ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1498/18 Номер провадження 11-кп/814/444/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Цибулі, Полтавського району, Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, розлучений, маючий на утриманні неповнолітню дитину, не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнано невинуватим і виправдано, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року ОСОБА_8 визнано невинуватим і виправдано, у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 715 грн - компенсовано за рахунок держави.

Вирішено питання про речові докази.

Заставу, яка надійшла на рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області у розмірі 35 240 грн, повернуто заставодавцю ОСОБА_10 .

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому , що він, 08.10.2015, в період часу з 00:00 до 08:00 год., більш точного часу встановити не вдалося, з корисливих спонукань, маючи прямий умисел спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, прибув на автомобільну стоянку, яка розташована за адресою: м.Полтава, вул. Небесної Сотні (Леніна), 124 в м. Полтава, де шляхом підбору ключа до дверей та замку запалення двигуна автомобіля, незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ 211340», д.н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_11 , 1988 року народження, вартістю, згідно висновку авто товарознавчої експертизи №170 від 16.06.2018, 109 538 грн 00 коп., завдавши своїми протиправними діями потерпілому ОСОБА_11 значної матеріальної шкоди на вищевказану суму. Після чого ОСОБА_8 на вищевказаному автомобілі з місця скоєння злочину зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдали значної матеріальної шкоди потерпілому.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за вказаним обвинуваченим суд вказав , що стороною обвинувачення не надано суду доказів, які беззаперечно підтверджували б вину ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний перегляд здійснюється за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі прокурор просить виправдувальний вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та постановити новий , яким визнати ОСОБА_8 винуватим та призначити покарання за ч. 2 ст. 289 КК України у вигляді позбавленні волі на строк 5 років з конфіскацією майна; відшкодування процесуальних витрат покласти на обвинуваченого , цивільний позов потерпілого задовольнити.

На переконання апеляційної скарги прокурор вказує , що при ухваленні вироку суд не взяв до уваги докази , які могли істотно вплинути на його висновки , а показання потерпілого , свідків та письмові матеріали кримінального провадження судом були дослідженні поверхово та однобічно.

Зокрема , прокурор наголошує , що той факт , що гараж де виявлені запчастини від викраденого автомобіля орендований Німчиним , ніким не оспорювався та був підтверджений в ході судового розгляду під час надання показань ОСОБА_12 та ОСОБА_8 . При цьому , про походження у гаражі деталей викраденого автомобіля обвинувачений пояснити нічого не зміг.

Суд взагалі не надав жодної оцінки протоколу проведення слідчого експерименту від 25.05.2016 зі свідком ОСОБА_13 , що підтверджений показами інших свідків , протоколу пред`явлення особи для впізнання від 22.04.2016. Поза увагою суду першої інстанції також залишились відомості про те, що обвинувачений винаймав і інші гаражі.

В ході допиту обвинуваченого у судовому засіданні суд не звернув увагу те , що ОСОБА_8 постійно плутався в своїх показаннях та не міг зазначати жодних конкретних відомостей, що нібито були йому відомі. Обвинувачений не заперечував пропозицію потерпілому грошей за те, щоб він забрав заяву та справа не дійшла до суду.

Окрім того, судом абсолютно необґрунтовано значний обсяг наданих стороною обвинувачення доказів визнано недопустимими. Зокрема , протокол огляду місця події від 06.04.2016 , проведеного у гаражі ОСОБА_12 . При цьому прокурор посилається на практику Верховного Суду.

Не погоджується прокурор з тим, що помилковість зазначення дати вчинення події в обвинувальному акті - 08.10.2015 замість 03.10.2015, є підставою для визнання недоведення обвинувачення в цілому.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_14 в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок , яким останнього визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавленні волі в межах санкції відповідної статті; цивільний позов потерпілого задовольнити повністю.

На переконання принесеної апеляції адвокат вказує , що в основу висновку суду про недоведеність вини ОСОБА_8 суд , окрім іншого , поклав рішення слідчого судді від 25.04.2016 року про те , що « встановлені внаслідок огляду від 6 квітня 2016 року докази є недопустимими». Проте таке рішення , зазначає адвокат , не відповідає нормам закону , оскільки слідчий суддя під час досудового розслідування не уповноважений вдаватися до оцінки отримання слідством доказів. При цьому , адвокат зазначає , що при проведенні огляду 6 квітня 2021 року не було жодних порушень , передбачених ст.ст. 233, 234 та 237 КПК України. Так , з матеріалів кримінального провадження вбачається , що з клопотанням про дозвіл на обшук чи відповідно огляд гаража сторона обвинувачення до слідчого судді не зверталась , а власниця гаража ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердила , що надавала добровільну згоду на проведення огляду під час якого була присутня. Проте вказана обставина залишилася поза увагою суду.

