КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілих ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000782, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Геронимівка Черкаського р-ну Черкаської обл., українця, громадянина України, працюючого двірником у ЖЕД № 404, одруженого, з вищою освітою, маючого на утриманні трьох дітей: 2005 р.н., 2008 р.н. та 2013 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік. На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався. Задоволено частково цивільний позов. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що 29 січня 2019 року близько 08:00 год на загальному коридорі першого поверху першого під`їзду будинку по АДРЕСА_3 , на ґрунті особистої неприязні виник конфлікт між ОСОБА_6 , ОСОБА_12 (яку ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2021 року звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності), під час якого ОСОБА_6 , маючи протиправний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , кулаком правої руки наніс один удар ОСОБА_8 в ділянку лівого ока. До протиправних дій ОСОБА_6 приєдналась його дружина ОСОБА_12 , яка, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, тримаючи в руці ключі від квартири, декілька разів нанесла удари по голові потерпілій ОСОБА_8 . На крики про допомогу з боку ОСОБА_8 та ОСОБА_13 з кв. АДРЕСА_4 вийшов ОСОБА_9 , який намагався захистити їх від протиправних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_12 .
Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , намагаючись зіштовхнути потерпілу ОСОБА_8 зі сходів, втратив рівновагу, впав на підлогу та продовжив наносити удари ногами потерпілій ОСОБА_8 , а підвівшись, тулубом бив її об стіни будинку, після чого умисно укусив за кисть правої руки, чим спричинив ОСОБА_8 фізичний біль та спричинив тілесні ушкодження. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_12 , тримаючи у руці невстановлений досудовим розслідуванням предмет, що відноситься до аерозольних засобів, розпилила в обличчя потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 речовину подразнюючої дії, внаслідок чого, заподіяла останнім фізичного болю та тілесні ушкодження.
Згідно з висновком експерта № 042-408-2019 від 27.03.2019 року: 1.2.3.4. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з урахуванням даних викладених у «Висновку експертного дослідження» № 041-203-2019 від 30.01.2019 року, свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 29.01.2019 року, у неї мали місце тілесні ушкодження: а) садна в тім`яній ділянці зліва, на долонній поверхні лівої кисті в проекції - підвищення першого пальця; синці в лобно-скроневій ділянці зліва з переходом на повіки лівого ока, на підборідді зліва, в проекції нижньої щелепи справа; б) хімічний опік шкіри повік 1 ступеня обох очей; в) укушена рана (1), садна (6) на тильній поверхні лівої кисті в проекції першої п`ясної кістки. Відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказані тілесні ушкодження у п. п. а), б) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказане тілесне ушкодження у п. в) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Виявлені ушкодження не мають ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявлених ушкоджень, зазначених у п. в) даних Підсумків, свідчать про те, що вони утворились в результаті травматичної дії тупими предметами, що могло бути внаслідок укусу зубами людини; у п. б) даних Підсумків - утворилось від дії подразнюючої речовини, не виключається внаслідок застосування аерозольних засобів; у п. а) даних Підсумків - утворились в результаті травматичної дії тупими предметами, що могло бути внаслідок ударів руками чи іншими тупими предметами. За давністю всі вищевказані тілесні ушкодження можуть відповідати вказаному терміну.
Відповідно до висновку експерта № 042-898-2019 від 20.05.2019 року: 1.2.3.4.5. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 29.01.2019, у неї мало місце тілесне ушкодження: хімічний опік 1 ступеню шкіри повік обох очей. Відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказане ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось від однієї дії подразнюючої речовини, не виключається внаслідок застосування аерозольних засобів, за давністю вказаному терміну.
Згідно висновку експерта № 11-1/379 від 06.12.2019 року: На наданих на дослідження фрагменті тканини, серветці, виявлено отруйну речовину подразнюючої дії - н-нонаноїлморфолін (морфолідпеларгонової кислоти (МПК)).
