ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6368/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1058/22 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, маючий вищу освіту, не працюючий, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3140 грн. 20 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

25 квітня 2019 року, приблизно о 10.00 годині, водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «RENAULT RAPID» реєстраційний номер НОМЕР_1 . здійснював рух заднім ходом, поблизу будинку № 22 по вул. Професора Толока, рухаючись по зеленій зоні у напрямку від проїзної частини вул. Дніпровські пороги, в напрямку вул. Бородинська в м. Запоріжжі.
В цей же час, поблизу будинку № 22 по вул. Професора Толока в м. Запоріжжі, рухаючись по тротуару у напрямку зліва на право за ходом руху автомобіля, позаду нього, йшла пішохід ОСОБА_9 .
Водій ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, де вказано: «під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», не переконався в безпеці своїх дій, не звернувся за допомогою до інших осіб, які могли б своїми діями запобігти створенню перешкод для руху іншим учасникам, здійснюючи рух заднім ходом, допустив наїзд задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_9 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , були спричинені тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, а саме: «тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом шийки лівої стегнової кістки приведших до флеботромбозу глибоких вен лівої нижньої кінцівки та вен малого тазу з розвитком тромбоемболїї легеневої артерії. Крововилив в м`які тканини лівого стегна, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки утворилися від дії тупого предмету з переважною травмуючою поверхнею в ділянку верхньої треті лівого стегна. Дане ушкодження має причинний та прямий зв`язок з настанням смерті, утворилось незадовго до надходження в стаціонар, та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Закритий перелом лівої променевої кістки в ділянці променево-зап`ясткового суглобу утворився від дії тупого предмету переважно травмуючою поверхнею в ділянку лівої долоні. Дане ушкодження має ознаки тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, в прямому причинному зв`язку з настанням смерті не перебуває та утворилося незадовго до надходження в стаціонар.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 9-494 від 27.08.2019 в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія автомобілю «RENAULT RAPID», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , не відповідали вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом виконання вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає вирок незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильною кваліфікацією його дій за ч. 2 ст. 286 КК України та суворістю призначеного основного і додаткового покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що адвокат ОСОБА_8 подав до суду першої інстанції клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, оскільки існують достатні підстави вважати, що висновок експерта № 1589 від 16 червня 2019 року щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_9 є необґрунтованим та таким, що суперечить іншим матеріалам справи і викликає сумніви в його правильності.

У цьому клопотанні зазначені недоліки та суперечності висновку експерта № 1589 від 16 червня 2019 року, які полягають у наступному.

З висновку вбачається, що удар прийшовся рухаючимся транспортним засобом в ділянку лівої зовнішньої поверхні лівого стегна та в ділянку лівої долоні, але при з`ясуванні в суді обставин ДТП встановлено, що на момент отримання потерпілою тілесних ушкоджень вона ішла по тротуару, а з правого боку в її напрямку рухався заднім ходом автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . У вироку суду та обвинувальному акті йдеться, що автомобіль допустив наїзд задньою кузова на пішохода ОСОБА_9 , від чого вона впала.

Очевидно, що такий механізм спричинення тілесних ушкоджень виключається, так як за описаних у вироку суду обставин, удар мав відбутись в праву ногу чи в праву частину тіла потерпілої, але ні в якому разі не в ліву.

Крім того не перевірено, чи існує на задній частині автомобіля виступаюча над поверхнею кузова деталь, яка під час руху автомобіля заднім ходом мала б першочергово спричинити удар в ділянку верхньої треті лівого стегна.

При цьому, на правій частині тіла потерпілої та на правій нозі і на правій руці потерпілої не виявлені будь-які тілесні ушкодження.

Також очевидно, що автомобіль, який в момент зупинки торкається долоні руки людині, неспроможний зламати променеву кістку в ділянці променево-запясткового суглобу.

На задній частині кузова автомобіля не було виявлено будь-яких пошкоджень на висоті лівого стегна та лівої долоні потерпілої, пов`язаних з ДТП, а на речах та одежі потерпілої теж не було виявлено пошкоджень цілісності тканини, будь-яких слідів чи часток лакофарбового покриття автомобіля та часток інших нашарованих на кузові автомобіля.

Викладене дає підстави стверджувати, що автомобіль не скоював наїзду на потерпілу, а зупинився в безпосередній близькості від неї.

Тому тілесні ушкодження у потерпілої могли виникнути в результаті падіння потерпілої з висоти власного зросту без дії зовнішньої направленої сили та при падінні травмуючий вплив відбувся на ділянці лівого бедра чи лівого тазо-стегнового суглобу та лівої кисті.

Вважає, що такий механізм спричинення тілесних ушкоджень потерпілій найбільш ймовірний та виключає кримінальну відповідальність водія у цій ДТП через те, що не сталось контакту автомобіля з тілом потерпілої.

Крім того, висновок експерта не в повній мірі відповідає положенням Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

В п. 2.1.1, п. 2.1,2, п. 2.1.3. Правил викладені ознаки тяжких тілесних ушкоджень, проте експерт, за відсутності ушкоджень, викладених у п. 2.1.3 Правил, крововилив в м`які тканини лівого стегна та закритий перелом шийки лівої стегнової кістки безпідставно відніс до тяжких тілесних ушкоджень, оскільки вони не належать до ушкоджень, небезпечних для життя.

Вважає, що вказані тілесні ушкодження мають ознаки тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки відповідають п. 2.2. Правил.

З висновку експерта також убачається, що смерть ОСОБА_9 настала від тупої травми лівої нижньої кінцівки з переломом шийки лівої стегнової кістки, що призвели до флеботромбозу глибоких вен лівої нижньої кінцівки та вен малого тазу з розвитком тромбоемболії легеневої артерії.

Тобто травма нижньої кінцівки з переломом шийки лівої стегнової кістки сама по собі не стала причиною смерті, оскільки смерть безпосередньо настала від ускладнення.

Суд при розгляді справи залишив невирішеними важливі питання: чи не мала потерпіла проблеми з флеботромбозом за свого життя, чи можливо було запобігти флеботромбозу, чи належним чином та чи в достатньому обсязі і чи кваліфіковано надавалось медична допомога в лікарні.

29 квітня 2019 року доплерографія не виявила тромбозу і тромбофлебіту вен нижніх кінцівок, а на наступний день ОСОБА_9 померла від флеботромбозу.

Оскільки флеботромбоз не міг виникнути протягом доби і досягти такої тяжкості, яка мала спричинити смерть потерпілої, то слід дійти висновку, що відбуваюсь неналежне медичне обстеження та неналежне лікування потерпілої в лікарні, наслідками якого стала смерть потерпілої ОСОБА_9 .

Доведення цих обставин суттєво впливатиме на кваліфікацію скоєного правопорушення навіть у разі підтвердження винуватості, а також на суворість покарання.

Задля усунення викладених протиріч та недоліків досудового розслідування суду належало призначити у справі комісійну судово-медичну експертизу, але суд ухвалою від 15 лютого 2022 року залишив без задоволення клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи.

Вважає, що висновок суду про те, що його автомобіль здійснив наїзд на пішохода не підтверджений належними доказами, суд у вироку поклався на хибний висновок експерта та суперечливі покази свідків, викривив показання свідка ОСОБА_10 , який чітко вказав, що він не бачив обставини наїзду автомобіля на пішохода (момент контакту).

До того ж, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показали, що бачили, як автомобіль вдарив потерпілу задньою частиною кузова, однак при цьому не змогли докладно розповісти про механізм наїзду автомобіля на потерпілу, зокрема, в яку частину тіла прийшовся удар, як відбувалось падіння потерпілої на тротуар тощо.

З урахуванням викладеного вважає, що відсутній прямий причинний зв`язок між ушкодженнями, отриманими потерпілою в ДТП та її смертю від флеботромбозу глибоких вен лівого стегна та вен малого тазу, тромбоемболії легеневої артерії, оскільки спричинені ОСОБА_9 тілесні ушкодження самі по собі не тягнуть за собою наслідки у вигляді смерті.

Таким чином, обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є недоведеним, тому вирок суду підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження.

Звертає увагу, що навіть якщо апеляційний суд дійде висновку, що все ж стався наїзд автомобіля на потерпілу, то вчинене слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки отримані потерпілою тілесні ушкодження відносяться до середнього ступеня тяжкості.

З приводу призначеного покарання зазначає, що він під час досудового розслідування активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, давав слідчому правдиві та докладні покази по суті дорожньо-транспортної пригоди, брав участь у слідчих експериментах; надавав своєчасно та в повному обсязі витребувані слідчим документи та інше (що є пом`якшуючою покарання обставиною, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України).

Крім того, безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди він приїхав до лікарні, де надавав потерпілій грошову допомогу, оплачуючи за власний кошт всі необхідні обстеження та купуючи потрібні ліки і медичні засоби (п. 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України).

Під час досудового розслідування він у повному обсязі відшкодував заподіяну майнову та моральну шкоду, сплативши потерпілій та її сину грошові кошти в сумі 1300 доларів США і 16700 гривень (п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України).

Перелічені обставини, які пом`якшують покарання, суд при призначенні покарання не врахував.

