КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2022 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 , поданого в рамках кримінального провадження № 0000100 від 10.04.2022 року, та накладено арешт на грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 2760 купюр номіналом 100 доларів США та 60 купюр номіналом 50 доларів США на загальну суму 279 000 доларів США.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.
Посилаючись на поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, захисник зазначав, що клопотання прокурора розглянуто без участі власника майна або його захисника, а копію повного тексту оскаржуваної ухвали йому вручено 12.08.2022.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30.06.202 у справі № 758/4947/22, на підставі якої проведено обшук житла ОСОБА_7 , не надавався дозвіл на відшукання та вилучення грошових коштів.
_____________________________________________________________________________________
Справа № 758/5014/22 Слідчий суддя ОСОБА_9
Апеляційне провадження № 11-сс/824/3289/2022 Суддя-доповідач ОСОБА_1 .

Вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, та слідчий суддя не навів в ухвалі мотивів та обгрунтування своїх висновків.
Клопотання подане з порушенням строків, встановлених ч. 5 ст. 171 КПК України, а тому воно не підлягало задоволенню слідчим суддею.
18.08.2022 та 22.08.2022 від захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 надійшли додаткові письмові пояснення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що під час обшуку 01.07.2022 грошові кошти вилучались із двох сейфів, в присутності ОСОБА_10 , який пояснив, що частина вилучених грошових коштів належить йому, а інша частина - родині ОСОБА_7 .
Вказане підтверджується тією обставиною, що перший сейф, в якому знаходилось 189 000 дол. США, ОСОБА_10 відкрив самостійно, ввівши код, тобто він мав безперешкодний доступ до цього сейфу та користувався ним.
ОСОБА_10 багато років є другом сім`ї ОСОБА_11 і помічником ОСОБА_7 у справах, а також особою, якій вона довіряє. На період своєї відсутності ОСОБА_7 , яка здебільшого перебуває за кордоном, догляд за квартирою доручала ОСОБА_10 .
У червні 2022 року ОСОБА_7 надала згоду на зберігання у себе заощаджень ОСОБА_10 , оформивши це договором зберігання і виділивши у якості місця зберігання окремий сейф.
Крім того, апелянт зазначав, що у клопотанні безпідставно вказано про зв`язки ОСОБА_7 із депутатом Херсонської міської ради ОСОБА_12 , з яким вона не знайома та жодного разу не була у м. Херсоні.
Власник майна ОСОБА_7 у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлена належним чином, про поважні причини свого неприбуття не повідомила.
З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, заслухавши думку присутніх учасників судового провадження, колегія суддів вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як убачається із матеріалів судового провадження, клопотання прокурора про арешт майна розглянуто без повідомлення та у відсутності власника майна.
Згідно даних наявної у матеріалах судового провадження розписки, копію ухвали слідчого судді вручено захиснику ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 12.08.2022, тоді як подано апеляційну скаргу 15.08.2022, тобто з дотриманням строку, передбаченого абзацом 2 ч. 3 ст. 395 КПК України.
З урахуванням наведеного, колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Подільського УП ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000100 від 10.04.2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 2 ст. 111 КК України.
Згідно даних клопотання, органом досудового розслідування встановлено, що 24.02.2022 розпочалась повномасштабна військова агресія Російської Федерації проти України, в ході якої збройні сили та інші військові формування Російської Федерації розпочали тимчасову окупацію південної частини України, зокрема міста Херсон. З початку повномасштабної військової агресії на території Херсонської області почали діяти групи осіб, що активно підтримували агресію, закликали до повалення конституційного ладу нашої держави, а також співпраці з окупаційними військами Російської Федерації.

