Справа № 503/489/22
Провадження № 1-кп/503/43/22
УХВАЛА

17 травня 2022 року м. Кодима

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт Слобідка Кодимського району Одеської області, громадянину України, з повною середньою освітою, не одруженому, мешканцю АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження Кодимського районного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000246 від 21.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно обвинувального акту, 15.03.2022 року приблизно о 19 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_1 , де він проживає, на ґрунті тривалих неприязних відносин, в ході сварки, що виникла між ними внаслідок особистих неприязних стосунків, що в подальшому перейшла в бійку, умисно, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя ОСОБА_6 , з метою його вбивства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивами гострої неприязні до останнього, розпочав цілеспрямовано заподіювати йому удари руками в життєво важливий орган, а саме в область голови. В подальшому, після нанесення невизначеної кількості ударів кулаками в область голови ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_4 спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-лицевої травми: садно лобної ділянки справа, синці обох очей з крововиливами в білкову оболонку, синець та забійна рана спинки носу, забійна рана верхньої повіки правого ока, забійна рана ділянки лівої надбрівної дуги, багато уламковий перелом кісток носу, повний поперечний перелом лобного відростку лівої виличної кістки, крововиливи в м`які тканини обличчя та в м`які тканини лобно-тім`яних ділянок голови, крововиливи під м`які мозкові оболонки лобних та тім`яних часток, заподіяні одночасно по одному механізму, складають єдиний комплекс черепно-мозкової травми, тому оцінюються у комплексі, були небезпечні для життя і згідно з п.п.2.1.1 (а), 2.1.2, 2.1.3 (г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. У подальшому, побачивши, що ОСОБА_6 знаходився у без свідомому стані, обвинувачений ОСОБА_4 , з метою приховування кримінального правопорушення, взяв його руками за одяг та витягнув з території свого двору до підсобного приміщення домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1 , в результаті чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден лівої кісті, правої верхньої кінцівки та тулубу, що згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та у прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають. Потім, помітивши, що ОСОБА_6 почав приходити до свідомості, з метою досягнення бажаного результату у вигляді смерті останнього, обвинувачений ОСОБА_4 дістав з кишені заздалегідь підготовлену клинкову бритву, розкрив її одним рухом та спричинив ОСОБА_6 різану рану шиї, яка не була небезпечною для життя відповідно до п.п.2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та не знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті. Після нанесення чисельних ударів кулаками в область голови та порізу шиї ОСОБА_6 , зрозумівши, що останній ознак життя не подає, ОСОБА_4 , залишив його у підсобному приміщенні за вищевказаною адресою, а сам з місця події зник. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер у цьому підсобному приміщенні від отриманих тілесних ушкоджень, які призвели до набряку головного мозку.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявлене клопотання про застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави підтримав. Клопотання обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, прокурор вказує, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами. Обґрунтовуючи можливі ризики, визначені ст.177 КПК України, прокурор зазначив, що обвинувачений проживає в с. Петрівка Кодимської ТГ Подільського району Одеської області, що розташоване неподалік Рибницького району Республіки Молдова (Придністровська Молдовська Республіка). Дана обставина підтверджує, що обвинувачений під впливом тяжкості покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення може переховуватися від органу досудового розслідування та суду у спосіб безперешкодного перетинання державного кордону України з невизнаною Придністровською Молдовською Республікою, з якою у України відсутні будь-які міжнародно-правові відносини, а також впливати на потерпілу та свідків, з метою примусу останніх змінити покази на свою користь шляхом вмовлянь, погроз або підкупу. Крім того, на даному етапі досудового розслідування не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів, що не виключає можливості переховування обвинуваченим цих речей у місці, що відомо лише йому. До того ж, обвинувачений ОСОБА_4 не працює, не одружений, дітей не має, негативно характеризується за місцем проживання та перебуває на обліку як особа, що вчиняє сімейне насильство. Всі ці обставини вказують на те, що обвинувачений не має стійких соціальних зав`язків, вслід чого може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також прокурор звертає увагу на тяжкість покарання, що передбачено статтею обвинувачення, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого злочину. Застосування більш м`яких запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, поруки та домашнього арешту є неможливим. Крім того, враховуючи, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 вчинено із застосуванням насильства та майновий стан обвинуваченого застосування такого запобіжного заходу як застава також є неможливим за вищевказаних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти клопотання прокурора, просили суд відмовити в його задоволенні та обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що на їх думку, у повній мірі забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та буде запобігати його можливим спробам впливу на свідків та потерпілу. Крім того, захисник зазначив, що обвинувачений ОСОБА_7 у разі застосування до нього такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт буде цілком позбавлений можливості перетнути державний кордон України, оскільки документи, які надають право на виїзд з країни, під час виконання такого заходу у особи вилучаються.