УХВАЛА

01 вересня 2022 рокум. Рівне

Колегія суддівРівненського міського суду Рівненської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

особи, яка виявила бажання взяти обвинуваченого на поруки - ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В судовому засіданні прокурор заявив письмове клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи під дією більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, він буде ухилятись від явки до суду та може перешкоджати встановленню істини у справі.

Крім того, зазначив, що необхідно враховувати прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

При цьому прокурор просив врахувати те, що ОСОБА_10 , будучи представником громадських організацій, може намагатись здійснювати тиск на свідків та потерпілого, що відповідно підтверджується участю у судових засіданнях представників таких організацій, що сторона обвинувачення розцінює як тиск у тому числі на потерпілого.

Зазначене свідчить про наявність ризику, передбаченого п. З ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_10 може незаконно впливати на свідків, потерпілого у тому числі через невстановлених осіб у яких обвинувачений придбав бойові припаси, які в подальшому передав ОСОБА_12 для здійснення вбивства ОСОБА_13 .

Крім того, мотивом злочинної діяльності ОСОБА_10 , спрямованої на вбивство ОСОБА_13 , було отримання доходів з бізнес-інтересів щодо вирубки лісу та добування бурштину на території Рівненської області, ліквідацію усіх конкурентів, які контролюють вказаний бізнес, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 буде намагатися продовжити злочинну діяльність з метою виконання своїх зобов`язань перед особами, які також планували увійти до вказаного бізнесу разом з ним.

Вказане свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який виражається в тому, що обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Враховуючи характер злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_10 та суворість покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. З ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, наявні всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду, незаконними засобами через залякування впливати на свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених злочинів та потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочини проти громадської безпеки та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заявлені ризики не зменшилися у зв`язку з тим, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинивши особливо тяжкий злочин, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується.

Враховуючи вищезазначені ризики, продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, у тому числі, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Просить клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 задовільнити.

До суду з письмовою заявою звернувся ОСОБА_11 про взяття обвинуваченого ОСОБА_10 на поруки. Заяву обгрунтовує тим, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має міцні соціальні зв"язки, постійне місце проживання, офіційний дохід у зв"язку із здійсненням підприємницької діяльності, має на утриманні дружину пенсійного віку, є активним учасником бойових дій на Сході України і сумлінно виконував свої військові обов"язки з відновлення суверенітету та територіальної цілісності України в період з 07.05.2014 року по 15.12.2014 рік, має безліч відзнак та нагород. Одночасно ОСОБА_10 має незадовільний стан здоров"я, що підтверджується відповідною медичною документацією. Також ОСОБА_11 повідомив суду, що готовий забезпечувати явку обвинуваченого до Рівненського міського суду в дні судових засідань, які будуть мати місце з приводу розгляду кримінального провадження. Просить звільнити ОСОБА_10 з під варти та передати його під особисту поруку.

Представник потерпілого та потерпілий клопотання прокурора підтримали та просять продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою ще на 60 днів. Проти задоволення заяви ОСОБА_11 про взяття обвинуваченого на поруки та звільнення його з під варти заперечили. Проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по місцю його реєстрації або звільнення з під варти для захисту територіальної цілісності України також заперечили.

Захисник ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 заперечила проти задоволення клопотання прокурора та подала письмове клопотання про відмову у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрання обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по місцю реєстрації або звільнення з під варти для захисту територіальної цілісності України у зв"язку з війною. В клопотанні вказує, що ОСОБА_10 , 1969 р.н., з 2014 року, має бойовий досвід як в Афганістані, так і був добровольцем, який відповідно до Наказу Міністерства Оборони України від 29.07.2014 року, був прийнятий з 18 травня 2014 року та приступав до виконання своїх службових обов`язків як командир відділення розвідувального взводу військової частини ПП НОМЕР_1 . Згідно характеристики, за час проходження служби, будучи прикомандированим в якості добровольця, до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 зарекомендував себе з позитивної сторони. Патріотичний та відважний громадянин, який став на захист своєї батьківщини. ОСОБА_10 безпосередньо брав участь в АТО під час захисту територіальної цілісності України . Вищевказаний бойовий досвід ОСОБА_10 , може бути цінним у підготовці мешканців м, Рівне відповідним навичкам в умовах воєнного стану, та безпосередньо здійснювати захист м.Рівне та територію України в цілому, з огляду на ситуацію, яка склалась.

Просить суд обрати домашній арешт щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , адже даний запобіжний захід на її думку є достатнім для ОСОБА_10 , з урахуванням наявних епікризів з відомостями щодо його стану здоров`я та з урахуванням позитивних характеристик, офіційного місця роботи, наявних нагород, тісних соціальних зв`язків, утриманців та інших вищевикладених обставин щодо особи ОСОБА_10 . Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. У разі, якщо суд прийде до висновку про відмову в обранні ОСОБА_10 такого запобіжного заходу, просить звільнити його з під варти для захисту територіальної цілісності України у зв"язку з війною. Також підтримала заяву ОСОБА_11 про взяття обвинуваченого ОСОБА_10 на поруки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту по місцю реєстрації або звільнити його з під варти для захисту територіальної цілісності України у зв"язку з війною. Заяву ОСОБА_11 про взяття обвинуваченого ОСОБА_10 на поруки підтримав.

Обвинувачений просить не продовжувати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою, а звільнити його з під варти з передачею на поруки ОСОБА_11 .

Заслухавши прокурора, особу, яка виявила бажання взяти обвинуваченого на поруки, потерпілого, представника потерпілого, обвинуваченого та його захисників, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 має суспільно-небезпечний характер, відноситься до категорії особливо тяжких, що свідчить про те, що останній є особою суспільно-небезпечною та потребує ізоляції від суспільства.

Як передбачено ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обгрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Даних, які б вказували на неможливість продовження вказаного запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 не встановлено.

З 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, обвинувачений міг би виконувати свій військовий обов`язок щодо захисту інтересів держави.

Однак, з врахуванням тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, не має підстав для обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж раніше обраний. Підстав для задоволення заяви ОСОБА_11 про взяття ОСОБА_10 на поруки суд також не вбачає.

Судом встановлено, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк понад десять років.

При розгляді даних клопотань суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , вагомість наявних доказів вчинення ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, вік, стан здоров`я.Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

Зважаючи на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, враховуючи позицію потерпілого, висловлену ним в судовому засіданні, з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора необхідно задовольнити та продовжити щодо ОСОБА_10 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до нього вказаного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 180, 183, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту по місцю його реєстрації або звільнення з під варти для захисту територіальної цілісності України - відмовити.

В задоволенні заяви ОСОБА_11 про взяття обвинуваченого ОСОБА_10 на поруки - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянину України , раніше не судимому, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушеннь, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 27, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, тобто з 01 вересня 2022 року по 30 жовтня 2022 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому та направити ДУ «Рівненський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3