Єдиний унікальний № 946/2644/22
Провадження № 1-кп/946/411/22
ІЗМАЇЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України
про застосування примусових заходів медичного характеру

13 червня 2022 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянув у місті Ізмаїл Одеської області у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №0000096, щодо застосування примусових заходів медичного характеру про суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі КК), відносно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Новоселівка Кілійського району Одеської області (далі с. Новоселівка), громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, інваліда І групи, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ,

сторона захисту: ОСОБА_3 , стосовно якого передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, законна представниця ОСОБА_5 , захисниця ОСОБА_6 ,

інші учасники судового провадження: потерпіла ОСОБА_7 .

Суть питання, що вирішується, і за чиєю ініціативою воно розглядається
1.20 квітня 2022 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області надійшло клопотання сторони обвинувачення про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 121 КК.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази
2. ОСОБА_3 , страждаючи на набуте слабоумство у вигляді «Деменції (лакунарне слабоумство), внаслідок епілепсії» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F02.803» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), внаслідок чого не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, перебуваючи у стані неосудності, 30.01.2022 близько 01:30 години, знаходячись у будинку АДРЕСА_3 , де він проживав разом зі своїм батьком ОСОБА_8 , не маючи можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними, наніс невизначену кількість ударів руками, ногами та металевим совком по різним частинам тіла ОСОБА_8 , а саме по грудній клітині, голові та обличчю, у результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки: перелом 5-го та 12-го правих ребер, що не викликали небезпечні для життя явища, проте спричинили розлад здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день) та мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості, та закритої черепно-мозкової травми: забійна рана волосистої частини голови, синці на обличчі «симптом окулярів», крововиливів під тверду мозкову оболонку, крововиливи під м`яку мозкову оболонку правої скроневої, стовбурової частини, мозочка, дрібно-вогнищеві крововиливи у речовині правої скроневої частки, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя у момент заподіяння.
Смерть ОСОБА_8 , що настала 07.02.2022 у КНП Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області «Ізмаїльська міська центральна лікарня», перебуває у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою черепно-мозковою травмою у вигляді крововиливу під тверду мозкову оболонку, вогнищевих крововиливів під м`яку мозкову оболонку правої скроневої, стовбурової частини, мозочка, дрібно вогнищевих крововиливів у речовині правої скроневої частки. Безпосередньою причиною смерті є ускладнення травми набряк головного мозку.
3.Своїми діями ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст.121 КК, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

4.Під час судового розгляду ОСОБА_3 не визнав обставини, викладені у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру, та заперечив завдання ним тілесних ушкоджень своєму батькові ОСОБА_8 , пояснивши, що він проживає у тітки в м. Ізмаїл, а батько ОСОБА_8 проживав у с. Новоселівка, при цьому батька він ніколи не бив, не сварився з ним, про те, що відбулося 30.01.2022, він не пам`ятає. Крім того, він розповів, що деякий час проживав з батьком у м. Ізмаїл, про його смерть дізнався пізніше, того дня, коли це сталося, його поруч з батьком не було.

5.Однак, незважаючи на невизнання обставин щодо суспільно небезпечного діяння ОСОБА_3 , та обставина, що зазначене суспільно небезпечне діяння мало місце і воно було вчинене саме ОСОБА_3 , повністю підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, обсяг та порядок дослідження яких був визначений судом з урахуванням думок учасників судового провадження згідно ст. 349 КПК, у відповідності до засад кримінального провадження, передбачених ст.ст. 22, 26 КПК, таких як диспозитивність, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

6.Так, згідно даним рапорту інспектора-чергового Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, 30.01.2022 о 03:40 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що до КНП «Ізмаїльська центральна міська лікарня», розташованого за адресою: м. Ізмаїл, просп. Суворова, 68, доставлено ОСОБА_8 , який перебуває у комі, на лиці наявні синці та гематоми (а.п. 34). Вказані дані стала підставою для внесення 30.01.2022 відповідних відомостей до ЄРДР за № 0000096 та початку досудового розслідування (а.п. 33).

7.Вид та локалізація тілесних ушкоджень, завданих потерпілому ОСОБА_8 , підтверджується даними протоколу огляду місця події від 30.01.2022 та додатку до нього у виді таблиць ілюстрацій у відділенні реанімації та анестезіології ІМР « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: м. Ізмаїл, просп. Суворова, 68, у яких зафіксовані тілесні ушкодження (а.п. 62 70).