Відповідно до висновку експерта № 042-899-2019 від 20.05.2019 року: 1.2.3.4.5. Дані наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідчать про те, що під час звернення за медичною допомогою 29.01.2019, у нього мало місце тілесне ушкодження: хімічний опік 1 ступеню шкіри повік обох очей. Відповідно до п. п. 4.6. та 2.3.5. «Правил», вказане тілесне ушкодження, за ступенем тяжкості, відносяться до легкого тілесного ушкодження, так як відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до 6 діб (за критерієм тривалості розладу здоров`я). Вказане ушкодження не має ознак небезпеки для життя. Характер та морфологія виявленого тілесного ушкодження, свідчать про те, що воно утворилось від однієї дії подразнюючої речовини, не виключається внаслідок застосування аерозольних засобів, за давністю може відповідати вказаному терміну.
Отже, дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Не погодившись із вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПУ України за недоведеністю вини, мотивуючи тим, що обвинувачення ґрунтуються лише на показаннях потерпілих, які вони надали у судовому засіданні та під час слідчого експерименту, при проведенні якого умови не були максимально наближеними до тих, за яких відбувалася подія. У подальшому під час апеляційного розгляду справи обвинувачений та його захисник заявили клопотання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності тазакриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 1 року обмеження волі, мотивуючи тим, що суд безпідставно обставиною, що пом`якшує покарання, визнав те, що ОСОБА_6 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, попри те, що двоє неповнолітніх дітей брали безпосередню участь під час нанесення тілесних ушкоджень їхніми батьками потерпілим та чинили перешкоди потерпілій ОСОБА_8 захистити свою матір. Також суд не врахував той факт, що обвинувачений свою вину не визнав, не відшкодував потерпілим завдану їм моральну шкоду та понесені витрати, пов`язані з наданням правової допомоги, а відтак застосування положень ст. 75 КК України є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 49 КК України; пояснення прокурора, потерпілих та їх представників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що в основу вироку покладено показання потерпілих, які не узгоджуються із фактичними обставинами справи, колегія суддів уважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження. Винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю підтверджується сукупністю доказів, які були безпосередньо дослідженні судом під час судового розгляду.
При цьому показання потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 щодо фактичних обставин справи узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 та об`єктивно підтверджуються іншими доказами, яким суд дав оцінку у розумінні ст. 94 КПК України.

Показання потерпілих та свідків є послідовними, узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджується доказами, дослідженими судом, на які суд послався у вироку, а тому колегія суддів не вбачає підстав ставити їх під сумнів.
Також слід зазначити, що протокол слідчого експерименту є допустимим доказом, оскільки відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а відповідну слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, а відтак доводи сторони захисту у цій частині також не обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів уважає доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність винності ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, оскільки суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі докази кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх належними та допустимими, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125КК України, належним чином вмотивувавши його у вироку, а відтак апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
Відповідно ст. 49 КК України строк давності - це передбачений кримінальним законом певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Відповідно вимог ч. 4 ст. 286 КПК України у разі, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа), але до набрання вироком суду законної сили.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, та за згодою обвинуваченого ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Як установлено з матеріалів кримінального провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, вчинив 29 січня 2019 року.

Санкція ч. 2 ст. 125 КК України передбачає покарання у видіштрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до одного року, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Оскільки із дня вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення - 29 січня 2019 року - минуло понад три роки, він може бути звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Судом апеляційної інстанції роз`яснені обвинуваченому правові підстави звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України і обвинувачений погодився з такими підставами закриття і не наполягав на розгляді кримінального провадження в загальному порядку.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання ОСОБА_6 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України необхідно задовольнити, звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження щодо нього.
Керуючись ст. ст. 49, 376, 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 20 грудня 2021 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - скасувати.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 125 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку із закінчення строків, передбачених ст. 49 КК України, звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 125 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/1854/2022
Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_16
Доповідач: ОСОБА_1