Справа № 759/1592/22 Суддя в І-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2174/2022 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар: ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 002810 від 13.11.2021 за апеляційною скаргою прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня, одруженого, офіційно не працюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.12.2009 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 31.07.2013 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 28.07.2017 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі,
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

на підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 1 рік;

на підставі ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , у невстановлені дізнанням час та спосіб, незаконно, придбав паперовий згорток з сумішшю кристалічних речовин, схожих на психотропну речовину, яку для подальшого особистого вживання залишив при собі, без мети збуту. 13 листопада 2021 року, приблизно в 04 годині 15 хвилин, ОСОБА_7 на ділянці місцевості, розташованій по АДРЕСА_2 , будучи викритим працівниками поліції, добровільно видав останнім для подальшого вилучення паперовий згорток з сумішшю кристалічних речовин, масою 0,367 г, яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP в речовині становить 0,286 г.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, вважав вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, на момент вчинення кримінального проступку мав не зняту та не погашену у законному порядку судимість, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого та указує про безпідставність застосування до нього положень ст. 75 КК України, а відтак неможливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства. За наведених обставин, просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 2 років обмеження волі. Врешті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку: прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити; обвинуваченого, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішення суду в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України учасниками судового провадження не оспорюється.

За змістом ч.1 ст. 420 КПК України, підставами для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, на думку колегії суддів, є слушними та ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

За змістом положень ч.1 ст. 75 КК України умовами звільнення особи від відбування покарання є:

рішення суду про призначення покарання в виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років;

переконання суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, яке базується на даних про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та інших обставинах справи.

Так, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання із випробуванням суд послався на тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком; обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття обвинуваченого; наявність обтяжуючої покарання обставини, дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Проте, обмежившись перерахуванням обставин, визначених у ст. 65 КК України, які враховуються при призначенні покарання, суд у вироку не навів будь-яких мотивів, із яких він дійшов до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без відбування ним призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що дані про особу обвинуваченого, які наведені у вироку судом та обставина, що пом`якшує покарання не дають підстав вважати те, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання. До такого переконання колегія суддів прийшла з огляду на те, що обвинувачений має чотири не знятих та не погашених у встановленому законом порядку судимостей за умисні кримінальні правопорушення, за які засуджувався до покарання, які відбував реально. Та обставина, що обвинувачений після звільнення із місць позбавлення волі до погашення або зняття судимості вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, на переконання колегії суддів, свідчить про його небажання стати на шлях виправлення. Наведене у своїй сукупності безумовно указує на неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та необґрунтованість рішення суду про звільнення його від відбування покарання із випробуванням. Будь яких даних, які б давали колегії суддів підстави вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, матеріали провадження не містять. Вирок у частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання не відповідає критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості, а тому у цій частині він підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

При цьому, таким що відповідатиме досягненню мети покарання, передбаченій ч. 2 ст. 65 КК України та ч. 2 ст. 50 КК України, на переконання колегії суддів, буде покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, яке було визначено судом першої інстанції. Підстав для посилення покарання колегія суддів не вбачає, а апеляційна скарга прокурора не містить обгрунтування необхідності посилення обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 309 КК України, а тому в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, вирок скасуванню в частині звільнення обвинуваченого від відбування покарання з ухваленням в цій частині нового вироку відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині неправильного звільнення від відбування призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Строк відбування покарання рахувати з моменту прибуття і постановки на облік ОСОБА_7 у місці виконання покарання.

В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання копії вироку.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4