Вказані групи осіб, за наявною інформацією були організовані та можливо керувались проросійськими організаціями міста Херсон, а також невстановленими посадовими особами Херсонської міської ради, серед яких ймовірно, депутат Херсонської міської ради VIII скликання ОСОБА_12 .
Також, ОСОБА_12 за попередньою змовою з невстановленими особами, організовує у м. Херсоні проведення проросійських мітингів, які спрямовані на підтримку держави-агресора, заперечення здійсненні збройної агресії проти України, встановлення тимчасової окупації частини території України, зокрема міста Херсон. Окрім того, ОСОБА_12 , з метою підтримки дій окупаційної адміністрації держави-агресора, взяв активну участь у створенні на тимчасово окупованій території міста Херсона незаконного формування (органу) «Комитет спасення Херсонщины «За мир и порядок».
За отриманою інформацією, громадянка України ОСОБА_7 , уродженка Російської Федерації, підтримує агресію Російської Федерації проти України, закликає до співпраці з окупаційними військами Російської Федерації, підтримує тісні стосунки з представниками органів влади Російської Федерації.
Крім того, ОСОБА_7 здійснює збір інформації про соціальні настрої мешканців Київщини, підшукує осіб, які готові перейти на сторону ворога та активно сприяти у розповсюдженні проросійських настроїв, у тому числі, шляхом розповсюдження агітаційних матеріалів щодо необхідності повалення конституційного ладу України та зміни меж її території.
Згідно з отриманими даними, ОСОБА_7 підтримує сталі контакти з ОСОБА_12 та відповідно може використовуватись останнім для виконання завдань в інтересах спеціальних служб Російської Федерації, що на даний час знаходяться на тимчасово окупованій території Херсонської області.
Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 30.06.2022 надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_7 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя вчинення кримінального правопорушення, зокрема, блокнотів, робочих записів, чернеток, документів, носіїв інформації щодо здійснення діяльності у співпраці з державою-агресором та окупаційною адміністрацією тимчасово окупованої території Херсонської області, спрямованої на підтримку Російської Федерації, комп`ютерну техніку, мобільні телефони, які можуть містити інформацію щодо сприяння в плануванні та проведенні збройної агресії Російської Федерації проти України, а також вчинення інших дій на шкоду суверенітетові, територіальної цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній, інформаційній безпеці України,

Згідно даних протоколу обшуку від 01.07.2022, цього ж дня проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого, серед іншого, виявлено та вилучено грошові кошти, а саме 2760 купюр номіналом 100 доларів США та 60 купюр номіналом 50 доларів США на загальну суму 279 000 доларів США.
Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 від 02.07.2022 вилучені під час обшуку 01.07.2022 грошові кошти, а саме 2760 купюр номіналом 100 доларів США та 60 купюр номіналом 50 доларів США на загальну суму 279 000 доларів США, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000100.
04.07.2022 прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 2760 купюр номіналом 100 доларів США та 60 купюр номіналом 50 доларів США на загальну суму 279 000 доларів США.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 06.07.2022 задоволено клопотання прокурора, та накладено арешт на грошові кошти, вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 2760 купюр номіналом 100 доларів США та 60 купюр номіналом 50 доларів США на загальну суму 279 000 доларів США.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти, з тих підстав, що вони у встановленому законом порядку визнані речовими доказами у межах кримінального провадження № 0000100, та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вони можуть бути відчужені, пошкоджені, зіпсовані.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що вилучені грошові кошти не відповідають критеріям речових доказів, та прокурором не доведено необхідність арешту такого майна, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти могли використовуватись для фінансування злочинної діяльності, можуть бути предметом кримінального правопорушення або набутими кримінально протиправним шляхом, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Доводи апеляційної скарги про те, що частина вилучених грошових коштів, у сумі 189 000 доларів США належить на праві власності ОСОБА_10 , який зберігав свої заощадження у квартирі ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді на даному етапі досудового розслідування.
Питання належності та законності походження вилучених грошових коштів підлягають встановленню під час подальшого досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.
З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Крім того, як убачається зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та долученого до неї ордеру від 09.08.2022, адвокат ОСОБА_6 надає правову допомогу ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, та доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_6 на здійснення захисту ОСОБА_10 , якому, за твердженням захисника, належить частина вилученого майна, до апеляційної скарги не долучено.
Доводи апелянта про те, що у клопотанні безпідставно вказано про зв`язки ОСОБА_7 із депутатом Херсонської міської ради ОСОБА_12 , з яким вона не знайома, є передчасними, оскільки на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі встановлювати наявність події та складу кримінального правопорушення та надавати оцінку зібраним у справі доказам.
У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.
Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30.06.2022 про дозвіл на обшук за адресою: АДРЕСА_1 , не надавався дозвіл на вилучення грошових коштів, та доводи про порушення прокурором вимог ч. 5 ст. 171 КПК України при зверненні з клопотанням, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження, враховуючи наступне.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
З урахуванням наведеного, відсутність вилучених грошових коштів у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук, не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про його арешт за умови дотримання вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

Як убачається із матеріалів судового провадження, грошові кошти за місцем проживання ОСОБА_7 вилучено 01.07.2022 о 21 год. 19 хв. (п`ятниця), тоді як із клопотанням про арешт майна прокурор звернувся до слідчого судді 04.07.2022 (понеділок), тобто у строк, визначений ч. 5 ст. 171 КПК України для звернення до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (а.с.а.с. 1, 19).
Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3