Справа № 309/3824/21
Провадження № 1-кп/309/310/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження (внесеного до ЄРДР за зареєстрованим №0000307 від 21.09.2021) стосовно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хуст, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, вважається таким, що не має судимості,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

29.06.2021, близько 21:30 год., ОСОБА_3 за попередньою змовою з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, з метою незаконного збагачення за рахунок викрадення чужого майна, усвідомлюючи карність та протиправність своїх дій, умисно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, у відсутності чергового по переїзду, шляхом вільного доступу, зайшов через відкриті вхідні двері у приміщення чергового поста, що розташований на залізничному переїзді ПЧ 15 «Львівської залізниці», по вул. Маркуша в м.Хуст, звідки з жіночої сумки, викрав гаманець в якому знаходилися мобільний телефон моделі «Редмі 4 А», грошові кошти в сумі 50 грн., зарплатна пластикова картка «Ощадбанк», та із стола викрав мобільний телефон моделі «Microsoft», що належали ОСОБА_5 .

В подальшому, ОСОБА_3 разом з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, знаходячись на пероні цього ж залізничного переїзду, поблизу приміщення чергового поста, переконавшись, що у гаманці немає матеріальних цінностей, підкинули на перон гаманець із зарплатною карточкою «Ощадбанк», та мобільний телефон моделі Microsoft», а мобільний телефон моделі «Редмі 4 А» та грошові кошти в сумі 50 грн. не повернули.

Не припиняючи свої протиправні дії, 05.07.2021 року ОСОБА_3 маючи у своєму користуванні викрадений мобільний телефон моделі «Редмі 4 А», з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого чужого майна, здав його у ПТ «Ломбард Сакура», що по вул. М.Незалежності у м.Хуст, а грошові кошти використав на власні потреби, чим заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1050 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, тим самим вчинивши дії, передбачені ч.2 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину по пред`явленому йому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, не визнав, суду пояснив, що у той день вони з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, каталися на велосипедах. Доїхали до залізничних кас і залів та зупинилися. Особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, відійшов і сказав його почекати, а він залишився з велосипедами. Через кілька хвилин той прийшов і показав гаманець, у якому було 50 грн., та телефон марки «Microsoft». Вони трохи від`їхали, і він сказав, що треба це повернути, бо і так мають проблеми. Особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, узяв телефон марки «Microsoft», поставив його у гаманець, з якого забрав гроші, та викинув на пероні біля рельсів і крикнув, що тут гаманець. Після цього вони поїхали у с.Велятино. На під`їзді до села особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, сказав, що йому треба зарядити телефон. Вони пішли до ОСОБА_7 і поставили телефон марки «Редмі» на зарядку. Та сказала, що хотіла б такий телефон, і особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, сказав, що може його продати. Оскільки ОСОБА_7 не мала на той час грошей, то вони залишили їй телефон. Потім вона загубила той телефон, він допомагав їй знайти та знайшов його. Так як вона не знайшла грошей, то сказала, що можна здати його в ломбард. Він погодився, зустрівся з ОСОБА_8 та попросив його здати телефон у ломбард, бо не мав паспорта. ОСОБА_8 здав телефон у ломбард, дав йому 700 грн. і вони розійшлися. Також ОСОБА_3 ствердив, що коли побачив цей телефон «Редмі», то у нього була підозра, що він теж крадений. Також визнав, що особу, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, він знає декілька років, і йому відомо, що той раніше притягався до кримінальної відповідальності за крадіжки.

Не зважаючи на невизнання своєї вини, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України повністю підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами.

