Єдиний унікальний номер 722/350/22
Номер провадження 1-в/722/37/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2022 року Сокирянський районний суд Чернівецької області в складі:

судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

з участю прокурора: ОСОБА_3

представника виправної колонії: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заставна Чернівецької області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі,
ВСТАНОВИВ:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до Сокирянського районного суду Чернівецької області з клопотанням, в якому просив звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що під час відбуття покарання він деякий період часу працював, однак адміністративною комісією установи йому було відмовлено в застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.101 КВК України та ст.ст. 82, 81 КК України, після чого він відмовився від виконання будь-яких робіт.

Прокурор ОСОБА_3 та представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого заперечували з огляду на те, що ОСОБА_5 характеризується негативно, не працює, участі в програмах диференційованого виховного впливу не приймає, має діючі стягнення.

Заслухавши доводи всіх учасників процесу, дослідивши письмові документи, додані до клопотання та матеріали особової справи засудженого суд вважає, що клопотання ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Таким чином, виходячи із вказаної норми кримінального закону, застосування умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування як основного, так і додаткового покарання, є виключною дискрецією суду.

Пунктом 2 частини 3 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим, не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29.11.2018 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховано з часу його затримання, тобто з 19.02.2018 року.

Відповідно кінець строку відбування покарання засудженого ОСОБА_5 19.08.2022 року.

Станом на час розгляду судом клопотання, засуджений ОСОБА_5 відбув 04 роки 01 місяць 10 днів позбавлення волі, тобто більше двох третин строку покарання, призначеного судом.

Невідбутий засудженим ОСОБА_5 строк покарання у виді позбавлення волі, станом на час постановлення судом даної ухвали, становить 04 місяці 21 день.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року (далі Постанова №2), умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК).

Тобто, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому, основним і вирішальним є не факт відбуття визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови №2, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Відповідно до п.17 Постанови №2 під час судового розгляду питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Із досліджених в судовому засіданні письмових матеріалів клопотання та особової справи засудженого судом встановлено таке.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 19.02.2018 року.

За час перебування в слідчому ізоляторі міста Чернівці за порушення порядку і умов відбування покарання (вилучення мобільного телефону) в одному випадку був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Стягнення погашене у встановленому законом порядку. Заохочень не мав.

Міру кримінального покарання у виді позбавлення волі відбуває в державній установі «Сокирянська виправна колонія (№67)» з 30.01.2019 року.

По прибуттю до установи до будь-яких оплачуваних робіт не залучався у зв`язку із стійким небажанням працювати. Лише з лютого 2020 року по грудень 2020 року був працевлаштований у виробничій майстерні установи, в якості різноробочого. Встановлену норму виробітку виконував не завжди. З січня 2021 року по листопад 2021 року до будь-яких оплачуваних робіт не залучався у зв`язку із стійким небажанням працювати. В грудня 2021 року був працевлаштований у виробничій майстерні установи, в якості різноробочого. З січня 2022 року по даний час до будь-яких оплачуваних робіт не залучається у зв`язку із стійким небажанням працювати. З приводу працевлаштування до адміністрації установи не звертався.

За час перебування в установі за порушення порядку і умов відбування покарання в шести випадках притягувався до дисциплінарної відповідальності. Має два діючих стягнення. В жодному разі не заохочувався. По відношенню до персоналу установи напоказ тактовний, схильний до невиконання законних вимог. У відношенні до інших засуджених вживчивий, дружні стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Роботи із самообслуговування та з благоустрою установи виконання покарань виконує неохоче та лише під контролем. Намагається утримувати в чистоті та порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку. Не завжди має охайний зовнішній вигляд.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування ст.81 КК України.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і ці дані оцінюються в їх сукупності.

Статтею 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і джерелом права встановлено, що жодна людина не може бути приневолена до примусової чи обов`язкової праці крім будь-якої роботи, виконання якої зазвичай вимагається під час ув`язнення.

Разом з тим, праця засудженого під час відбування покарання, є одним з ключових елементів, які у своїй сукупності вказують на перевиховання засудженого та становлення його на шлях виправлення.