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового провадження, оцінивши ступінь обґрунтованості заявленого клопотання щодо забезпечення кримінального провадження та дослідивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. При цьому, положення третього речення ч. 3 ст. 315 КПК України щодо автоматичного продовження строку тримання під вартою чи домашнього арешту без наявності відповідних клопотань учасників кримінального провадження рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційним. Конституційний Суд України виходить з того, що зміна процесуального статусу особи з підозрюваного на обвинуваченого (підсудного) та початок стадії судового провадження у суді першої інстанції виключають автоматичне продовження застосування запобіжних заходів, обраних слідчим суддею до такої особи на стадії досудового розслідування як до підозрюваного. У вказаному рішенні зазначено, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосований судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2022 року застосовано відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави. При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з врахуванням вимог ст.177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення, суспільної небезпеки інкримінованого йому злочину та тяжкості покарання. яке загрожує ОСОБА_4 , а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний міг незаконно впливати на свідків, потерпілу та вживати заходів щодо знищення слідів та речових доказів скоєного ним кримінального правопорушення. На теперішній час по кримінальній справі здійснюється підготовче провадження. Так, на думку прокурора, на стадії підготовчого провадження по справі лише запобіжний захід у виді тримання під вартою здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків під час розгляду справи, в іншому випадку цілком ймовірно, що обвинуваченим може бути прийнято спроби переховування від суду, а також він може перешкоджати кримінальному провадженню в спосіб вчинення тиску на свідків, потерпілу, які не допитані у судовому засіданні при даному судовому розгляді. Крім того, за переконанням прокурора запобіжний захід у виді тримання під вартою попереджає можливість вчинення обвинуваченим інших злочинів, тому застосування альтернативних запобіжних заходів є недоцільним. Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідають вимогам ст. 184 КПК України. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження ст. 194 КПК України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд, при наданні оцінки наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, - враховує положення статей 368, 369, 371, 374 КПК України, змістом яких передбачено, що надання оцінки доказів у справі відбувається в нарадчій кімнаті на стадії постановлення вироку. Зазначене свідчить про те, що суд на стадії проведення підготовчого судового засідання не може робити висновок щодо «обґрунтованості підозри» шляхом надання оцінки всіх доказів у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення, що узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини. На думку суду, відомості, викладені в Реєстрі матеріалів досудового розслідування, а також посилання прокурора в клопотанні на матеріали можуть свідчити про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення. Вагомість таких доказів наразі не викликає сумнівів. Таким чином, суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу з огляду потреб судового розслідування. В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто обвинувачений без застосування до нього запобіжного заходу зможе переховуватися від суду. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років. Вказане свідчить, що обвинувачений, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - судом не встановлено. При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує, що згідно п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яжинський проти Польщі» ризик незаконного впливу обвинувачених особисто на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу. Суд з огляду на вказане, з урахуванням, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 наразі перебуває на стадії підготовчого провадження, судове слідство по справі не розпочате, - вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на потерпілу та свідків, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним. Також, суд вважає, що прокурором доведено існування ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_4 не працевлаштований, не одружений, за місцем проживання характеризується негативно та перебуває на обліку як особа, яка вчинила домашнє насильство, що вказує на відсутність у нього міцних соціальних зав`язків. Разом з тим, прокурором не доведено існування ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК України, враховуючи, що досудове розслідування у кримінальному провадженні вже закінчено та всі можливі докази сторонами кримінального провадження зібрані та відкриті в порядку ст.290 КПК України. Перевіряючи наявність законних підстав вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, судом, відповідно до ст. 178 КПК України, оцінено в сукупності фактори, пов`язані з характером особи обвинуваченого, моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, особистими та соціальними обставини його життя, сімейними зв`язками та зв`язками з суспільством. Так, судом враховано, що: 1) за способом життя та економічним становищем: обвинувачений належними доказами не довів суду, що до затримання мав офіційні джерела доходу, займався суспільно-корисною працею, мав міцні соціальні зв`язки; 2) за станом здоров`я: відсутні відомості про незадовільний стан здоров*я обвинуваченого, які б унеможливлювали застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час. Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений прокурором вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а відтак клопотання прокурора підлягає задоволенню. Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків. Однак, враховуючи їх реальне існування, а також оцінюючи сукупність обставин, особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому приходить до висновку про необхідність обрання для нього запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи викладені обставини, той факт, що ОСОБА_4 інкримінується кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, та керуючись вищенаведеними нормами закону, суд вважає за необхідне не визначати в даному випадку розмір застави на підставі п.1 ч.4 ст.183 КПК України.

У зв`язку з викладеними обставинами, жодний інший вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 у кримінальному провадженні.

Доводи захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту спростовується вищенаведеними в даній ухвалі даними та аналізом ймовірності вчинення ОСОБА_4 дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню. За таких обставин суд не може визнати обґрунтованими доводи захисника та самого обвинуваченого щодо відсутності підстав для подальшого тримання обвинуваченого під вартою, оскільки вказані вище обставини в їх сукупності свідчать як про те, що ризики вчинення обвинуваченим вищезазначених дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, існують, так і про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне обрати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 314-316, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до 14 липня 2022 року включно без визначення суми застави.

Утримувати обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою у Державній установі «Одеській слідчий ізолятор».

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Копію ухвали для відома та виконання направити начальнику Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали суду до 14 липня 2022 року включно.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1