Так допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що 29.06.2021 року вона знаходилася на своєму робочому місці у приміщенні чергового поста. Вийшла покопати клумбі, нікого при цьому не бачила. Близько 10 хвилин копала. Оскільки їхав вантажний потяг, переїзд закрився, то вона зайшла в робоче приміщення. Двері в приміщення були відкриті і вона помітила, що пропав телефон і гаманець. Подзвонила на 102. Після того, десь через годину, на відстані близько 200 м підійшли два хлопці, почали кричати тут ваш гаманець і поставили його біля себе на землю. Поки вона підійшла, то вони поїхали на велосипеді. Вона їх не бачила, оскільки освічується лише переїзд, а місце де були хлопці не було освітлене. У гаманці був лише один телефон «Мікрософт» і всі посвідчення. Не було грошових коштів десь 50 грн. та телефона «Редмі 4А». Потім інша особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, купив їй телефон. ОСОБА_3 з нею не зв`язувався.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , яка є сусідкою ОСОБА_3 , суду пояснила, що в той день, точно не пам`ятає коли, пізно ввечері десь опівночі, у її двері постукали ОСОБА_3 із сторонньою особою та попросили поставити телефон на зарядку, що вона зробила. Спочатку вона думала, що то телефон марки «Мейзу» так як не сильно в цьому розбирається, однак з`ясувалося, що то був «Редмі», на телефоні був напис «Мі», колір близький до кофейного. Після того, як поставила телефон на зарядку, вони запитали її чи потрібен їй телефон, вона сказала, що так. Однак в неї на той час не було коштів і вони залишили їй телефон поки вона їх збере. Якусь конкретну суму вони не обумовлювали. При цьому вона питала чи не буде проблем з цим телефоном, вони сказали, що ні. Через кілька днів вона поїхала з ОСОБА_3 випити пива. Оскільки вона думала, що загубила той телефон, то спитала ОСОБА_3 з цього приводу. Той відповів, що телефон вона йому вже віддала і просила його здати телефон в ломбард. Однак вона не пам`ятає щоб таке робила, оскільки була в стані сп`яніння.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_3 , попросив його здати телефон у ломбард. Точної дати коли це було та який саме був телефон він не пам`ятає, оскільки минув час. ОСОБА_3 не говорив йому звідки той телефон. Сказав при цьому, що в нього немає паспорта і сам він не може здати телефон у ломбард. Він здав телефон у ломбард та віддав ОСОБА_3 кошти. Назву ломбарду не пам`ятає, однак той знаходиться у центрі м.Хуст біля фонтану. Іншу особу, яка була з ОСОБА_3 він не знає.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 01.10.2021 за участю ОСОБА_3 , та захисника ОСОБА_6 , у присутності двох понятих, в ході проведення слідчого експерименту в м.Хуст по вул. Маркуша б/н, ОСОБА_3 вказав, що 29.06.2021 близько 21 год. 30 хв., разом зі своїм знайомим, матеріали стосовно якого виділено в окреме провадження, на велосипедах їхали по вул. Маркуша. Під`їхали до ПЧ 15, зупинилися біля залізничних кас, де ОСОБА_3 залишився та з його слів особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, відійшов. Коли той повернувся приніс у руках мобільний телефон та гаманець, які ОСОБА_3 попросив повернути на місце, на що останній пішов це зробити. ОСОБА_3 чекав на нього, після чого вони поїхали у с.Велятино. По дорозі його товариш показав йому мобільний телефон марки «Сяомі Редмі», який вони продали ОСОБА_7 . Слід зазначити, що після пропозицію повернути викрадене, особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, крикнув на чергову щоб остання підійшла та забрала речі. Про те, що в особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, був другий телефон, йому відомо не було.

У судовому засіданні було проглянуто відеозапис, долучений до протоколу проведення слідчого експерименту від 01.10.2021, і інформація зафіксована на ньому повній мірі відповідає змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 01.10.2021, якихось зауважень від учасників кримінального провадження під час перегляду відеозапису не надходило.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілої ОСОБА_5 , надані нею в судовому засіданні, суд враховує, що її покази прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 29.06.2021, зокрема така ствердила, що вона знаходилася на своєму робочому місці і трохи відлучилася. Після повернення вона помітила, що пропав телефон і гаманець. Після того, десь через годину (а не відразу як стверджує ОСОБА_3 ), на відстані близько 200 м підійшли два хлопці (а не один - особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження як стверджує ОСОБА_3 ), почали кричати тут ваш гаманець і поставили його біля себе на землю.

Суд також приймає до уваги показання свідка ОСОБА_7 , оскільки її стосуються вчинення даного кримінального правопорушення. Так, свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні чітко показала, що десь опівночі, у її двері постукали ОСОБА_3 із сторонньою особою, яку вона не знала, та попросили поставити телефон на зарядку, що вона зробила. Після того, вони запитали її чи потрібен їй телефон, вона сказала, що так. Однак в неї на той час не було коштів і вони залишили їй телефон поки вона їх збере.

