УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2022 року

м. Київ

справа № 748/356/19
провадження № 51-1402 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року,
встановив:
Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.
Цивільний позов потерпілої задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої 2 928,42 грн. відшкодування спричиненої матеріальної шкоди та 15 000 грн. відшкодування моральної шкоди, а всього 17 928,42 грн.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Захисник звернулася із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд судових рішень щодо засудженого.
Ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2022 року касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України, оскільки захисник, оспорюючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій, окрім іншого, зазначала на однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просила дати іншу оцінку, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду. При цьому захисник не вказувала, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанцій та не конкретизувала, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу. Також у касаційній скарзі захисник не зазначала, в чому незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на її думку, було допущено цим судом та які доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Також захиснику було роз`яснено, що у разі не усунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог вищевказаної ухвали захисник подала виправлену касаційну скаргу, у якій просить перевірити рішення суду першої та апеляційної інстанцій щодо засудженого у касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України захисником не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
Зокрема, у касаційній скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування судових рішень з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме: 1 )істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2)неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому у касаційній скарзі захисник вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень, проте всупереч наведеним положенням процесуального закону знову не наводить належного обгрунтування, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність та обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.
Натомість, захисник не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, ніж її дали суди, що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Тобто, захисником у скарзі так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на її думку, вплинули на правильність доведеності винуватості засудженого у вчиненні кримінального правопорушення, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанцій законних та обґрунтованих рішень в цілому.
Крім того, захисник знову не зазначає, в чому незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на її думку, було допущено цим судом та які доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Таким чином, конкретні порушення закону, які б були допущені судами та, які б були підставами відповідно до ст. 438 КПК України для скасування вказаних судових рішень, захисник не наводить.
Тому захисником не усунуто в установлений строк недоліки касаційної скарги, залишеної без руху.
Оскільки в установлений строк захисником не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то її скарга підлягає поверненню.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2021 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3