ЄУН № 336/1441/22
пр. № 1-кс/336/225/2022
УХВАЛА

Іменем України

10 травня 2022 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області по кримінальному провадженню №0000381 від 10.03.2022р. про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, офіційно не працевлаштованого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, адреса проживання: АДРЕСА_1 , раніше судимого, підозрюваного у скоєнні злочину,

передбаченого ч.4 ст. 186 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування кримінального провадження до 16.05.2022р. включно.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 10.03.2022 приблизно о 13 годині 40 хвилин, у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента №64/2022 від 24.02.2022, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, через відкриті двері проник до відділення АТ «Укрпошта» №60, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Малахова, №9, де діючи повторно, переліз через дерев`яну огорожу до робочої зони касирів, звідки відкрито з каси начальника ВПЗ викрав грошові кошти в сумі 50098 гривень 30 копійок. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 разом з викраденими грошовими коштами почав бігти з відділення АТ «Укрпошта» №60, та на вимоги свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 припинити свої злочинні дії ОСОБА_4 ніяк не реагував, та зник з місця вчинення злочину, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав АТ «Укрпошта» матеріальну шкоду на загальну суму 50098 гривень 30 копійок.

Дії ОСОБА_4 на цей час кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні прокурор наполягав на заявленому клопотанні про продовження застосування строку тримання під вартою на час досудового розслідування підозрюваного за викладеними в ньому підставами посилаючись на те, що ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, а саме ризик переховуватись від суду, можливість вчинення нового злочину та ризик незаконного впливу на свідків, та тримання обвинуваченого під вартою є єдиним та необхідним запобіжним заходом, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам.

Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що заперечує проти задоволення клопотання щодо продовження строку тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не погоджуючись з клопотанням прокурора зазначив, що відповідно до довідки директора КНП «ОКЗ НПД» ЗОР ОСОБА_9 . ОСОБА_4 має діагноз: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу з вираженим емоційно-вольовим дефектом. У зв`язку з чим підозрюваний не може утримуватися в СІЗО. Окрім того, ухвалою суду від 05.05.2022р. обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 було повернуто прокурору для усунення недоліків.

Заслухавши думку учасників процесу, перевіривши їхні доводи матеріалами справи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 р. (із змінами) «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадії досудового розслідування», тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише за наявності підстав вважати, що інші запобіжні заходи, передбачені законом, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч.3 ст.197 КПК України про його продовження, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Відповідно до положень ст. ст. 132, 183 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.199 КПК України, за клопотанням прокурора строк тримання особи під вартою може бути продовжений за наявності обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Геращенко проти України» від 07.11.2013 р. Суд зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових та процесуальних умов, які з точки зору Конвенції є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (також Рішення у справі «Буткевичюс проти Литви»).

З наданих суду разом з клопотанням матеріалів суд встановив наступне.

В провадженні слідчих Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0000381 від 10.03.2022 за ч.4 ст. 186 КК України, за яким ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 10.03.2022 приблизно о 13 годині 40 хвилин, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, через відкриті двері проник до відділення АТ «Укрпошта» №60, яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Малахова, №9, де діючи повторно, переліз через дерев`яну огорожу до робочої зони касирів, звідки відкрито з каси начальника ВПЗ викрав грошові кошти в сумі 50098 гривень 30 копійок. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 разом з викраденими грошовими коштами почав бігти з відділення АТ «Укрпошта» №60, та на вимоги свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 припинити свої злочинні дії ОСОБА_4 ніяк не реагував, та зник з місця вчинення злочину, тим самим розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав АТ «Укрпошта» матеріальну шкоду на загальну суму 50098 гривень 30 копійок.

Дії ОСОБА_4 на цей час кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_4 узгоджується з узагальнюючим визначенням цього поняття, сформульованих у правових позиціях Європейського Суду, зокрема, у рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., за змістом якого термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або обставин, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення.

11.03.2022р. ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя відносно ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 10.05.2022р. включно.

При вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою, слідчий суддя оцінює та враховує у сукупності такі обставини: особистість обвинуваченого (раніше неодноразово судимий; обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, вчинив злочин в період воєнного стану, у лікарів нарколога та психіатра не перебуває), його майновий стан (офіційно не працює, відсутні докази щодо наявності постійного щомісячного доходу), соціальні зв`язки (офіційно не одружений, не має постійного місця проживання, відсутня жодна особа на утриманні).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, підозра особи у скоєнні тяжкого злочину у період воєнного стану та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що заявлені ризики втечі підозрюваного, можливості незаконно впливу на свідків, не зменшилися та продовжують існувати, що є підставою для продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на час досудового розслідування на строк до 16.05.2022 включно.

Слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Водночас, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював і те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Стосовно доводів захисника адвоката ОСОБА_5 щодо неосудності підозрюваного ОСОБА_4 суд наголошує, що відповідно до довідки від квітня 2022 за №2120/48/_04-22 директора КНП «ОКЗ НПД» ЗОР ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_4 під наглядом лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває. Окрім того, відповідно до діючого законодавства особа може бути визнана недієздатною лише рішенням суду, яке набрало законної сили, та встановлення її психічного стану можливо лише шляхом проведення судово-психіатричної експертизи.

Враховуючи той факт, що слідчому судді не було надані відповідні докази щодо психічного стану ОСОБА_4 на час розгляду даного клопотання, а вище зазначена довідка носить інформаційний характер, суд не приймає до уваги посилання адвоката ОСОБА_5 щодо неосудності підозрюваного ОСОБА_4 .

Також суд наголошує, що обраний відносно обвинуваченого на досудовому розслідуванні запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 не виходить за межі розумного строку.

Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду та впливати та свідків.

Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Таким чином, при аналізі пояснень учасників судового засідання, дослідженні матеріалів кримінального провадження, на думку слідчого судді, відносно обвинуваченого продовжує існувати ризики, передбачені п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування чи зміни підозрюваному запобіжного заходу на більш м`який суд не вбачає.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи мету застосування запобіжних заходів, доведеність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, розцінюючи зазначені ризики як реальні та такі, що виправдовують обмеження свободи фізичної особи, слідчий суддя з урахуванням викладеного продовжує відносно ОСОБА_4 строк тримання під вартою на строк досудового розслідування до 16.05.2022 включно.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, за змістом ч.4 п.1 цієї ж статті, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відсуне постійне джерело доходу, офіційно не працевлаштований, враховуючи той факт, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирається строком на 6 діб, слідчий суддя при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою розмір застави не визначає.

Керуючись ст. ст.177,179,180,181,182,183,184,193,196,197,199 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_3 по кримінальному провадженню № 0000381 від 10.03.2022р. про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк досудового розслідування кримінального провадження на 6 (шість) діб на строк до 16 травня 2022 року включно.

Ухвала діє до 16 травня 2022 року включно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1