У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Ужгород клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області, погоджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000158 від 17.03.2022, розпочатому за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України
в с т а н о в и в:
на розгляд слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області, погоджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000158 від 17.03.2022, розпочатому за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, у якому старший слідчий просить слідчого суддю:
-з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та відшукання, подальше встановлення власників, водіїв та осіб, які переміщувались на вказаних авто, накласти арешт на легкові автомобілі марки ВАЗ - 21074 з номерними знаками НОМЕР_1 , 1996 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , тип кузова - седан, зареєстрований за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ВАЗ - 21099 з номерними знаками НОМЕР_3 , 1998 року випуску, синього кольору, VIN НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Клопотання обґрунтоване тим, що неповнолітній ОСОБА_5 , будучи у попередній злочинній змові з малолітніми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , проживаючи у Тячівському районі, добре орієнтуючись на місцевості, зоорганізував незаконне переправлення осіб призовного віку через Державний кордон України до країн Європейського Союзу та за окрему грошову винагороду, показавши місце мілководдя річки Тиса у районі смт.Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, незаконно переправиа до Румунії дев`ятьох осіб призовного віку, після чого на місці вчинення кримінального правопорушення неповнолітній ОСОБА_5 та малолітній ОСОБА_7 були затримані працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім цього, як зазначає слідчий, досудовим розслідуванням встановлено, що особи, які незаконно перетнули Державний кордон України, на територію області через КПП Нижні Ворота 12.03.2022 приїхали на легкових автомобілях марки ВАЗ - 2107 з номерними знаками НОМЕР_1 , 1996 року випуску, білого кольору, зареєстрований за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ВАЗ - 21099 з номерними знаками НОМЕР_3 , 1998 року випуску, синього кольору, зареєстрований за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказані автомобілі, за незаконний перетин невстановленими особами призовного віку через кордон України до країн Європейського Союзу, були обіцяні неповнолітньому ОСОБА_5 як винагороду за сприяння ним у незаконному перетині кордону.
У судове засідання слідчий не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату і місце його проведення, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення заявленого клопотання по суті, слідчий суддя встановив наступне.

Витягом з ЄРДР від 17.03.202 №0000158 підтверджується здійснення Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.
Зі змісту вказаного витягу вбачається те, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали обставини про те, що 16.03.2022, близько 19 години 00 хвилин, двоє неповнолітніх осіб, а саме: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканець АДРЕСА_2 за обумовлену винагороду, показали 9 (дев`ятьом) особам чоловічої статті ромської народності, місце мілководдя на річці «Тиса» в районі смт.Солотвино Тячівського району Закарпатської області, де можна з легкістю переплести до країни Румунії, і під час цього неповнолітні ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були затримані, а дані 9 (девять) осіб в той час зуміли переплести до країни Румунії.
Матеріалами клопотання підтверджується те, що власником транспортного засобу ВАЗ 21074 д.н.з. НОМЕР_1 являється ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_5 ), а власником транспортного засобу ВАЗ 21099 д.н.з. НОМЕР_3 значиться ОСОБА_4 ( НОМЕР_6 ).
Згідно з відповіддю відділу кримінального аналізу ГУНП в Закарпатській області від 25.08.2022 №664/106/6-5-2022 з 01.01.2022 громадянка ОСОБА_3 12.03.2022 перетнула кордон у напрямку «виїзд» через пункту пропуску Малий Березний.
Щодо громадянина ОСОБА_4 відомості стосовно перетину Державного кордону України в напрямку «в`їзд» та «виїзд» за період часу з 01.01.2022 відсутні.
У відповідності до наданих слідчим відомостей підтверджується рух транспортного засобу д.н.з. НОМЕР_3 на території Закарпатської області за період часу з 12.03.2022 по 16.03.2022.
Згідно з відповіддю відділу кримінального аналізу ГУНП в Закарпатській області від 01.08.2022 №565/106/6-5-2022 транспортний засіб д.н.з. НОМЕР_1 вперше зафіксовано на території Закарпатської області 12.03.202 під час руху трасою до КПП «Нижні Ворота».
Відповідно до постанови слідчого б/н від 17.03.2022 вказані транспортні засоби визнано речовими доказами.
Виходячи з наявності підстав для накладення арешту, слідчий звернувся до слідчого судді з відповідним клопотанням.
Вирішуючи подане клопотання про скасування арешту, слідчий суддя виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно зі статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на мирне та вільне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 1 статті 16 КПК України).

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (абзац перший частини 3 статті 170 КПК України).

Таким чином, накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів допускається без повідомлення певній особі про підозру та може накладатися на майно будь-якої фізичної.