Згідно досліджених в судовому засіданні довідок, виданих відділом організації і нормування праці ДУ «Сокирянська виправна колонія (№67)» №197 від 29.07.2019 року, №98 від 05.05.2020 року, №7 від 25.01.2021 року, №47-22 від 22.03.2022 року, засуджений ОСОБА_5 по прибуттю до установи з лютого 2019 року по січень 2020 включно не працював. Лише з лютого 2020 року по грудень 2020 року був працевлаштований у виробничій майстерні установи, в якості різноробочого. З січня 2021 року по листопад 2021 року не працював. В грудні 2021 року був працевлаштований у виробничій майстерні установи, в якості різноробочого. З січня 2022 року по даний час не працює і не має бажання.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив і сам засуджений.

Із змісту ст.81 КК України вбачається, що одним з елементів, необхідних для застосування до засудженого даної пільги є сумлінна поведінка.

Сумлінна поведінка повинна полягати у дотриманні засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», до обов`язків посадових і службових осіб установ виконання покарань входить реалізація законних прав та інтересів засуджених.

Згідно розділу ІІІ Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2300/5 від 04.11.2014 року, в обов`язки начальника відділення соціально-психологічної служби входить вивчення особистості засуджених, аналізування стану виконання індивідуальних програм роботи із засудженими та періодичне здійснювання оцінки ступеня виправлення засуджених.

Соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу.

Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Корисна ініціатива засуджених реалізується шляхом їх участі у програмах диференційованого виховного впливу, роботі гуртків за інтересами (прикладної творчості, художньої самодіяльності тощо) та у спортивних секціях, порядок роботи яких затверджується наказом начальника установи.

Так з досліджених матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 встановлено, що останній не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Заходи виховного характеру, які проводяться у відділенні відвідує в якості спостерігача, належних висновків для себе не робить.

До обов`язків начальника відділення соціально-психологічної служби, згідно вказаного вище положення, зокрема відноситься щоквартально здійснювати оцінювання поведінки засуджених та надавати пропозиції адміністрації установи для прийняття вмотивованого рішення про доцільність або недоцільність застосування до засуджених заходів заохочення. Складати характеристики на засуджених, у тому числі на підставі оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, визначеної з використанням підсистеми «КАСАНДРА» Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, для розгляду питань щодо зміни умов тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, переведення засуджених із виховної колонії до виправної колонії, залишення у виховних колоніях засуджених, які досягли 18-річного віку, застосування амністії або помилування, та в інших необхідних випадках.

Відповідно до атестаційних листів засудженого, які містяться в матеріалах особової справи, атестаційною комісією визначено оцінку ступеня виправлення засудженого ОСОБА_5 як:

-станом на 30.01.2019 року «не став на шлях виправлення» (т.1 а.о.с.209);

-станом на 06.07.2020 року «не став на шлях виправлення» (т.2 а.о.с.18);

-станом на 14.01.2021 року «не став на шлях виправлення» (т.2 а.о.с.28);

-станом на 10.01.2022 року «дотримується вимог режиму відбування покарання» (т.2 а.о.с.66).

Згідно протоколів засідання комісії ДУ «СВК №67» від 29.08.2019 року №17/2019, від 28.05.2020 року №12/2020 та від 25.02.2021 року №4/2021, засудженому ОСОБА_5 відмовлено в переведенні до ДСР та застосуванні ст.ст.82, 81 КК України, як особі, яка не довела, що стає, стала на шлях виправлення та відповідно довела своє виправлення (т.1 а.о.с.215, т.2 а.о.с.17,34).

Суд погоджується з таким висновком адміністративної комісії СВК щодо визначення ступеня оцінки виправлення засудженого, з огляду на досліджені характеризуючи дані та матеріали особової справи.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, характеризуючі дані про особу засудженого суд вважає, що як поведінка, так і ставлення до праці засудженого ОСОБА_5 не доводять факту його виправлення, а тому він не заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення.

Суд вважає, що лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань, поведінка засудженого ОСОБА_5 може зазнати позитивних змін, що відповідатиме меті призначеного покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.81 КК України, ст.6 КВК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом 7-ми діб з дня її постановлення, шляхом подачі апеляції через Сокирянський районний суд Чернівецької області, а засудженим в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя: