ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1589/22 Справа № 210/6977/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 у провадженні за №0000318 від 13.09.2021 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Єнковці, Лубенського району Полтавської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 1 ст. 309 КК України,-

за участю секретаря судового засіданні - ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 09 липня 2022 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінуються ОСОБА_6 та покарання, яке загрожує йому, у разі визнання обвинуваченого винуватим, його особу, а також те, що до спливу терміну тримання під вартою ухвалити вирок у цьому провадженні не можливо, а обставини, що були підставою для взяття обвинуваченого під варту на цей час не змінилися, дійшов висновку про необхідність продовження обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який.

Не погоджуючись з ухвалою, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, й просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на домашній арешт.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та Конвенції з прав людини.
Апелянт зазначає, що затримання ОСОБА_6 відбулося з порушенням приписів ст. 208 КПК України, що виключає обґрунтованість повідомленої підозри за ч. 2 ст. 307 КК України. Водночас, вказує, що ця підозра ґрунтується лише на свідченнях очевидця, які наразі не перевірені і нічим не підтверджені, та на виявлених у підозрюваного наркотичних засобах. При цьому, апелянт зазначає, що провадження не містять відомостей щодо особи, якій підозрюваний мав намір передати наркотичний засіб, спосібу їх розповсюдження, що свідчить про відсутність обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваним здійснено саме збут наркотичних засобів чи замах на його вчинення, проте судом не було враховано ці обставини, які могли істотно вплинути на його висновки.
Разом з тим, захисник посилається на те, що заявлені у клопотанні прокурора ризики, є абстрактними та не підтвердженні жодним доказом у цьому проваджені. Також акцентується увага, що ОСОБА_6 раніше не вчиняв злочинів, пов`язаних із незаконним обігом наркотичних засобів та сторона обвинувачення не надала жодних доказів вважати, що він вчинить такий злочин в майбутньому, та ухвала не ґрунтуються на вимогах закону.
Окрім того, захисник вказує, що прокурором не було обґрунтовано та недоведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання встановленим ризикам, тим більш, в доданих до клопотання матеріалах, на думку захисника, такі відомості відсутні, тому, з урахуванням наведених обставин, просить ухвалу скасувати.

З огляду на те, що від прокурора та обвинуваченого, які повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду скарги, не надходило клопотання про їх участь в судовому засіданні, а від захисника надійшла заява про розгляд скарга без його участі, апеляційний суд, у відповідності до положень ч. 4 ст. 422-1 КПК України, вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд скарги за відсутності учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
Згідно зі ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Цих вимог кримінального процесуального закону, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дотримався в повній мірі.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000318 від 13.09.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 1 ст. 309 КК України.
На стадії досудового розслідування ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2021 року було обрано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який за наслідками розгляду клопотання прокурора продовжувався в установленому законом порядку, останній раз оскаржуваною ухвалою від 11.05.2022.
Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою, та відсутності підстав для задоволення клопотань сторони захисту.
У відповідності до ст. 178 КПК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, його особу, а також те, що до спливу терміну тримання під вартою ухвалити вирок у цій справі не можливо, а обставини, що були підставою для взяття ОСОБА_6 під варту на цей час не змінилися, й що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою й відсутність процесуальної можливості застосування менш суворого виду запобіжного заходу, зокрема й домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Враховуючи викладене, висновки суду про те, що у цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є обґрунтованим.
Разом з цим, доводи скарги захисника про те, що ризики у провадженні є недоведеними, не заслуговують на увагу, оскільки ризики, вказані в ухвалі, судом встановлені та підтверджуються наявними у провадженнями доказами, відповідно до яких, ці ризики об`єктивно існують і для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Посилання апелянта на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри за ч. 2 ст. 307 КК України, є безпідставним, оскільки, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що ця особа могла б скоїти злочин, а тому посилання суду на наявність обґрунтованої підозри, як підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є правомірним й відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.
Разом з цим, переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено, та колегія суддів не убачає підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, про що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання сторони захисту, зазначив в оскаржуваній ухвалі.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала є вмотивованою і обґрунтованою, постановленою у відповідності до вимог закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 травня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4