8.Згідно даним рапорту інспектора-чергового Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, 07.02.2022 надійшло повідомлення від працівника органу охорони здоров`я про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15:01 годині помер ОСОБА_8 , який 30.01.2022 року в 03:40 годині поступив до відділення реанімації із закритою черепно-мозковою травмою (а.п. 71).

9.В ході огляду місця події, згідно протоколу від 07.02.2022, був оглянутий труп ОСОБА_8 , а також були зафіксовані тілесні ушкодження, виявлені на ньому (а.п. 72 74).

10.Причина смерті ОСОБА_8 , а також характер, ступінь тяжкості та локалізація тілесних ушкоджень, описаних у встановлених судом обставин, підтверджується даними висновку судово-медичної експертизи № 58 від 21.03.2022. Також, за даними цього висновку, тілесні ушкодження були заподіяні ОСОБА_8 30.01.2022, забійна рана голови могла утворитись в результаті контактування з твердою обмеженою поверхнею, що має ребро, інші тілесні ушкодження виникли від дії тупого предмета, індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого не відобразились (а.п. 112 114).

11.Під час огляду місця події відповідно до протоколу від 30.01.2021 та додатку до нього у виді таблиць ілюстрацій, а саме домоволодіння АДРЕСА_3 , виявлені сліди суспільно небезпечного діяння. Так, на дерев`яних дверях кімнати будинку виявлені плями речовини бурого кольору, у верхній частині двері також виявлені бризки речовини бурого кольору. На дверній коробці з правої сторони на відстані 102 см від полу виявлено плями речовини бурого кольору, на вказаній коробці на відстані 115 см від полу виявлено та вилучено слід речовини бурого кольору, на якому відображені сліди папілярних візерунків. При вході в кімнату на відстані 110 см від полу на стіні виявлено плями речовини бурого кольору, при вході з права в куті біля пічки на підлозі виявлено светр світлого кольору без одного рукава в плямах бурого кольору, металевий совок довжиною 75 см, на рукоятці якого виявлено плями бурого кольору. Біля вікна з лівої сторони на ліжку, застеленому простирадлом гірчичного кольору з малюнком у вигляді круга та ромба, на якому виявлено плями речовини бурого кольору. Також на дивані в коридорі виявлено светр темно-синього кольору з плямами речовини бурого кольору, та футболка темно-зеленого кольору, на якій також виявлені плями речовини бурого кольору (а.п. 35 48).

12.Про те, що вказані виявлені та вилучені під час огляду місця події сліди речовини бурого кольору є кров`ю потерпілого ОСОБА_8 , а також про те, що тілесні ушкодження йому були завдані саме металевим совком, вилученим в ході огляду місця події, свідчать дані висновків судово-медичних імунологічних експертиз №187 від 22.03.2022 (а.п. 82 84), №180 від 12.03.2022 (а.п. 85 88), №181 від 16.03.2022 (а.п. 89 93).

13.А про те, що саме ОСОБА_3 завдав виявлені у ОСОБА_8 тілесні ушкодження, частина з яких стала причиною смерті останнього свідчать показання потерпілої ОСОБА_7 , яка під час судового розгляду пояснила, що деякий час вона проживала із родиною своєї покійної сестри поки та хворіла, а коли сестра померла вона знайшла сиділку, щоб вона доглядала за ОСОБА_3 , бо він із самого дитинства хворий, та його батьком ОСОБА_8 , оскільки той теж був вже не в розумі. Після того як сиділка поїхала з країни, вона намагалася знайти іншу, але ніхто не погоджувався, тому в серпні 2021 року вона їх обох забрала до себе в м. Ізмаїл. Вона розповіла, що між ОСОБА_3 та його батьком були погані стосунки, оскільки син згадував, як батько лупцював матір у дитинстві, тому був злий на нього та часто його бив. 30.01.2022 ОСОБА_3 прийшов до неї у кімнату приблизно о 02:00 годині в одних трусах та безрукавці, у нього руки були в крові, на одязі теж вона побачила сліди крові, тоді ОСОБА_3 їй розповів, що батько напився та лежить непритомний на підлозі, після чого вона покликала сусіда та вони викликали швидку. Коли приїхала швидка, у будинку на підлозі вона побачила ОСОБА_8 , у нього на обличчі були патьоки крові, крім того, на дверях у кімнату також були бризки крові, металевий совок або інші знаряддя, якими ОСОБА_3 міг бити батька у будинку, вона не бачила. Після нанесених ушкоджень, ОСОБА_8 пролежав у відділені реанімації сім днів, після чого помер.