Покази свідка ОСОБА_8 також є належним та допустимим доказом, оскільки стосується обставин вчинення кримінального правопорушення. Зокрема даний свідок пояснив, що ОСОБА_3 , попросив його здати телефон у ломбард, сказавши при цьому, що в нього немає паспорта і сам він не може здати телефон у ломбард. Він здав телефон у ломбард та віддав ОСОБА_3 кошти.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 та обставини викладені ним у протоколі проведення слідчого експерименту від 01.10.2021 про те, що він не брав участі у викраденні телефону, і що такий телефон викрала особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження. Такі пояснення не узгоджуються з встановленими у судовому засіданні обставинами, у тому числі з подальшою поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 . Перш за все суд констатує, з моменту викрадення речей і до моменту повернення частини цих речей потерпілій ОСОБА_5 пройшов значний час, десь одна година, і при цьому такі речі повертали їй двоє осіб, про що чітко зазначила потерпіла під час її допиту, що повністю не узгоджується з показами ОСОБА_3 у цій частині. Тобто викрадені речі, у тому числі й телефон марки «Редмі» значний період часу перебували у володінні ОСОБА_3 та особи, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, і цього часу було більш ніж достатньо щоб їх оглянути та оцінити. Повернення частини викрадених речей, а саме телефону марки «Мікрософт», який за твердженням потерпілою не має якоїсь цінності, було здійснено обома особами спільно. Відтак, навіть якщо брати до уваги твердження ОСОБА_3 про його непричетність до викрадення, то з урахуванням зазначених обставин, а також того, що ОСОБА_3 був давно знайомий з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, у тому числі й щодо його кримінального минулого, та кримінального минулого самого ОСОБА_3 , останній, після виявлення другого телефону марки «Редмі», безперечно повинен був усвідомлювати (а не підозрювати як він визнав у кінці свого допиту), що такий телефон також є викраденим. Не зважаючи на це, ОСОБА_3 разом з особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме провадження, спочатку спробував продати цей телефон ОСОБА_7 , залишивши його їй поки та назбирає грошей, а коли це не вийшло, ОСОБА_3 самостійно, за допомогою ОСОБА_8 здав телефон у ломбард, отримавши за це кошти, які використав на власні потреби, тобто отримавши збагачення за рахунок чужого майна. Така поведінка ОСОБА_3 абсолютно не узгоджується з його твердженням про непричетність до викрадення майна у потерпілої ОСОБА_5 , позаяк не відповідає можливій поведінці розумної людини.

Відтак версія сторони захисту щодо розвитку подій не може вважатися такою версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всі факти, встановлені в суді.

Натомість версія сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_3 вчинив крадіжку разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, повністю узгоджується з встановленими у судовому засіданні обставинами.

А отже спільність та узгодженість дій обвинуваченого разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, не викликає у суду сумнівів в наявності у них злочинного умислу, направленого на крадіжку.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом суд вважає доведеними поза розумним сумнівом факт:

здійснення ОСОБА_3 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України є нетяжким злочином.

Обвинувачений посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, вважається таким, що не має судимості.

Згідно досудової доповіді складеної Хустським РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області беручи до уваги зібрану інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення та середню ймовірність небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високу небезпеку для суспільства.

Таким чином, об`єктивно з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, вирішивши питання, передбачені ст. 368 КПК України та врахувавши обставини, передбачені ст. 65 КК України, у тому числі відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, наявність судимості, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання передбачене ч.2 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі, оскільки інше більш м`яке покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 185 КК України, на думку суду, зможе забезпечити виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових правопорушень, як це передбачено ч.2 ст. 65 КК України.

Згідно вироку Хустського районного суду Закарпатської області від 23.12.2021 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 337 КК України та призначено йому покарання у виді шести місяців арешту.

А отже ОСОБА_3 остаточно слід призначити покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням менш суворого.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненому не розкаявся, що не свідчить про усвідомлення ним негативності вчиненого, а тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідатиме вимогам справедливості, а отже виправлення ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Відтак суд не вбачає підстав для застосування у даному випадку приписів ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано у вигляді застави, підстав для його скасування чи зміни немає, тому його слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Також на підставі ч.5 ст. 72 КК України слід зарахувати до строку відбутого ОСОБА_3 покарання період перебування його під вартою з часу його затримання 01 жовтня 2021 року по 17 серпня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі

Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим по пред`явленому обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі частини 4 статті 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням за даним вироком менш суворого покарання за вироком Хустського районного суду від 23 грудня 2021 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати до строку відбутого ОСОБА_3 покарання період перебування його під вартою з часу його затримання 01 жовтня 2021 року по 17 серпня 2022 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді застави - залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1