Крім того, на момент дорожньо-транспортної пригоди він працював, перебуває у зареєстрованому шлюбі, має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Також суд у вироку не обґрунтував відсутність підстав для застосування ст. 75 КК України, хоча він вперше притягається до кримінальної відповідальності, інкримінований йому злочин є необережним, відсутні обтяжуючі покарання обставини, наявні пом`якшуючі покарання обставини.

З приводу додаткового покарання зазначає, що суд мав можливість його не призначати, оскільки він працює водієм, за допомогою використання автомобіля заробляв на життя та проживання своєї сім`ї.

Просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, або вирок змінити та кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 286 КК України, а основне та додаткове покарання йому призначити із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Також в апеляційній скарзі викладено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи з поставленням експертам ряду запитань, викладених у клопотанні, з витребуванням медичних документів на ім`я ОСОБА_9 .

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав свою апеляційну скаргу без доповнень.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду також підтримав апеляційну скаргу та зазначив, що відсутні докази того, що був контакт автомобіля з потерпілою. До того ж, автомобіль наближався до потерпілої з правої сторони, а усі тілесні ушкодження у потерпілої були зліва. У випадку, що якщо суд не погодиться з такими доводами, то все одно відсутній причинний зв`язок між тілесними ушкодженнями та смертю потерпілої, тому дії ОСОБА_7 необхідно кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України з призначенням покарання із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, зокрема, повинно бути ухвалене згідно з нормами матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

З огляду на ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, окрім іншого, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 410 КПК України, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні мають істотні суперечності.

Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити, окрім іншого, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Всупереч вищевказаним нормам закону, суд першої інстанції лише зазначив у вироку показання обвинуваченого, потерпілого, свідків та експерта, а також перелічив надані стороною обвинувачення докази, без надання їм належної правової оцінки та аналізу.

Визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції не прийняв до уваги показання обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 , і в порушення вимог ст. 374 КПК України належним чином не мотивував, чому взяв до уваги лише докази сторони обвинувачення, а докази сторони захисту відкинув.

У вироку формально зазначено, що доводи сторони захисту є надуманими та такими, що об`єктивно спростовуються дослідженими в судовому засідання поясненнями потерпілого, свідків, експерта та письмовими матеріалами кримінального провадження.

Однак аналіз, оцінку і співвідношення доводів сторони обвинувачення із доказами, наявними у матеріалах провадження суд не зробив, не усунув суперечностей, що в свою чергу викликає вірогідність наявності ряду припущень у вказаному провадженні, які є недопустимими при ухваленні вироку.

Крім того, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, суд у вироку вибірково взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 , взявши до уваги одні та без відповідного мотивування відкинувши інші.

Так, з технічного запису та журналу судового засідання від 17 травня 2022 року (т. 2, а.с. 1-2) вбачається, як обвинувачений ОСОБА_7 показав, що коли він на автомобілі здійснював рух заднім ходом, то почув крик жінки. Він зупинився та вийшов з автомобіля та побачив, що на землі на лівому боці лежала жінка, яка скаржилась на біль з лівої сторони.

Таким чином, у вироку суду не враховано вказані показання обвинуваченого з приводу механізму утворення у потерпілої ОСОБА_9 тілесних ушкоджень.

При цьому, беручи до уваги показання свідків, суд у вироку взагалі не проаналізував та не врахував пояснення свідка ОСОБА_11 , яка категорично показала, що особисто бачила, як автомобіль вдарив жінку у праву сторону, від чого жінка впала.

Вказані показання обвинуваченого та свідка свідчать на користь версії сторони захисту з приводу невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині механізму отримання тілесних ушкоджень та напрямку травмуючої сили, натомість вирок взагалі не містить аналізу їх доказового значення.

До того ж, у формулюванні обвинувачення, яке визнано судом доведеним, зазначено, що «Рухаючись по тротуару у напрямку зліва направо за ходом руху автомобіля, позаду нього, йшла пішохід ОСОБА_9 … Водій ОСОБА_7 … допустив наїзд задньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_9 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди… пішоходу ОСОБА_9 були спричинені … тупа травма лівої нижньої кінцівки з переломом шийки лівої стегнової кістки приведших до флеботромбозу глибоких вен лівої нижньої кінцівки … Крововилив в м`які тканини лівого стегна, закритий перелом шийки лівої стегнової кістки утворилися від дії тупого предмету з переважною травмуючою поверхнею в ділянку верхньої треті лівого стегна… Закритий перелом лівої променевої кістки в ділянці променево-зап`ясткового суглобу утворився від дії тупого предмету переважно травмуючою поверхнею в ділянку лівої долоні…»

Крім того, з висновку експерта № 1589 від 16 червня 2019 року вбачається, що «не виключено утворення всіх ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди в результаті удару рухаючимся транспортним засобом в ділянку лівої зовнішньої поверхні лівого стегна та в ділянку лівої долоні (т. 1, а.с. 163-167).

Разом з тим, з усіх наявних у матеріалах кримінального провадження схем до протоколів огляду та додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схем до протоколів проведення слідчих експериментів вбачається, що напрямок руху пішохода ОСОБА_9 був зліва направо за ходом руху автомобіля (т. 1, а.с. 156, 170, 175, 179, 184, 188).

Тобто травматичний вплив від удару автомобіля в будь-якому випадку не міг відбутися в ліву частину тіла потерпілої, оскільки положення її тіла та напрямок руху чітко свідчать про те, що контакт з автомобілем обвинуваченого міг відбутися лише в праву частину її тіла.

За таких обставин, не з`ясованим судом першої інстанції залишилося те, яким чином від травматичного впливу в область правої частини тіла пішохода ОСОБА_9 , останній були заподіяні ушкодження в ділянку лівої зовнішньої поверхні лівого стегна та в ділянку лівої долоні.

Особливу увагу колегія суддів звертає і на те, що за висновком експерта № 1589 від 16 червня 2019 року, утворення всіх ушкоджень відбулося саме в результаті удару рухаючимся транспортним засобом в ділянку лівої зовнішньої поверхні лівого стегна та в ділянку лівої долоні, а не в результаті можливого падінні на ліву сторону після наїзду автомобіля обвинуваченого (т. 1 а.с. 162-168).

Колегія суддів вважає, що з мотивувальної частини вироку (з встановлених судом обставин) взагалі неможливо встановити, від чого саме пішохід ОСОБА_9 отримала пошкодження лівої частини тіла (враховуючи, що автомобіль згідно досліджених судом доказів вдарив її в праву частину тіла) та чи перебувають вказані тілесні ушкодження в причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

Спростовуючи доводи сторони захисту в частині цієї неузгодженості, суд першої інстанції послався на показання експерта ОСОБА_13 та зазначив, що вказаний експерт надав суду змістовну відповідь на кожне запитання учасників процесу та підтвердив достовірність зроблених ним висновків.

Разом з тим, з технічного запису та журналу судового засідання від 6 грудня 2021 року (т. 1, а.с. 234, 235) вбачається, що під час допиту експерта ОСОБА_13 у порядку ст. 356 КПК України, на запитання адвоката ОСОБА_8 про те: «Як при ударі в праву сторону тілесні ушкодження виникли зліва?», експерт відповів що «не знає, оскільки під час проведення експертизи у нього не було матеріалів справи». У подальшому, на уточнюючі запитання учасників судового провадження, експерт також відповідав, що він «не знає».

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту експерта ОСОБА_13 не було усунуто сумніви в повноті проведеної ним експертизи.

За таких обставин, суд першої інстанції формально розглянувши, необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи, висновки якої могли б надати можливість спростувати або підтвердити версію сторони захисту, а тому мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Усім вищевказаним обставинам суд першої інстанції належної уваги не приділив, версію сторони захисту належним чином не оцінив та переконливо не спростував її, що ставить під сумнів правильність висновків суду щодо фактичних обставин справи, викладених в оскаржуваному вироку.

Враховуючи відсутність оцінки судом першої інстанції всіх наявних у матеріалах кримінального провадження доказів окремо, з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, які відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України є істотними, тобто такими порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З огляду на відсутність ретельного дослідження судом першої інстанції вищевказаних обставин та неналежну оцінку досліджених судом доказів, колегія суддів не може прийти до висновку поза розумним сумнівом про доведення вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також про наявність чи відсутність в його діях складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зазначені порушення є підставами для скасування судового рішення і оскільки в апеляційній скарзі захисник обвинуваченого не просив повторно дослідити докази сторони обвинувачення та захисту, вони не можуть бути усунуті під час апеляційного розгляду в межах ст. 404 КПК України, що є підставою призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити усі докази кримінального провадження, з належною їх мотивацією, в тому числі, взяти до уваги інші доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Вирішуючи у відповідності до ч. 1 ст. 197, ст. 331, п. 3 ч. 1 ст. 419 КПК України питання щодо запобіжного заходу, колегія суддів виходить із наступного.

Оскільки у кримінальному провадженні обвинуваченому запобіжний захід не обирався і на даний час відсутні підстави для його обрання, колегія суддів вважає за потрібне запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирати.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 411, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2022 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/6368/19