14.Крім того, про те, що саме ОСОБА_3 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_8 , від яких згодом настала смерть останнього, також достеменно свідчать дані висновку судово-медичної цитологічної експертизи №58 від 18.03.2022, за якими у піднігтьовому вмісті зрізів нігтьових пластинок обох рук ОСОБА_3 знайдені кров, піт, ядровмісні епітеліальні клітини, які виникли від змішення крові, поту, ядровмісних епітеліальних клітин потерпілого ОСОБА_8 та ОСОБА_3 (а.п. 78 81), а також дані судово-медичної імунологічної експертизи №278 від 15.04.2022, згідно яким на вилучених у ОСОБА_3 під час його затримання в день події (а.п. 50 54) речах, а саме на футболці та трусах знайдена кров потерпілого ОСОБА_8 (а.п. 94 97).

15.А з урахуванням встановленого у висновку судово-медичної експертизи №78 від 01.04.2022 механізму утворення слідів крові на речах ОСОБА_3 , а саме на футболці шляхом стікання крові по поверхні футболки в напрямку зверху вниз, шляхом просочення на футболці та на трусах внаслідок динамічного контактування, а також на капцях у вигляді крапель, які утворились в результаті падіння часточок крові з висоти від 10 до 50 см, то суд виключає можливість випадкового забруднення речей ОСОБА_3 кров`ю потерпілого та вважає, що вони утворитися таким чином саме внаслідок завдання ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 (а.п. 98 106).

16.За даними висновку експерта №23 від 17.02.2022, у ОСОБА_3 виявлено садно на правій кісті, яке відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, яке виникло в результаті дії (удару) тупого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, та могло утворитись 30.01.2022 (а.п. 115).

17.Про те, що саме ОСОБА_3 наносив удари ОСОБА_8 у тому числі виявленим на місці події совком та руками свідчать дані зазначених висновків експертів щодо виявлення на совку слідів крові потерпілого, характеру та тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, а саме те, що забійна рана голови могла утворитись в результаті контактування з твердою обмеженою поверхнею, що має ребро, якою, на думку суду, є саме вказаний совок, а також дані щодо того, що на правій кисті у ОСОБА_3 виявлено садно, яке утворилось саме через нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

18.Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що поза розумним сумнівом мало місце суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 121 КК, і про те, що саме ОСОБА_3 вчинив це суспільно небезпечне діяння. А тому суд не приймає до уваги пояснення ОСОБА_3 про те, що він вказане суспільно-небезпечне діяння не вчиняв.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким керувався
19.Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 114 від 16.03.2022, ОСОБА_3 в період часу, що стосується вчинення суспільно небезпечного діяння, страждав та на теперішній час страждає на набуте слабоумство у вигляді: «Деменції (лакунарне слабоумство), внаслідок епілепсії» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F02.803 за МКХ-10), внаслідок чого не був здатний і на теперішній час він не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на теперішній час не може розуміти значення кримінального судочинства і свого процесуального положення та не здатний до дій, спрямованих на реалізацію своїх процесуальних прав та обов`язків. У зв`язку з викладеним, з урахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 суспільно небезпечного діяння, йому рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом (ч. 4 ст. 94 КК) (а.п. 107 111).

20.Згідно ч. 2 ст. 19 КК, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

21.За змістом статті 93 КК, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

22.Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_3 , згідно даним вищезазначеного висновку судово-психіатричної експертизи № 114 від 16.03.2022, під час вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки ч. 2 ст. 121 КК, внаслідок набутого недоумства у вигляді: «Деменції (лакунарне слабоумство), внаслідок епілепсії» не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, то у відповідності до ч. 2 ст. 19 КК він знаходився у стані неосудності, у зв`язку з чим він не підлягає кримінальній відповідальності, а тому до нього мають бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

23.При визначені виду примусових заходів медичного характеру, суд у відповідності до ст. 94 КК враховує характер та тяжкість захворювання ОСОБА_3 , тяжкість вчиненого діяння, а також ступінь небезпечності ОСОБА_3 для самого себе та для інших осіб.

24. ОСОБА_3 вчинив суспільне небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого.

