ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/468/22 Справа № 693/549/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2022 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 07 жовтня 2022 року, включно, -

в с т а н о в и л а :
В провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000508 від 22.09.2017 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.311 КК України.

У судовому засіданні суду першої інстанції, прокурор заявив клопотання про необхідність продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому строком на 60 днів, з підстав наявності ризиків, що існували і під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник заперечили щодо клопотання прокурора та заявили клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2022 року клопотання прокурора задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, по 07.10.2022 року, включно.

В задоволенні клопотання ОСОБА_8 , підтримане його захисником щодо зміни запобіжного заходу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, вважаючи її незаконною, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 08.08.2022 року та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із засобом електронного контролю.

Зазначив, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та підлягає скасуванню через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він вже тривалий час перебуває під вартою, а його вину у вчиненні інкримінованих злочинів не доведено, зазначає, що а ні суд, а ні прокурор не задовольнили його клопотання щодо виклику свідків в судове засідання, свідків покази яких, на його думку, доводили б його невинуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в яких він обвинувачується. Вважає, що в матеріалах справи відсутні докази його вини у пред`явленому обвинуваченні, а його дії кваліфіковано невірно.

Також обвинувачений зазначив, що судом під час розгляду справи судом не вивчено та не дано оцінки усім обставинам, які вказують на безпідставність продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а прокурором не доведено наявність ризиків передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та, на його думку вони взагалі відсутні.

Апелянт ОСОБА_8 зазначає, що відсутні підстави для його переховування від суду, він має дружину та двох малолітніх дітей, які потребують його допомоги, а тому зміна запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із використанням засобу електронного контролю, надасть можливість своєчасно з`являтися до суду в судові засідання для завершення кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу судді Маньківського районного суду Черкаської області від 08.08.2022 року та обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що в ході досудового слідства були грубо порушені права обвинуваченого та вимоги кримінально процесуального кодексу, разом з тим належних доказів про вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ст.263, ч.1.ст. 311 КК України стороною обвинувачення не отримано.

ОСОБА_8 разом з членами своєї родини проживав в арендованому житлі, яке йому не належить. Власник житла мав вільний доступ до житла, а вилучені під час обшуку предмети не належали ОСОБА_8 , а в наданих суду доказах відсутнє підтвердження, що саме ОСОБА_8 зберігав під час обшуку наркотичні речовини та зброю. Таким чином судом порушено вимоги п.1 ч.1 ст.178 КПК України, а саме не встановлено вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Апелянт наголошує, що прокурором не надано доказів про наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_8 не мав наміру та не переховувся від органів досудового розслідування та/або суду, не мав наміру знищувати, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення чи незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та не вчиняв таких дій.

Крім того, всі свідки обвинувачення на даний час допитані судом, що виключає можливість впливу на них зі сторони обвинуваченого.

Разом з тим, апелянт зазначає, що судом не вивчено та не дано оцінки усім обставинам, які вказують на безпідставність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді утримання під вартою.

Так, обвинувачений має постійне місце проживання та одружений, на його утриманні перебувають двоє неповнолітніх дітей віком 2 та 5 років, на момент затримання він проживав з сім`єю та мав постійну офіційну роботу.

Крім того, на його утриманні перебуває мати, яка за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги.

Також судом не враховано стан здоров`я самого ОСОБА_8 , а саме він має постійну високу температура та виялено пухлину на тілі, яка швидко росте і в разі не надання йому своєчасної кваліфікованої медичної допомоги загрожує здоров`ю та життю.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг. Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг, як захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , так і обвинуваченого ОСОБА_8 , та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також вищевказаною статтею передбачено, що до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим, кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України, а також вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються.

За змістом ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.311 КК України, в тому числі тяжких злочинів за які передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції правильно вказав, що ризики, які слугували підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 не відпали, а можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а тому дійсно існує як ризик переховування від суду з метою уникнення покарання.

Крім того, ОСОБА_8 маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення умисного злочину, діючи з прямим умислом, за місцем свого проживання на території домоволодіння АДРЕСА_2 , обладнав господарське приміщення з метою незаконного виробництва психотропних речовин у великих розмірах, та подальшого їх збуту, використовуючи для цього сукупність хімічних сумішей та реактивів, та в наслідок певного технологічного процесу пов`язаного з синтезуванням, виготовляв психотропну речовину обіг якої обмежено - амфетамін, яку зберігав за місцем свого проживання з метою подальшого її збуту.

Враховуючи характер пред`явленого обвинувачення, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що є достатньо підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 ст. 177 КПК України.

Будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та не доведено обвинуваченим та його захисником.

Крім того, як в судовому засіданні судом першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Що стосується доводів, зокрема захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , що суд не врахував стан здоров`я його підзахисного, а саме те, що він має високу температуру та пухлину на тілі, і ненадання належної медичної допомоги в умовах тримання під вартою це є загрозою його життю, то в даному випадку їх слід визнати необгрунтованими, оскільки будь-яких доказів, які б засвідчували тяжкий стан здоров`я ОСОБА_8 , що унеможливлювало б перебування останнього під вартою, як захисником, так і обвинуваченим суду надано не було.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що діючі норми права встановлюють, що особа, яка перебуває під вартою, не позбавлена права отримувати належну медичну допомогу.

У підпункті 1 пункту 3 розділу І Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року №1769/5, зазначено, що ув`язнені та засуджені, яких тримають у СІЗО, користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених законодавством України і встановлених вироком суду (для засуджених). Обмеження прав, які застосовуються до ув`язнених та засуджених, мають бути мінімально необхідними для досягнення обґрунтованих цілей. Такі обмеження не можуть застосовуватись, якщо для ефективного досягнення поставлених цілей існує менше альтернативне обмеження.

У підпункті 1 пункту 4 розділу І вказаних вище Правил, серед іншого, зазначено, що ув`язнені і засуджені мають право: на охорону здоров`я в обсязі, встановленому Законом України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», за винятком обмежень, передбачених законодавством; за висновком лікуючого лікаря отримувати від родичів або інших осіб (у фабричній закритій непошкодженій упаковці) лікарські засоби або їх аналоги, призначені для проходження курсу лікування, та медичні вироби, а також купувати їх за безготівковим розрахунком; купувати протягом місяця за безготівковим розрахунком продукти харчування і предмети першої потреби, письмове приладдя, газети і книги через торговельну мережу на замовлення на суму та у кількості, що передбачені Законом України «Про попереднє ув`язнення», КВК та цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами), встановлено, що: медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством; у закладах охорони здоров`я ДКВС надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини (пропаганда здорового способу життя, зокрема з питань дотримання особистої гігієни, запобігання інфекційним захворюванням, алкоголізму та наркоманії, попередження самогубств, гігієнічне навчання), організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Вказані норми права дають підстави вважати, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є можливість реалізувати своє право на охорону здоров`я та отримати адекватну медичну допомогу за місцем ув`язнення.

Що стосується доводів апелянтів про те, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є дружина, двоє малолітніх дітей, та хвора мати, які потребують постійної допомоги та догляду, то колегія суддів вважає, що наявність сім`ї та обставини в яких вони перебувають, не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 .

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Дослідивши матеріали клопотання, з урахуванням вимог ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст.177, 178, 183 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, та скасуванню не підлягає.

Керуючись ч ст.ст. 183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2022 року, якою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме по 07 жовтня 2022 року, включно - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: