ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 547/764/21 Номер провадження 11-кп/814/445/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 липня 2021 року за №0000025, за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Горошине Кременчуцького р-ну Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, останній раз - 07 квітня 2021 року Семенівським районним судом Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік,
визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Семенівського районного суду Полтавської області від 07 квітня 2021 року та оскаржуваним вироком призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування остаточного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку - 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він на початку січня 2021 року, діючи повторно, таємно, шляхом вільного доступу викрав з подвір`я господарства ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_2 , 4 металеві труби та металевий лист, загальною вартістю 2380 гривень 56 копійок.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, просить змінити вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року, виключивши з нього рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Свої вимоги апелянт мотивує тим, що місцевий суд не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання у вигляді позбавлення волі, та не врахував те, що ОСОБА_8 : не намагався хоча б частково відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду, через це є відсутньою обставина, яка пом`якшує покарання останнього у вигляді щирого каяття; протягом останніх 20 років більше 10 разів засуджувався за вчинення різних злочинів, переважно в період іспитового строку.
Потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився та заявив клопотання про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача; міркування прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, обговорила доводи скарги та дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 в учиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, та правильність кваліфікації дій за ч.2 ст.185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, ніким з учасників судового провадження не оспорюється, а тому відповідно до ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуваний вирок у апеляційному порядку не переглядається.

Статтями 22, 26 КПК України закріплено засади змагальності сторін і диспозитивності. За змістом вказаних засад сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. При цьому суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
За змістом приписів ч.2 ст.404 КПК, якими задекларовано імперативні вимоги щодо меж апеляційного перегляду, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Таким чином, визначення меж перегляду судом апеляційної інстанції засноване на вимогах засад змагальності сторін і диспозитивності. А можливість виходу суду за межі апеляційних вимог допускається лише за умови, що цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно ж до ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без зміни; змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пунктом 4 ч.1 ст.420 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з ч.1 ст.421 КПК України, в якій закріплено правило недопустимості погіршення правового становища обвинуваченого, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю скасувати неправильне звільнення від відбування покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише в разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Скасування ж неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання безумовно розглядається як «поворот до гіршого», коли воно стосується покарання, від відбування якого особу було вже звільнено.

Тобто, із системного аналізу цих норм закону випливає, що рішення про погіршення правового становища обвинуваченого, в тому числі і шляхом скасування неправильного звільнення останнього від відбування покарання, апеляційний суд ухвалює виключно у формі вироку, скасовуючи вирок місцевого суду в цій частині.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 22 грудня 2021 року суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України, на підставі якої звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.
Не погоджуючись з таким рішенням, потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій не ставить перед апеляційним судом вимоги про скасування оскаржуваного вироку та ухвалення нового вироку, яким слід призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям, тобто про погіршення становища ОСОБА_8 . Натоміть порушує питання про зміну вироку шляхом виключення з нього рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.
Однак, апелянт залишив поза увагою, що скасування неправильного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання передбачає обов`язкове скасування апеляційним судом оскаржуваного вироку, та можливе лише шляхом ухвалення судом апеляційної інстанції нового судового рішення у формі свого вироку.

Окрім того слід зазначити, що ОСОБА_9 у скарзі також не зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність (ст.75 КК України) як підстав для скасування оскаржуваного вироку.

За таких обставин, наведене виключає процесуальну можливість погіршити правове становище ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду без відповідного апеляційного приводу, адже суд не має права вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим погіршується становище обвинуваченого.
Тому за досліджуваних обставин, завчасно унеможливлено досягнення правового результату, бажаного для потерпілого.

З цих підстав, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Семенівського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4