25.Згідно ч. 4 ст. 94 КК, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

26.Відповідно ж до ч. 5 ст. 94 КК, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

27.Виходячи із граматичного тлумачення положень ч. 5 ст. 94 КК, в якій застосовані сполучники «а також» та «і», то для прийняття судом рішення про застосування госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом є достатньою наявність лише однієї із перелічених в ній обставин, а саме: або вчинення особою суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, або ж вона за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду. Це означає, що для прийняття судом рішення про застосування госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом не є необхідним встановлювати наявність відразу цих двох обставин у сукупності, а лише однієї з них. При цьому, враховуючи застосований сполучник «а також», ці дві обставини є альтернативними та жодним чином не пов`язані між собою і не впливають одна на одну. Їх наявність слід оцінювати окремо одна від одної, а саме вчинення особою суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, та щодо психічного хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду. І словосполучення «щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду» слід розуміти як єдине ціле та таке, що відноситься тільки щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства, і не відноситься до іншої альтернативної підстави для госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, а саме щодо особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб. Але це не виключає наявність відразу обох підстав для госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

28.Таким чином з системного аналізу викладених норм випливає, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а у випадку ж вчинення особою суспільно небезпечного діяння, пов`язаного з посяганням на життя інших осіб, то це є необхідною, достатньою та самостійною підставою для застосування щодо цієї особи госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги саме із суворим наглядом.

29.При цьому висновок експерта не має наперед встановленої сили для суду та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

30.До того ж, згідно з ч. 1 ст. 94 КК, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб.

31.Крім того, п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК покладає саме на суд обов`язок під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, у разі застосування таких заходів, визначати їх вид.

32.Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК критерії в їх сукупності.

33.Отже, визначаючи тип психіатричної лікарні, в яку необхідно помістити неосудну особу, суд повинен виходити не тільки з її психічного стану, а й з характеру вчиненого нею суспільно небезпечного діяння. На вказане наголосив Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі №158/3103/18.

34.Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_3 , тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого, а також з урахуванням ступеня небезпечності ОСОБА_3 для себе та інших осіб, суд у відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 94 КК вважає за необхідне застосувати відносно нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги саме із суворим наглядом, оскільки ОСОБА_3 вчинив суспільно небезпечне діяння, що спричинило смерть потерпілого, та за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства (інших осіб) і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду з метою запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, пов`язаних з посяганням на життя інших осіб. Тому суд не погоджується з рекомендованим висновком судово-психіатричної експертизи №114 від 16.03.2022 видом примусового заходу медичного характеру, а саме у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, та вважає, що відносно ОСОБА_3 слід застосувати госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при застосуванні примусових заходів медичного характеру
35.Судом встановлено, що ОСОБА_3 30.01.2022 був затриманий у даному кримінальному провадженні, ухвалою слідчого судді від 01.02.2022 відносно нього був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, який продовжувався у встановленому законом порядку та на теперішній час сплив.

36.Питання про арешт майна та про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до положень ч.4 ст. 174, ч. 9 ст. 100 КПК.

Керуючись ст.ст. 93, 94 КК, ст. ст. 369 372, ч. 2 ст. 376, ст. 513 КПК, суд

ухвалив:
1.Застосувати відносно ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

2.З набранням ухвали законної сили скасувати накладений на підставі ухвали слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.02.2022 арешт, та:

4 змиви на марлевий тампон з речовиною бурого кольору, фрагмент липкої стрічки зі слідами папілярних візерунків, светр світлого кольору з плямами бурого кольору, фрагмент матерії, простирадло з плямами бурого кольору, футболку чорного кольору з надписами зі слідами речовини бурого кольору, труси білого кольору зі слідами речовини бурого кольору які вилучені 30.01.2022 в ході огляду місця події будинку АДРЕСА_3 ; зрізи нігтьових пластин з піднігтьовим змістом з лівої та правої руки, зразки слини на 2 марлевих тампонах, змиви з лівої руки на 2 марлевих тампонах, змиви з правої руки на 2 марлевих тампонах, знищити;

мобільний телефон марки «Nokia 1110 i» імеі НОМЕР_1 з сім-картою оператора «Київстар», гумові тапки синього кольору, повернути власнику ОСОБА_3 ,

совок з плямами бурого кольору, светр та футболку, повернути потерпілій ОСОБА_7 .

3.Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

4.Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

5.Учасники судового провадження мають право отримати копію ухвали в суді, а ОСОБА_3 та прокурору вручити копію ухвали негайно після її оголошення.
6.Повний текст ухвали оголошений 17.06.2022.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1