Також, судом першої інстанції залишено поза увагою зауваження сторони обвинувачення , що при проведенні фоноскопічної експертизи, були допущені грубі порушення. А саме зразок та досліджувана фонограма записані не однаковою мовою. Так досліджена фонограма звучить російською мовою, а зразок відібраний українською мовою, що є порушенням методики проведення фоноскопічної експертиза, про що підтвердив під час судового розгляду і експерт, який проводив фоноскопічну експертизу.

На апеляційні скарги прокурора і потерпілого обвинувачений ОСОБА_8 подав заперечення , в яких вказує на безпідставність їх доводів і вимог.

Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого апеляційні скарги підтримали та просили задовольнити з наведених в них підстав.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг.

Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційних скарг , колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримався.

Виправдовуючи обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції вказав, що стороною обвинувачення не надано суду доказів, які беззаперечно підтверджували б вину ОСОБА_8 у незаконному заволодінні транспортним засобом, що завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. При цьому судом досить ретельно були проаналізовані всі докази сторони обвинувачення на предмет їх належності, допустимості, достовірності.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Натомість доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого колегія суддів вважає непереконливими.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення, визначеним частинами 2 та 4 статті 17 КПК України, за змістом яких ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Отже обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Аналізуючи доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, колегія суддів звертає увагу, що вони в цілому зосереджуються на фактах оренди обвинуваченим гаражу у свідка ОСОБА_12 , вилучення із вказаного гаражу деталей від автомобіля, результатах слідчого експерименту із свідком ОСОБА_13 .

Проте колегія суддів не може погодитись із тим, що вказані докази поза розумним сумнівом підтверджують вину обвинуваченого у заволодінні транспортним засобом.

Як вбачається із матеріалів провадження та показань свідків , обвинуваченого, факт безпосередньої оренди гаража обвинуваченим у ОСОБА_12 саме в період до якого відносяться події, жодним доказом не підтверджується.

Обвинувачений в суді першої інстанції та апеляційному суді стверджував, що він дійсно орендував багато гаражів, які потім передавав іншим особам в суборенду і на цьому заробляв.

Вказана версія обвинуваченого органом досудового розслідування у будь-який спосіб не перевірялась і не спростована.

Таким чином органом досудового слідства не встановлено факту, що вказаний гараж перебував у безпосередній оренді у обвинуваченого в період до якого відносяться події.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляцій, що факт оренди більше ніж одного гаражу обвинуваченим свідчить про його умисел на заволодіння транспортним засобом. Та обставина , що свідок ОСОБА_15 впізнав в обвинуваченому особу, яка орендувала у нього гараж, на думку колегії суддів , не свідчить про вчинення злочину.

Погоджується колегія суддів також із висновком суду першої інстанції щодо недопустимості як доказу результатів слідчого експерименту із свідком ОСОБА_13 , який за версією сторони обвинувачення допомагав ОСОБА_8 транспортувати викрадений автомобіль.

Так будучи допитаним в суді першої інстанції свідок ОСОБА_13 не підтвердив результати слідчого експерименту.

Не може колегія суддів погодитись із доводами апеляцій, що результати впізнання ОСОБА_13 обвинуваченого як особу з якою він транспортував автомобіль, істотним чином змінюють обставини у провадженні.

Колегія суддів знову ж таки звертає увагу, що свідок ОСОБА_13 під час допиту в суді першої інстанції заперечив як раз факт транспортування автомобіля, сам по собі факт впізнання обвинуваченого жодним чином не підтверджує його вину у заволодінні автомобілем.

Звертає у цьому контексті колегія суддів також і увагу на той факт, що орган досудового розслідування не обґрунтував вказані обставини якимись іншими доказами, а зокрема наприклад існуванням фактів телефонних дзвінків вказаних осіб один одному і зокрема в день події тощо.

Заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів у справі в апеляційному суді, прокурор навіть не просив повторно допитати ОСОБА_13 ,, а на обґрунтування підстав для повторного дослідження доказів зазначив та погодився із тим, що вказаний свідок не дасть інших свідчень крім тих, що він давав в суді першої інстанції і фактично із пропозицією колегії суддів все ж таки допитати свідка, не погодився.

Всі інші докази, на повторному дослідженні яких просив прокурор, жодним чином прямо не підтверджують причетність обвинуваченого до інкримінованого йому злочину.

При цьому прокурором не наведено як в апеляційній скарзі так і в судовому засіданні апеляційного суду підстав для такого дослідження через призму положень ч.3 ст.404 КПК.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що зокрема результати аудіо-відео контролю свідка ОСОБА_13 від 02.06.2016, не можуть бути визнані допустимим доказом через призму не розсекречення ухвали судді апеляційного суду, який надавав дозвіл на проведення такої негласної слідчої(розшукової) дії.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого слід залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 24 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення.

Судді:
____________ ________________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4