1Справа № 335/4997/22 1-кп/335/667/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Запоріжжя, освіта середня, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190 КК України,-
23.03.2022 року, близько 16:00 годин, ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу перехрестя доріг по вулиці Діагональна в місті Запоріжжя, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, надавши ОСОБА_4 , обіцянку здійснити перевезення лікарських засобів, а саме: Парацетамол 500мг. № 10 (4 блістера); Цефодокс табл. 200 мг. №10 (2 блістера); Лактіалє 230 мг. №30 (2 блістера); Ко-амлесса табл. 8 мг/2,5мг/10мг №30 (2 блістера); Рамізес табл. 5 мг №30 (3 блістера); Ангілекс 50 мл. (1 упаковка); Нормовен табл. №60 (5 блістерів); Неладекс краплі оч. 5 мл. (1 упаковка); Фармазолін краплі 0,1% 10 мл. (1 упаковка); Мераліс спрей 0,1% по 10 мл. (1 упаковка); Фармадипін краплі 2% по 5 мл. (2 упаковки); Кардіомагніл 75 мг. №100 (1 упаковка); Ноліпрел №30 (1 упаковка); Валідол 60 мг. №10 (1 упаковка); Амізон 0,5 г №10 (1 блістер); Вікс Антигрип Макс №10 (2 упаковки); Аффида форт сусп. 100 мг./2 г. по 2 г. №30 (3 упаковки); Токсин.Net №20 (3 упаковки); Панкреатин 8000 табл. №50 (1 блістер); Декатилен №40 (4 блістера); Септефріл 0,2 мг. №10 (5 блістерів) та грошових коштів в сумі 20 000 гривень, заволодів ними.
ОСОБА_4 , довіряючи ОСОБА_7 , та розраховуючи на те, що той доставить вищевказані лікарські засоби та грошові кошти, його родичам, які знаходяться на тимчасово окупованій території, передав їх останньому.
В подальшому, ОСОБА_7 , отримавши зазначенні лікарські засоби, та надавши обіцянку здійснити перевезення, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи разом з невстановленою особою, з корисливих мотивів, заволодів вказаними лікарськими засобами, вартість яких, згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ ВМС України складає 4 616 гривень 67 копійок, та грошовою сумою в розмірі 20 000 гривень, не маючи наміру здійснити перевезення зазначеного майна, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілому ОСОБА_4 , матеріального збитку на вказану суму.
Також, 23.03.2022, близько 16:20, ОСОБА_7 , разом з ще одною невстановленою органом досудового розслідування особою, перебуваючи поблизу магазину «СпортМастер», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, проспект Соборний, 14б, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, надавши ОСОБА_5 , обіцянку здійснити перевезення лікарських засобів, а саме: Амізон 0,25 №20 (1 упаковка); Валодип табл. 10 мг. + 160 мг №30 ( 2 упаковки); Глицисед 0,1 г №100 (2 упаковки); Доларен табл. №100 (2 блістери); Кардіомагніл табл. 75мг. №100 (2 упаковки); Клімактоплан табл. №60 (5 блістерів); Ко-Амлесса 4мг/1, 25мг/5мг №30 (2 упаковки); Корега фикс. зуб. Крем 70 мл. (2 упаковки); Магнікор табл. №100 (1 упаковка); Но-шпа Форте 80 мг. №10 (1 упаковка); Остеогенон табл. 830 мг. №40 (1 упаковка); Піколакс табл. 5мг. №10 (2 упаковки); Проктозан Нео мазь 20г. (1 упаковка); Пульмолор табл. №20 (2 упаковки); Сінупрет Форте табл. №20 (1 упаковка); Уролесан капс. №40 (1 упаковка); Цитрамон-Д №6 (2 упаковки); Евказолін Аква назал. Спрей 10 мл. (2 упаковки); Спазмалгон 500 мг. №10 табл. (3 упаковки), заволодів ними.
ОСОБА_5 , довіряючи ОСОБА_7 , та розраховуючи на те, що той доставить вищевказані лікарські засоби її родичам, які знаходяться на тимчасово окупованій території, передала зазначенні лікарські засоби останньому.
В подальшому, ОСОБА_7 , отримавши зазначенні лікарські засоби, та надавши обіцянку здійснити перевезення, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи разом з невстановленою особою, з корисливих мотивів, заволодів вказаними лікарськими засобами, вартість яких, згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ ВМС України складає 4 678 гривень 88 копійок, та не маючи наміру здійснити перевезення зазначених ліків, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_5 , матеріального збитку на вказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини їх вчинення, зокрема, в частині часу, місця та способу. Вартість та кількість майна не оспорює.
Так, указав, що він через Телеграм-канал домовився з потерпілим ОСОБА_4 про доставку ліків та грошей його родичам, зустрівся з потерпілим на вул.Діагональній в м.Запоріжжя, потерпілий передав йому коробку з ліками та конверт з грошовими коштами у розмір 20 000 грн. Однак, в подальшому не вдалося доставити ліки та гроші за призначенням, оскільки в нього виникли проблеми з тим, хто це організував. Також підтвердив, що з потерпілою ОСОБА_5 він зустрівся в районі Лахті в м.Запоріжжя, вона йому передала ліки та сплатила кошти за його послуги, він також не передав ліки за призначенням з тих же підстав. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 визнав та не заперечував проти їх задоволення.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.
Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні вказав на обвинуваченого, як на особу яка 23.03.2022 вчинила відносно нього шахрайські дії та підтримав цивільний позов про стягнення з обвинуваченого у відшкодування матеріальної шкоди 20 000 грн., які йому не повернув обвинувачений.
Потерпіла ОСОБА_5 також вказала на обвинуваченого, як на особу яка 23.03.2022 вчинила відносно неї шахрайські дії та підтримала цивільний позов про стягнення з обвинуваченого у відшкодування моральної шкоди 2000 грн., пояснивши що діями обвинуваченого їй спричинені моральні страждання, які призвели до позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання, не витрачаючи часу на захист своїх прав у судовому порядку, життя після ошукування її було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.ч.1,2 ст. 190 КК України, за вище встановлених обставин.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, та вчиненого повторно. У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, однак офіційно не працевлаштований.
А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_7 необхідно призначити йому покарання у виді громадських робіт та обмеження волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ч. 1, ч.2 ст. 190 КК України, проте, з урахуванням думки прокурора, у мінімальній межі санкції статті, а також з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.
Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчинених ним діянь, виду та вартості викраденого майна, позиції потерпілих, які при вирішенні питання щодо покарання поклались на розсуд суду, та прокурора у судовому засіданні, який не наполягав на позбавленні волі обвинуваченого, те, що тяжких наслідків від вчиненого не настало, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
З урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що іспитовий строк має бути мінімальним.
Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 13 729 грн.60 коп. на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн. та цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 2000 грн. на підставі ст.206 ЦПК України підлягають задоволенню, оскільки підтверджені матеріалами та визнані обвинуваченим.
Арешт майна, у кримінальному провадженні не накладався.
Керуючись ст.ст. 337, 368, 370,373-374 КПК України, суд,-
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст.190 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.1 ст.190 КК України у виді 200 годин громадських робіт;
-за ч.2 ст.190 КК України у виді 1 (одного ) року обмеження волі.
Згідно з ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 1 (одного ) року обмеження волі. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.
Згідно зі статтею 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 20 000 (двадцять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 (дві тисячі) грн.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експертів у розмірі 13 729 ( тринадцять тисяч сімсот двадцять дев`ять) грн. 60 коп.
Речові докази: лікарські засоби, передані на відповідальне зберігання потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,- залишити потерпілим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1