з яких закон передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років. Виклики до Солонянського районного суду Дніпропетровської області не одноразово ігнорував, жодного разу не повідомляв суд про причину своєї відсутності, у зв`язку з чим судом обвинуваченого було оголошено в розшук.
Крім того, ОСОБА_7 не працює та не має джерел прибутків, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності, та іншого кримінального правопорушення під час іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 жовтня 2019 року.
Цей висновок узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_7 обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такі ризики існують.
В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.
На підставі наведеного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
На думку апеляційного суду, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.
Тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання обвинуваченому тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
При цьому слід зазначити, що судом розглянута можливість застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів.
Щодо доводів захисника про те, що клопотання сторони обвинувачення не підтверджує заявленими ризикам є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. 194 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики існують, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.
Посилання захисника на те, що підозра є необґрунтованою не може бути взято до уваги, оскільки ОСОБА_7 є обвинуваченим, щодо якого обвинувальний акт перебуває на розгляді в суді першої інстанції, тому встановлення обставин суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення є задачею судового розгляду, відповідно до якого, у випадку встановлення відсутності складу кримінального правопорушення постановлюється виправдувальний вирок.
Доводи захисника про поважність причин неявок обвинуваченого до суду, задовільної характеристики з місця проживання, наявність роботи по найму та те, що останній не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, спиртними напоями не зловживає, колегія суддів вбачає, що зазначені обставини не можуть слугувати у даному конкретному випадку гарантією добросовісної поведінки обвинуваченого у разі зміни йому запобіжного заходу. Апеляційний суд звертає увагу на те, що даних про його працевлаштування або наявність доходів в матеріалах провадження відсутні. Більш того, наявність задовільної характеристики жодним чином не вплинули на поведінку ОСОБА_7 , який будучи судимим за вчинення умисного злочину, а саме за ч. 3 ст. 185 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком, знову обґрунтовано обвинувачується у вчиненні двох умисних злочинів, за попередньою змовою групою осіб.
Посилання захисника на письмові покази потерпілого, який помер, що ОСОБА_7 взагалі не приходив до нього у квітні 2020 року і він не розпивав спиртні напої із ним й ОСОБА_8 , вказане колегія суддів не може визнати підставами невідповідності ухвали суду, про обрання обвинуваченому запобіжного заходу, оскільки до аналізу таких доводів вдаватись не може з огляду на те, що в суді першої інстанції триває розгляд даного кримінального провадження по суті, тобто суд займається встановленням доведеності чи не доведеності вини обвинуваченого в інкримінованого йому злочині, і давати наперед свою оцінку щодо вказаних захисником обставин, апеляційний суд не може. Натомість сторона захисту не позбавлена можливості, у разі своєї незгоди з кінцевим рішенням суду першої інстанції ухваленого по суті вирішення справи, оскаржити його в апеляційному порядку із зазначенням тих обставин, які він вважає порушенням норм КПК України при здійсненні судового розгляду.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторона обвинувачення не забезпечую явку свідків до суду, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, так як не підтверджені будь-якими доказами, і в свою чергу жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність застосування обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Обраний запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Будь-яких порушень КПК України при постановлені оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2022 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 357 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4