Справа № 736/1191/21 Головуючий у ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/317/22
Категорія - кримінальні Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Чернігові матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою суду, яку було винесено під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 17 години 20 липня 2022 року, із визначенням застави у сумі 49620 грн..

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з огляду на те, що він може продовжити злочинну діяльність, раніше ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим перебував у розшуку, а тому з метою попередження можливості переховування від суду задля уникнення відповідальності за вчинене, впливу на свідків, прийшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти встановленим ризикам. Вказав, що на даний час судове провадження не завершене з об`єктивних причин, а саме, прокурор змінив обвинувачення, окрім того не допитані свідки та обвинувачений.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Вважає ухвалу суду про обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що стороною обвинувачення заведено відносно нього п`ять кримінальних проваджень, проте не надано жодного доказу його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, окрім однієї справи, з якою він погоджується.

Заслухавши доповідача, прокурора, який наполягав на залишенні ухвали суду без змін, захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в них підстав, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Менського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 13 листопада 2017 року за № 0000156 від 03 квітня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч.3 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корюківського районного суду Чернігівської області від 17 червня 2021 року під час досудового розслідування до підозрюваного ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 15 серпня 2021 року.

Під час судового розгляду стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 10 січня 2022 року до 09 березня 2022 року.

На даний час строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 закінчився.

ОСОБА_8 перебуває в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор», де відбуває покарання за вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2021 року, згідно з яким строк відбування покарання закінчується 16 червня 2022 року.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ОСОБА_8 хоч і зареєстрований на території України, але не має власного придатного для проживання житла, планує після відбуття покарання за попереднім вироком повернутися у м. Корюківку до своєї співмешканки, не має постійного місця роботи, а отже має можливість вільно змінити місце проживання, може вчинити інші кримінальні правопорушення, адже він обвинувачується у вчиненні п`яти кримінальних правопорушень, які були вчинені протягом короткого проміжку часу один за одним та через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі після відбуття покарання за раніше вчинені аналогічні кримінальні правопорушення, офіційно не працевлаштований, не має будь-яких офіційних доходів для існування.

Виходячи з даних матеріалів судового провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними і на даний час вони виключають можливість іншого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на більш м`який.

При цьому, суд врахував тяжкість обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, суд, керуючись наданими йому законом повноваженнями, дійшов висновку про доцільність обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає його особі і є доцільним.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, приймаючи до уваги тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи і будь-яких офіційних доходів для існування, не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні п`яти кримінальних правопорушень, з урахуванням тяжкості та системності вчинення ним кримінальних правопорушень, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки відсутні підстави вважати, що інший (менш суворий) запобіжний захід, може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невиправданості застосування саме такого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують саме тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , при цьому, будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, стороною захисту під час апеляційного розгляду не наведено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що останній не вчиняв інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не заслуговують на увагу, оскільки є предметом судового розгляду обвинувального акту.

Обираючи ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою судом розглянута можливість застосування застави щодо особи, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а визначена застава призначена забезпечити належну процесуальну поведінку особи. Відтак, відсутні підстави твердити про залишення поза увагою можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, у суду не було підстав вважати, що застосування більш м`яких, ніж взяття під варту, запобіжних заходів може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тому обраний запобіжний захід є обґрунтованим і з ним погоджується апеляційний суд.

З огляду на це, колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги про те, що суд порушив вимоги закону та необґрунтовано застосував відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим і передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та скасування ухвали суду немає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону при розгляді справи в суді, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 травня 2022 року, якою обрано обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме, до 17 години 20 липня 2022 року включно, із визначенням застави - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4