Провадження №11-кп/801/497/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2022 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

в режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2022, якою задоволено клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нова Прилука, Липовецького району, Вінницької області, до засудження проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 09.06.2003 Печерським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 цього ж кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки. 12.05.2004 Липовецьким районним судом Вінницької області скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено засудженого для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі. Звільнений 03.01.2007 умовно-достроково на 9 місяців 6 днів; 08.07.2013 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 цього ж кодексу звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 1 рік; 26.04.2017 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, остаточно призначеного 07.11.2017 Липовецьким районним судом Вінницької на невідбутий строк 4 місяці 5 днів.

Відбуває покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 07.11.2017, яким засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням положень ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, з врахуванням вироку Липовецького районного суду Вінницької області від 26.04.2017, шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі на строк 5 років. Вирок суду набрав законної сили 08.12.2017.

Початок строку відбування покарання: 31.08.2017.

Кінець строку відбування покарання: 31.08.2022.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з початку строку відбування покарання до засудженого жодного разу не застосовувалось.
Засуджений ОСОБА_9 одружений, має дружину та дочку з якими підтримує соціально-корисні зв`язки шляхом короткочасних побачень та отримання передач. Крім того, невідбута частина покарання є незначною.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого ОСОБА_7 та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, не врахував поведінку засудженого протягом всього строку покарання, його попередню кримінальну діяльність, а також те, що останній вже звільнявся від покарання умовно-достроково.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, засудженого ОСОБА_7 та його адвоката, які просили ухвалу суду залишити без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Мотиви Суду
Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Таким чином, сукупність даних двох підстав є обов`язковими під час вирішення питання про можливе застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи виконання покарання, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.

Відповідно до характеристики від 18.04.2022 виданої Держаною установою «Вінницька виправна колонія (№ 86)», засуджений ОСОБА_9 характеризується посередньо, на даний час у виробничій майстерні та господарській обслузі установи не працює.

З довідки про наявність дисциплінарних стягнень та заохочень (а.с. 27), вбачається, що засудженим було отримано 2 заохочення, а саме за виконання покладених на нього обов`язків.
Однак, подяки за додержання правил поведінки в силу статті 81 КК України не є підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На момент розгляду судом клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 останній на виробництві та господарській обслузі установи не працевлаштований.

Таким чином, засуджений ОСОБА_9 не виконав одну з основних вимог закону щодо умовно-дострокового звільнення, а саме в частині ставлення до праці, оскільки фактично протягом всього строку відбування покарання він працював лише п`ять місяців.

Крім того, засуджений ОСОБА_9 в минулому двічі звільнявся від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком, а також одного разу умовно-достроково, однак не зробив для себе належних висновків і знову вчинив ряд нових умисних кримінальних правопорушень, що свідчить про негативну, антисуспільну, криміногенну спрямованість його особистості, та відсутність стримуючих факторів щодо вчинення нових кримінальних правопорушень. Тобто, суд вже неодноразово проявляв довіру відносно ОСОБА_7 , вважаючи, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак останній надані йому можливості належним чином не використовував та знову притягувався до кримінальної відповідальності.

Засуджений ОСОБА_9 під дію ст. 82 Кримінального кодексу України підпадав по відбутті 1/2 частини строку призначеного покарання, а саме: 28.02.2020. Рішенням комісії установи, (протокол №5 від 03.03.2020) засудженому відмовлено в заміні не відбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не стала на шлях виправлення.

Під дію ст. 81 Кримінального кодексу України засуджений ОСОБА_9 підпадав по відбуттю 2/3 частини строку призначеного покарання, а саме: 31.12.2020. Рішенням комісії установи, (протокол № 1 від 05.01.2021) засудженому відмовлено вдруге в умовно-достроковому звільненні, як особі, що не довела своє виправлення.

За таких обставин, навіть за умови, що засуджений ОСОБА_9 відбув встановлену законом частину строку покарання, комплексний аналіз відомостей про його особу та оцінка ризиків повторного вчинення кримінального правопорушення не дозволяють зробити однозначний висновок про те, що він підлягає умовно-достроковому звільненню, оскільки його поведінка та ставлення до праці не демонструють однозначного прагнення до виправлення та подальшої ресоцілізації.

Враховуючи вищезазначені обставини та норми права, ухвала Вінницького міського суду про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від 18.04.2022 є незаконною, необґрунтованою, та підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 2 ст. 81 Кримінального кодексу України, в задоволенні клопотання ОСОБА_7 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 372, 532, 537, 539 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2022, якою ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком 07.11.2017 Липовецького районного суду Вінницької на невідбутий строк 4 місяці 5 днів скасувати.
У задоволенні клопотання ОСОБА_7 а про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Липовецького районного суду від 07.11.2017 відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_10