ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000581 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2022 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України вирішено звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п.1, 2, ч. 1., п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України вирішено покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вирішено задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі: 33 600 (тридцять три тисячі шістсот) грн. 00 коп.; в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі: 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп.

Вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому що він 14.06.2021 року, близько 14.00 години, керуючи технічно справним автомобілем «Рено-Кенгу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «БРОМТЕРМ», під`їхав до будинку АДРЕСА_1 , та через деякий час, ОСОБА_7 , перед початком руху заднім ходом, не переконався, що це буде безпечним, і що позаду його автомобіля нема перешкод, не звернувся для забезпечення безпеки руху до інших осіб, і рухаючись заднім ходом здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка знаходилася на полосі його руху.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 відповідно до висновку судово-медичної експертизи спричинені тілесні ушкодження у виді: тупої травми кінцівок: садна на задній поверхні правого ліктьового суглобу, закритого чрезвертлюгового перелому правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні.
Порушення правил безпеки дорожнього руху, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи, виразилось в тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом автомобілем «Рено-Кенгу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги пункту 10.9 Правил дорожнього руху України, невиконання якого, згідно висновку експерта знаходиться у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання та в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Просив визнати його винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді виправних робіт на строк 3 (три) місяці, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України просив звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - 1 (один) рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Просив зменшити розмір коштів на відшкодування моральної шкоди, спричиненої здоров`ю, та стягнути з нього на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

Просив скасувати вирок суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 33600,00 грн, та прийняти в цій частині рішення про відмову у задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди.

В іншій частині вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 10 березня 2022 року по справі № 199/10486/21 просив залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що всупереч наявним пом`якшуючим обставинам та обставинам, що позитивно його характеризують, суд першої інстанції неправомірно призначив обвинуваченому найбільш суворе покарання, яке передбачене ч. 1 ст. 286 КК України та, на думку апелянта, неправомірно відмовив у задоволенні клопотання обвинуваченого про призначення йому покарання у виді виправних робіт строком на 3 місяці, враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також те, що обвинувачений не є особою, яка потребує ізоляції від суспільства.
Апелянт також зазначив, що відповідальність власника транспортного засобу «Рено-Кенгу», державний номер НОМЕР_2 , застрахована в ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/5601606, який діяв на час ДТП, і, враховуючи, що страхова сума у повному обсязі покриває заподіяну матеріальну шкоду, відсутні підстави для стягнення з нього заподіяної матеріальної шкоди.
Апелянт також звертає увагу, що допитана в судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що вона не має жодних претензій до обвинуваченого в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, оскільки вона в подальшому планує отримати її в страховій компанії.
Обвинувачений вважає безпідставним висновок суду першої інстанції про те, що обвинувачений не заявляв клопотання про залучення співвідповідачем відповідну страхову компанію, оскільки право подання вказаних клопотань належить виключно потерпілому, який на власний розсуд визначає коло відповідних співвідповідачів, з яких він просить суд стягнути кошти.
Апелянт також зазначив, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з обвинуваченого на користь потерпілої моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн, оскільки вказана сума відшкодування, на думку апелянта, є необгрунтованою.
Апелянт зазначив, що при визначенні розміру заподіяної моральної шкоди судом першої інстанції не враховано визнання обвинуваченим своєї вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на утриманні обвинуваченого знаходиться неповнолітня донька 2004 року народження та дружина, при цьому, розмір заробітної плати обвинуваченого станом на грудень 2021 року становив 8273,73 грн, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 18.01.22, і інших доходів обвинувачений не має.
Тому обвинувачений вважає, виходячи з тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та негативних наслідків для потерпілої, з урахуванням всіх обставин справи, обґрунтованим розміром моральної шкоди є 50 000,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.
Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів тих обставин, які ніким не оспорюються, та, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вирішив обмежитись допитом обвинуваченого, потерпілої, дослідженням письмових документів, та висновків експерта.
Колегія суддів зазначає, що ч. 3 ст. 349 КПК України передбачає право суду прийняти рішення про проведення скороченого судового розгляду і визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи та розміру цивільного позову, які ніким не оспорюються.
Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Головуючий зобов`язаний з`ясувати, чи правильно обвинувачений та інші учасники судового розгляду розуміють зміст тих обставин, які вони не оспорюють, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, одночасно роз`яснює їм, що у випадку, коли суд прийме рішення про скорочений судовий розгляд, вони будуть позбавлені права оскаржити визнані ними фактичні обставини.
Колегія суддів зазначає, що подана обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційна скарга, в якій він просить зменшити розмір заявленої шкоди свідчить про те, що обвинувачений не згоден із заявленим цивільним позовом, що, не передбачає проведення скороченого судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі щодо розміру заявленого цивільного позову, що, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, і тягне за собою скасування рішення, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Згідно ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Колегія суддів зазначає, що під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати вищенаведене, дослідити також інші доводи апеляційної скарги, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді вказаного кримінального провадження, та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000581 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 10 березня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000581 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4