Справа № 545/959/22
Провадження № 1-кп/545/105/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2022 року Полтавський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Полтава кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000136 від 11.03.2022 року, що надійшло від Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у селищі Кам`янське Нікопольський район Дніпропетровська область, громадянина України, має професійно - технічну освіту, військовослужбовця строкової військової служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Солдата ОСОБА_5 наказом начальника Харківського прикордонного загону призначено на посаду молодшого інспектора прикордонної відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_5 вважається військовослужбовцем, який проходить строкову військову службу.
Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1* Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.
У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Солдат ОСОБА_5 під час проходження строкової військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Будучи військовослужбовцем строкової військової служби, Державної прикордонної служби України, солдат ОСОБА_5 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11,16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, перебуваючи на посаді молодшого інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (Тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_3 , який тимчасово дислокувався за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно тимчасово ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 24.02.2022 самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Солдат ОСОБА_5 31.03.2022 добровільно та з власної ініціативи прибув до блокпосту у АДРЕСА_2 , де зустрівся із військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_4 та повідомив про себе і вчинений ним злочин.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні місця несення служби, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем строкової служби солдат ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Під час досудового розслідування між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 , 05.04.2022 року укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з угодою обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також зобов`язався співпрацювати з прокурором у викритті кримінального правопорушення.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 1800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 30600,00 грн.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Прокурор в ході підготовчого судового засідання, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, за обставин викладених в обвинувальному акті.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 також прохав затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Таким чином, суд вважає, що обставини вчинення ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, знайшли своє підтвердження.

Злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України, згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.

Суд, шляхом заслуховування пояснень сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, при цьому судом встановлено, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст.ст.50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, даних про його особу, обставин, що пом`якшують покарання у виді з`явлення із зізнанням, щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

Враховуючи викладене, а також те, що умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її затвердження.

Речові доказу відсутні. Арешт на майно не накладався.
Судові витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу щодо обвинуваченого не обирати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 05 квітня 2022 року в кримінальному провадженні № 0000136 від 11.03.2022 року про визнання винуватості укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначити узгоджене покарання у виді штрафу в розмірі 1800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 30600,00 (тридцять тисяч шістсот грн. 00 коп.).

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_5 не обирати.

Речові докази відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Судові витрати відсутні.

Відповідно вимогам ч. 6 ст. 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя
Полтавського районного суду
Полтавського району ОСОБА_1