Справа № 750/2054/22
Провадження № 1-кс/750/774/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2022 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Чернігові клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000097 від 07.06.2021,-
В С Т А Н О В И В:
10.05.2022 до суду надійшло клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на земельні ділянки, які визнано речовими доказами, із забороною володільцю права користування ними.
Прокурор в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій клопотання просив розглянути без його участі.
Власник майна в судове засідання не з`явився.
Вивчивши клопотання про арешт майна з доданими до нього документами, приходжу до наступного висновку.
Слідчим відділом Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000097 від 07.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.
Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).
За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
У клопотанні слідчим обґрунтовано необхідність накладення арешту на майно саме метою забезпечення збереження речових доказів.
На підтвердження факту визнання речовими доказами земельних ділянок, з приводу накладення арешту на які звернувся прокурор, до клопотання додано копію постанови про визнання речових доказів у кримінальному провадженні від 06.05.2021. Разом з тим, дана постанова не може бути врахована при прийнятті рішення за результатами розгляду даного клопотання, оскільки вона винесена до початку здійснення досудового розслідування, яке відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань розпочате 07.06.2021.
Отже, прокурором не доведено, що вказані в клопотанні земельні ділянки є речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Додані до клопотання копії матеріалів кримінального провадження не містять відомостей, що відповідні земельні ділянки накладаються на землі, надані у постійне користування ОСОБА_4 . Також немає доказів, що саме даними земельними ділянками було заборонено користуватися СК «Миколаївський», хоча є згадка про відповідну судову заборону, однак копію такого рішення суду до матеріалів клопотання не додано.
Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на майно, прокурором зазначено про можливість відчуження земельних ділянок і тим самим втрати речових доказів. Однак у прохальній частині клопотання прокурор просить накласти арешт із забороною володільцю (без зазначення про таку заборону для власників) права на користування вказаними земельними ділянками. Прокурором не наведено обставин, які б підтверджували, що незастосування заборони користування земельними ділянками негативно вплине на збереження даного майна. На думку слідчого судді, заборона користування земельними ділянками орендареві не зможе запобігти вказаним у клопотанні ризикам втрати доказів.
Сільськогосподарський кооператив «Миколаївський» є орендарем земельних ділянок, а відповідне речове право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто дане підприємство на законних підставах використовує відповідні земельні ділянки у своїй господарській діяльності (посилання у клопотанні на судову справу щодо скасування рішення органу місцевого самоврядування про припинення права постійного користування жодним чином не вказує на незаконність оренди спірних земельних ділянок, доки справу не вирішено). У даному випадку заборона користування земельними ділянками не впливає на збереження земельних ділянок як доказу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України; така заборона під час дії військового стану та часткової окупації території України (в т.ч. земель сільськогосподарського призначення) є взагалі невиправданою.
Відповідно до загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначених ст. 132 КПК України, застосування таких заходів допускається за умови доведення прокурором існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора і може бути виконано завдання, для виконання якого прокурор звернувся з клопотанням.
Цих вимог закону прокурор не дотримався.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, прокурором не доведена правова підстава для накладення арешту на майно, необґрунтовано необхідність такого арешту, а також наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна, тому в його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173 КПК України,
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання прокурора Чернігівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на земельні ділянки у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000097 від 07.06.2021, відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1