Справа № 169/603/21 Провадження №11-кп/802/356/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.119 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Турійського районного суду Волинської області від 12 січня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі міського типу Луків Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, має професійно-технічну освіту, неодружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, є громадянином України, раніше несудимий,
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення цього вироку до виконання.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 22 907 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сім) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.
Цивільний позов ОСОБА_10 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 завдану злочином моральну шкоду в розмірі 200000 (двісті тисяч) гривень.
У решті позову ОСОБА_10 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судовий збір у розмірі 181 (сто вісімдесят одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Вироком суду вирішено долю речових доказів.
Згідно вироку суду ОСОБА_7 05.08.2021 року близько 20 години 58 хвилин, перебуваючи на проїжджій частині дороги неподалік будинку АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого з ОСОБА_11 словесного конфлікту, який розпочав останній, діючи необережно, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і, усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, погано тримається на ногах, міг їх передбачити, наніс останньому один удар правою рукою в ділянку лівої брови, внаслідок чого ОСОБА_11 втратив рівновагу, впав на асфальтовану поверхню дороги та вдарився правою завушною ділянкою голови.
Такими діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді садна лоба зліва, синця верхньої повіки лівого ока, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень, закритої черепно-мозкової травми з гострою лівобічною субдуральною гематомою та множинними субарахноїдальними крововиливами з розвитком набряку-набухання головного мозку, крововиливу під м`які покриви голови в правій завушній ділянці, які за ступенем тяжкості належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, внаслідок яких 12 серпня 2021 року о 04 годині 30 хвилин наступила смерть ОСОБА_11 та які перебувають в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 (а.с.133-135).
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи кваліфікації кримінального правопорушення, фактичних обставин справи, розміру задоволених позовних вимог, вважає, що покарання, призначене судом першої інстанції є надмірно суворим, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує на те, що він, як тільки дізнався від знайомих про смерть ОСОБА_11 , сам без жодних викликів повернувся в Україну з Німечини, де пробув лише день і куди поїхав з наміром заробити кошти на утримання сім`ї, оскільки достойно оплачувану роботу за місцем свого проживання знайти неможливо. По прибуттю в Україну, того ж дня самостійно з`явився із зізнанням та добровільно дав слідчому правдиві показання про обставини справи і в цілому сприяв досудовому розслідуванню, в зв`язку з чим до нього навіть не обирався запобіжний захід. Даний факт суддя першої інстанції не прийняв як пом`якшуючу обставину, а лише - щире каяття. На думку суду, про це свідчить той факт, що він не намагався порозумітися з потерпілими, не в повній мірі відшкодував матеріальні збитки пов`язані з похоронами та не відшкодував моральні збитки, не просив вибачення. Вказує на те, що одним із доказів, які свідчать про його щире розкаяння є те, що він не оспорюючи фактичні обставини справи і кримінальне провадження, повністю визнаючи свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, бажаючи сприяти правосуддю, погодився на спрощений порядок судового розгляду, без дослідження доказів відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскільки розгляд справ у судах є досить тривалим при повному дослідженні доказів.
Щодо не допомоги матеріально потерпілим, вказує на те, що він із померлим знаходилися у дружніх стосунках, часто спілкувалися і смерть останнього спричинена його необережними діяннями, стали для нього самого шоком та моральним потрясінням, і до цього часу він глибоко переживає з цього приводу. Спочатку не насмілювався звернутися до потерпілих, в подальшому запропонував відшкодовувати збитки частинами у зв`язку із його скрутним матеріальним становищем, а потерпіла ОСОБА_9 в свою чергу вимагала одразу повністю сплатити їй певну суму. В подальшому вони порозумілися. Щодо потерпілої ОСОБА_12 то з нею не спілкувався, оскільки на час досудового розслідування вона перебувала на восьмому місцяці вагітності і пізніше народила дитину. Саме з цих міркувань побоювався з нею спілкуватися, щоб ще більше не усугубити психологічний стрес. На даний час з обома потерпілими він досяг порозуміння, вибачився перед ними. Заподіяні збитки ОСОБА_9 він відшкодував повністю, а заподіяну потерпілій ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі визначену вироком суду, відшкодував у більшій частині, на суму 143093 гривні і зобов`язується відшкодувати решту, як тільки буде змога. Претензій зі сторони потерпілих до нього зараз немає, про що свідчать їх заяви долучені до апеляційної скарги. Просить врахувати що у нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, та висновок органу пробації, який судом першої інстанції не враховано. Просить змінити вирок суду та звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України (а.с.143-147).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , представник потерпілих - ОСОБА_13 , хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання не заперечували, щодо продовження розгляду справи у відсутності потерпілих та їх представника. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вбивстві, вчиненому через необережність, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.119 КК України, обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази стосовно яких судом, згідно із ч.3 ст.349 КПК України, не досліджувались.
Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним в обсязі висувного йому обвинувачення.
Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та потерпілої і її представника, дослідженням матеріалів провадження, що характеризують особу винного, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим,
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання не відповідає його особі та наявність підстав для звільнення його від відбування покарання з випробування на підставі ст.75 КК України є безпідставними з наступних підстав.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії нетяжких злочинів.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, врахував наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд відніс часткове добровільне відшкодування потерпілій ОСОБА_9 завданих збитків, що підтверджується відповідною розпискою від 11 січня 2022 року.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до ст.67 КК України, суд першої інстанції не вбачав.
У вироку суду зазначано, що доводи представника потерпілих про те, що обставина, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутня у поведінці обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній не попросив вибачення у потерпілих, не відшкодував потерпілим заподіяну шкоду, до потерпілої ОСОБА_10 взагалі не звертався особисто з приводу відшкодування шкоди, а часткове відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_9 перед виходом суду до нарадчої кімнати не може свідчити про щирість каяття, є обґрунтованими. Більше того, факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Однак під час судового розгляду у суді першої інстанції достовірно встановлено, що обвинувачений вибачення у потерпілих не просив, завдану шкоду не відшкодував і лише 11.01.2022 року перед судовими дебатами частково компенсував потерпілій ОСОБА_9 понесені нею витрати на поховання ОСОБА_11 , що підтверджується розпискою представника потерпілих від 11.01.2022 року (а.с.129).
Дана обативина не заперечується доводами самої апеляційної скарги, оскільки вже після винесення вироку обвинувачений з потерпілими примирилися і частково ОСОБА_7 відшкодовано завдані їм збитки, про що свідчать заяви потерпілих та розписки (а.с.151, 152, 153, 154).
Суд апеляційної інстанції враховує, що така позиція потерпілих у судових засіданнях місцевого та апеляційного судів не є обов`язковою для суду, натомість враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Крім того, судом при призначенні покарання правильно враховано й інші обставини, а саме те що обвинувачений є працездатною особою молодого віку, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується посередньо, неодружений, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, не працює, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, тяжкість наслідків, що настали внаслідок вчинення злочину смерть людини, що інкримінований йому злочин вчинений з необережності, що як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні злочину визнавав.
Апеляційний суд вважає, що позитивна характеристика, наявність міцних соціальних зв`язків і часткове відшкодування шкоди потерпілим не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та звільнення від відбування призначеного покарання, як цього просить обвинувачений в апеляційній скарзі.
Апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції щодо врахування досудової доповіді на обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є середнім, а ризик небезпеки останнього для суспільства низьким.
Тому врахувавши всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі обвинувачений, яким судом першої інстанції була надана вірна оцінка, призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання в межах санкції ч.1 ст.119 КК Україниу виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. На думку апеляційного суду призначене покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень. Також судом першої інстанції вірно зазначено, що враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення злочину, наслідки, які настали від його протиправних дій, у виді смерті людини, в суду відсутні достатні підстави для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України, з чим і погоджується апеляційний суд.

Апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,-
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Турійського районного суду Волинської області від 12 січня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: