Справа № 159/5719/20 Провадження №11-кп/802/224/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року щодо них,
В С Т А Н О В И В :
Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Комарово Старовижівського району Волинської області, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою освітою, розлучена, офіційно не працевлаштована, раніше не судима,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Ковель, Волинської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , громадянка України, з середньою освітою, заміжня, офіційно не працевлаштована, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судима,

засуджені за ч.1 ст.28 ч.2 ст.125 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 75 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1275 (одна тисяча двісті сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Вироком вирішено питання речових доказів.

ОСОБА_7 визнана винною та засуджена за те, що вона 22 червня 2020 року, близько 17 години 30 хвилин, в групі з обвинуваченою ОСОБА_8 , перебуваючи на території, що безпосередньо прилягає до паркану зі сторони дороги за адресою: АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, умисно нанесла один удар кулаком правої руки в ділянку ліктьового суглобу лівої руки, після того - один удар кулаком лівої руки в ділянку плеча лівої руки та один удар кулаком правої руки по лівій частині скроневої ділянки голови останнього, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синців лівої скроневої ділянки та лівого ліктьового суглобу, які за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та гематому лівого плеча, яка за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_8 визнана винною та засуджена за те, що вона 22 червня 2020 року, близько 17 години 30 хвилин, у групі з обвинуваченою ОСОБА_7 , перебуваючи на території, що безпосередньо прилягає до паркану зі сторони дороги за адресою: АДРЕСА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_11 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, тримаючи в правій руці пластмасове відро ємністю 1 літр, замахнувшись ним з наданням прискорення, умисно нанесла один удар вказаним відром в ділянку лівого променево-зап`ясного суглобу останньому, чим спричинила потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми лівого променево-зап`ясного суглобу з садном, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вважають вирок суду незаконним. Посилаються на те, що досліджуючи докази у справі суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та належним чином не з`ясував обставини справи. Вказують на те, що в заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_11 вказував про нанесення йому тілесних ушкоджень, у вигляді рваної рани лівої кисті у вигляді укусу, про наявність інших тілесних ушкоджень потерпілий не вказував. Також зазначає, що судом безпідставно взято до уваги покази свідка ОСОБА_12 , оскільки вона є дружиною ОСОБА_11 . Крім того, судом безпідставно не взято до уваги показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були безпосередніми свідками події, про те, що вони не бачили як обвинувачені били потерпілого. Просять вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким виправдати їх у вчиненні інкримінованих ним діяннях.

Обвинувачені в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви, в яких просили апеляційний розгляд проводити за їх відсутності. Апеляційну скаргу підтримували та просили задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував апеляційну скаргу та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Приписами ст.94 КПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.
На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.
Висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.125 КК України, тобто умисному нанесенні легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вчиненого в групі, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.
За нормативним визначенням кримінальне правопорушення, передбачене ст.125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч.1 ст.125 КК України); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч.2 ст.125 КК України).
Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 статті 125 КК України.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим або непрямим умислом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч.1 ст.28 ч.2 ст.125 КК України апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Спростовуючи доводи сторони захисту в частині встановлених фактичних обставин кримінального провадження, суд навів в своєму вироку докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку вчиненому.
За матеріалами кримінального провадження висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їм кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК України, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Незгода обвинувачених з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне. Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч.1 ст.28 ч.2 ст.125 КК України кваліфіковано правильно.
Як убачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції поклав в його основу показання потерпілого ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 , які підтвердили обставини, викладені в обвинувальному акті, та дійшов висновку, що їх показання є послідовними, узгоджуються між собою та іншими наданими і дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, будучи допитаним в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що між ним та обвинуваченими вже давно склались неприязні відносини. 22 червня 2020 року, близько 17 год. 30 хв., він перебував на території свого будинку та побачив, що його дочка ОСОБА_8 обриває належні йому вишні. Взявши телефон, щоб зафіксувати всі події на відео, він вийшов на проїжджу частину дороги та побачив, що його дочка стоїть на розкладній металевій драбині і продовжує зривати вишні, а ОСОБА_7 тримає цю драбину. Він підійшов до них, привітався та запитав, що вони тут роблять, проте на його питання вони не реагували. Підійшовши до драбини, на якій стояла ОСОБА_8 , він поклав одну руку на одну із сходинок драбини. При цьому не розшатував її. В цей час, ОСОБА_7 кинула драбину, почала себе агресивно поводити та почала наносити йому удари кулаками по голові та по плечовій і ліктьовій частині його лівої руки. Він правою рукою тримав телефон, а лівою захищався від ударів та відходив назад. В цей момент ОСОБА_8 зіскочила з драбини на ноги, підбігла до нього і також почала наносити удари. Потім відв`язала пластикове відро з себе та нанесла ним удар по його руці. В подальшому приїхали працівники поліції. Після чого він поїхав в поліцію та написав заяву. До лікарів не звертався, однак через три дні тілесні ушкодження були зафіксовані судмедекспертом.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду дала показання, що вона бачила як в той день ОСОБА_7 наносила тілесні ушкодження ОСОБА_11 кулаками, а ОСОБА_8 нанесла удар пластиковим відром по лівій руці потерпілого.
Показання потерпілого та вказаного свідка об`єктивно підтверджуються і дослідженим судом висновком експерта №151 від 26.06.2020, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи в ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця лівої скроневої ділянки, гематоми лівого плеча, синця лівого ліктьового суглобу, гематоми лівого променево-зап`ястного суглобу з садном, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від ударів руками людини, в час вказаний у постанові, в медичній документації та потерпілим, і за ступенем тяжкості відноситься до категорії: гематома лівого плеча, гематома лівого променево-зап`ясного суглобу з садном до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Також експертом встановлено, що по тілу ОСОБА_11 було нанесено не менше чотирьох ударів. Вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_11 утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту з прискоренням не могли (а.м.к.п.35-37).
Також свої показання потерпілий повністю підтвердив і під час слідчого експерименту за його участю від 28.09.2020, в ході якого ОСОБА_11 в присутності судово-медичного експерта ОСОБА_15 детально показав на манекені, яким чином обвинувачені наносили йому тілесні ушкодження. При цьому присутній під час цього судово-медичний експерт підтвердив, що відмічені у висновку експерта № 151 тілесні ушкодження могли утворитись від ударів кулаками та пластмасовим відром у спосіб, як продемонстрував потерпілий під час слідчого експерименту (а.м.к.п.44-49 з фото таблицями).
Об`єктивність показань потерпілого та свідка повністю стверджується і дослідженим відеозаписом події, з якого вбачається, що обвинувачені наносять тілесні ушкодження потерпілому, з боку ОСОБА_7 - руками та з боку ОСОБА_8 - пластиковим відром. При цьому, потерпілий відразу продемонстрував тілесне ушкодження на зап`ясті лівої руки. (а.м.к.п.43).
З урахуванням наведеної сукупності досліджених доказів при оцінці доказів та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції показання потерпілого та свідків ОСОБА_12 вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються документально, та які місцевий суд обґрунтовано прийняв до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ч.2 ст.125 КК України.
Також місцевим судом обґрунтовано не взято до уваги показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , оскільки вони повністю спростовуються відеозаписом події та сукупністю вищенаведених доказів.
Сам по собі факт провокативної поведінки з боку потерпілого, ніяким чином не спростовує сукупності доказів вини обвинувачених у заподіяння ОСОБА_11 йому тілесних ушкоджень, а тому не може слугувати єдиною та безумовною підставою для скасування вироку суду і закриття даного кримінального провадження.
Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у суду апеляційної інстанції сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.
У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та правильність кваліфікації їх дій.
Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Згідно роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.
Призначаючи обвинуваченим покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, те що обвинувачені вперше притягуються до кримінальної відповідальності, в цілому позитивно характеризуються по місцю проживання, на диспансерному обліку в психіатра та нарколога не перебувають, а ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дитину.
Місцевим судом обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинувачених судом не встановлено.
Отже, призначене ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді штрафу, яке за розміром наближене до мінімального, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання буде необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчиненню ними нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим.
Суд апеляційної інстанції вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування вироку місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 жовтня 2021 року щодо них без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: