ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3102/22 Справа № 629/6323/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000537 стосовно
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Лозова Харківської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимий: у 2021 році Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,
за участю:
в режимі відеоконференції:
захисника ОСОБА_8
ВСТАНОВИВ :
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 20.11.2022 року включно з визначенням застави у розмірі 90 800 гривень.
Мотивуючи прийняте рішення, суд вважав встановленим наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, може переховуватись від суду. Крім того, суд зазначив, що також на даній стадії кримінального провадженні актуальним та наявним залишається ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, суд вважав, що забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 можливе виключно шляхом продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення визначеної слідчим суддею розміру застави ОСОБА_7 та вважав, що застава у розмірі 90800 гривень, як альтернативний запобіжний захід, у повному обсязі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням норм КПК України та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги з посиланням на низку рішень ЄСПЛ, вказує на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції прокурором не було доведено, а в ухвалі суду не встановлено і не підтверджено належними доказами існування будь-якого з ризиків, на які посилається прокурор, а також й не доведено тієї обставини, що інший, більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .
Вказує, що фактично єдиною підставою для утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є виключно тяжкість можливого покарання, що з огляду на практику ЄСПЛ не може слугувати єдиною підставою для застосування такого виключного запобіжного заходу.
Крім того, посилається на те, що поза увагою суду залишились відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрацій та проживання, стійкі соціальні зв`язки, а саме батька, цивільну дружину та сина, з якими він спільно мешкає, що вказує на можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
Також посилається й на те, що судом не обґрунтовано в ухвалі чому застава у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, з огляду на матеріальне становище обвинуваченого, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та запобігти ризикам.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 підтримав подану ним апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або зменшити розмір застави.
Інші учасники апеляційного перегляду, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце судового засідання, до зали суду не з`явились, заяв про свою особисту участь не направляли, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК України, апеляційний розгляд проведено у їх відсутність.
Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000537 стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України, розгляд його триває.
В підготовчому судовому засіданні 22 вересня 2022 року, в порядку ст.ст. 199, 315 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.
Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, здійснювати незаконний вплив на потерпілого та свідків або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду.
Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).
При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.
Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд кримінального провадження ще не розпочато, що вказує на те, що свідки та потерпілий у справі не допитані у судовому засіданні, а тому обвинувачений ОСОБА_7 перебуваючи на волі може здійснювати на них незаконний вплив, з метою зміни їх показів.
Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного, корисливого кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та знову обвинувачується у вчинення тяжкого злочину проти власності в період іспитового строку за попереднім вироком, що вказує на можливість вчинення ним нових злочинів.
Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце мешкання та реєстрації, певні соціальні зв`язки, раніше судимий, однак останній офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, у останнього відсутні утриманці, які б стримували його від ухилення від явки до суду та змогли б запобігти встановленим судом ризикам.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо тієї обставини, що ступінь соціальних зв`язків обвинуваченого вказують на можливість забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки наявність на утриманні у обвинуваченого батька, цивільної дружини та дитини не підтверджується матеріалами контрольного провадження та не подавала таких доказів й сторона захисту разом з апеляційною скаргою.
Крім того, як зазначалось вище, обвинувачений ОСОБА_7 не має стабільного та легального джерела доходу, офіційно не працевлаштований, а тому посилання захисника про те, що на його утриманні перебувають будь-які особи є неприйнятними.
Більше того, саме по собі наявність соціальних зв`язків не є самодостатньою підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, з огляду на реальну наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У даному випадку, суд першої інстанції не знайшов підстав для зменшення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 з 40 до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, наявність ризиків та особу обвинуваченого і з таким висновком погоджується й апеляційний суд. Більше того, вказаний розмір застави хоча і є значним для обвинуваченого, однак реально зможе забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 183, 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2022 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4