Згідно з частиною 1 статті 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

За правилами частини 2 цитованої норми у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 332 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне переправлення осіб через державний кордон України.
Так, частиною 1 вказаної норми встановлено, що незаконне переправлення осіб через державний кордон України, організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями або сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод караються позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.
Згідно з ч.2 ст.332 КК України однією з кваліфікуючих ознак складу аналізованого злочину являється його вчинення за попередньою змовою групою осіб.
У свою чергу, приписами частини 3 цитованої статті передбачено кваліфікований склад злочину, за яким кваліфікуючими ознаками детерміновано вчинення кримінального правопорушення організованою групою або його вчинення з корисливих мотивів.
Слід звернути увагу на те, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.332 КК України, виявляється у: 1) незаконному переправленні осіб через державний кордон України; 2) організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України; 3) керівництві такими діями; 4) сприянні їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.
У свою чергу, під знаряддям злочину слід розуміти факультативні ознаки об`єктивної сторони складу злочину, до яких належать певні предмети або процеси навколишнього світу (наприклад, електричний струм, радіація тощо), які злочинець використовує для дії на предмет посягання, потерпілого або на інші цінності, що охороняються законом про кримінальну відповідальність. Тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення є ті предмети, які безпосередньо використовуються виконавцем злочину для вчинення дій, що утворюють склад відповідного правопорушення. При цьому, як слідує з доводів слідчого, перетин Державного кордону України здійснено вплав через річку.
Отже, слідчий суддя відхиляє, що транспортні засоби, наведені слідчим у поданому клопотанні можуть вважатися знаряддям вчинення злочину.
За правилами ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У зв`язку з цим слідчий суддя критично оцінює доказове значення пояснень ОСОБА_7 і ОСОБА_5 , як долучених до клопотання.
Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність (ч.1 ст.18 КК України).
Поряд із цим, слідчий суддя зауважує про те, що відповідно до положень статті 22 КК України кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років. Особи, що вчинили кримінальні правопорушення у віці від чотирнадцяти до шістнадцяти років, підлягають кримінальній відповідальності лише за кримінальні правопорушення, перелік яких наведено у ч.2 ст.22 КК України. Між тим, незаконне переправлення осіб через державний кордон України серед тих кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких настає з 14 років не значиться.
Таким чином, суб`єктом незаконного переправлення осіб через державний кордон України у розумінні статті 332 КК України може бути особа, яка на день вчинення дій, які складають об`єктивну сторону складу відповідного правопорушення, досягла 16-річного віку.
У свою чергу, як слідує з матеріалів клопотання, днем народження ОСОБА_7 вказано 26 квітня 2007 року, тобто він станом на 17.03.2022 не був суб`єктом кримінального правопорушення, у межах розслідування якого слідчий просить застосувати захід забезпечення у вигляді накладення арешту на майно.
Більше того, слідчий суддя наголошує на тому, що матеріали клопотання не містять належних та допустимих підтверджень причетності ОСОБА_6 до незаконного переправлення осіб через державний кордон України. При цьому, як вказано слідчим, ОСОБА_6 являється малолітнім.
Згідно з ч.2 ст.6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Беручи наведене до уваги, слід зробити висновок, що малолітство ОСОБА_6 автоматично виключає можливість стверджувати про те, що він являється суб`єктом кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 26 КК України співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення.
Тобто співучасником може стати виключно особа, яка сама може вважатися суб`єктом кримінального правопорушення.
Як наслідок, той факт, що ОСОБА_6 не міг бути суб`єктом кримінального правопорушення за ст.332 КК України нівелює можливість розцінювати кримінальне правопорушення як таке, що вчинене у співучасті.
Більше того, слідчий суддя звертає увагу на те, що внесення відомостей о ЄРДР за фактом незаконного переправлення осіб до Румунії мало місце 17.03.2022. Тобто з моменту вчинення діяння, що є предметом розслідування ГУНП в Закарпатській області минуло понад, аніж 6 місяців.
Отже, доводи слідчого про необхідність накладення арешту з метою збереження слідової картини злочину є неприйнятними та слідчим суддею відхиляються.
Як зазначалося слідчим суддею, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1)існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2)потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Підсумовуючи викладене, слідчий суддя констатує, що слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у право власності, як не доведено і те, що накладення арешту на відповідні транспортні засоби відповідатиме меті накладення арешту майно та забезпечить виконання завдань, які законодавець наводить у ч.1 ст.170 КПК України.
Отже, клопотання про накладення арешту слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 22, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області, погоджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Закарпатської обласної прокуратури, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000158 від 17.03.2022 відмовити повністю.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1