Справа № 508/713/20
Провадження № 1-кп/508/6/22
УХВАЛА
Іменем України

"19" серпня 2022 р. смт. Миколаївка

Миколаївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеокнференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Миколаївка Березівського району Одеської області кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 20.06.2019 під № 0000085, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Березівка Березівського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, утриманців не має, здійснює підприємницьку діяльність як ФОП, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

В провадженні Миколаївського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні 19 серпня 2022 року захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про звільнення його підзахисного ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття відносно нього кримінального провадження за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності, посилаючись на ту обставину, що з дня події зазначеного кримінального правопорушення минуло більше 3 років, а тому відповідно до ст. 49 КК України наявні підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності. У зв`язку із цим також просив залишити без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника у повному обсязі.

Прокурор не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України та закриття кримінального провадження.

Потерпіла на виклик суду не прибула, хоча відповідно до вимог ст. ст. 135, 136, 325 КПК України та положень п. 12 Постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» № 13 від 02.07.2004 року належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання.

Суд заслухав думку учасників судового провадження щодо проведення судового розгляду без потерпілої або про відкладення судового розгляду, та можливість за її відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, і вважає за можливе розглянути клопотання захисника обвинуваченого у відсутності потерпілої з огляду на вимоги КПК України, положення частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо справедливого розгляду справи упродовж розумного строку.

Суд, заслухавши учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в частині, що стосуються заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні від 20.06.2019 року під № 0000085 ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 14.06.2019 року близько о 06 годині 30 хвилин ОСОБА_7 на автодорозі Т1613, від перехрестя с. Стрюкове - с. Романівка, Миколаївського району, Одеської області, на підйом гори де пряма в плані рухався своїм технічно справним мотоблоком марки «FORTE HSD1G-81E PLUS» червоного кольору, 2016 року випуску з причіпленим легковим причепом синього кольору, зі швидкістю 9 км./год. в своїй правій полосі в напряму с. Романівка, Миколаївського району, Одеської області. Позаду нього в правій полосі в напрямку с. Романівка, Миколаївського району, Одеської області, на підйом гори де пряма в плані рухався технічно справним автомобілем марки «MERSEDES-BENZ» SPRINTER 313 CDI, спеціальний вантажний фургон малотоннажний -В, білого кольору, д/н. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, ОСОБА_4 , зі швидкістю 45-60 км./год. який на середині гори де (величина уклінну дороги становить приблизно 5%) передньою частиною свого автомобіля здійснив зіткнення з задньою частиною легкового причепу синього кольору, який був вчеплений за мотоблоком марки «FORTE HSD1G-81E PLUS» червоного кольору, 2016 року випуску. Дії ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 2.3 «б», 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, та належним виконанням цих вимог він гарантовано мав технічну можливість уникнути зіткнення з мотоблоком який рухався по переду. Водій мотоблока марки «FORTE HSD1G-81E PLUS», ОСОБА_7 , з технічної точки зору, явився пасивним учасником ДТП, і не мав технічної можливості уникнути розглянуту подію. Внаслідок ДТП ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму у формі струсу головного мозку, забійна рана в тім`яно-потиличній ділянці, синець в правій скоронево-лобній ділянці; оцінюються в комплексі, що викликають розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.3 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я; закритий перелом 7 ребра по правій біля хребетній лінії, ускладнений правостороннім пневмогемотораксом викликає розлад здоров`я строком понад трьох тижнів (більш ніж 21 день). За цим критерієм, відповідно до п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. В подальшому у гр. ОСОБА_7 виявилися наслідки травми грудного відділу хребта у вигляді зрізшихся переломів тіла та дужок шостого грудного хребця з помірно вираженим обмеженням рухів в грудному відділі хребта, що згідно ст. 79 (а) «Таблиці процентів втрати загальної працездатності» до «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» (1986 р.) викликає постійну втрату загальної працездатності у розмірі 30%. Закритий перелом тіла та дужок шостого грудного хребця, що ускладнився помірено вираженим обмеженням рухів в грудному відділі хребта, викликає як тривалий розлад здоров`я строком більше 3-х тижнів так і стійку втрату загальної працездатності менш ніж на одну третину (а саме 30%) і за цими критеріями, згідно п.2.2.2 і п.2.2.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Садна та синець живота, садна правої гомілки, синець в ділянці лівого гомілково-стопного суглоба мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно п.п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносить до категорії легких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 24.09.2008 року) передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді штрафу від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції Закону від 22.11.2018 року) передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 12 КК України (у редакції Закону від 15.11.2011 року) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, віднесено до категорії невеликої тяжкості.

Відповідно до ст. 12 КК України (у редакції Закону від 22.11.2018 року) кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, віднесено до категорії нетяжких злочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону від 08.04.2014 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України (у редакції Закону від 24.03.2022 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Частина 2 статті 4 КК України передбачає, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, крім випадків, коли пізніше прийнятий закон поліпшує становище особи (зворотня дія закону про кримінальну відповідальність).

Після внесення змін до статей Кримінального кодексу України, які регулюють класифікацію злочинів і підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, порівняно із попередніми редакціями ст. 12 КК України та ст. 49 КК України, не відбулося погіршення правового становища обвинуваченого, тому суд не вбачає за підстав для застосування положень ст. 5 КК України щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

Даних про зупинення або переривання строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , протягом трирічного строку давності, судом не встановлено.

За приписами ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, а відповідно до ч. 1 ст. 286 цього Кодексу звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Судом обвинуваченому роз`яснювалася суть обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності. Обвинувачений вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення не визнав, підтвердив, що йому зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, та наполягав на задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що закінчення строків давності, відповідно до вимог ст. 49 КК України, є безумовною підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, клопотання захисника та обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до відповідальності підлягає до задоволення в повному обсязі.

Розглядаючи зазначене клопотання суд не може вирішити питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядається негайно, а тому суд позбавлений можливості продовжити дослідження доказів та встановлення обставин інкримінованого злочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні усі необхідні підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, тому кримінальне провадження щодо нього, у зв`язку з викладеним, підлягає закриттю.

Разом із цим, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди такого на звільнення від кримінальної відповідальності в передбачених законом випадках за умови роз`яснення суті обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 26 березня 2020 (справа №730/67/16-к).

05 жовтня 2020 року у цьому кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_6 пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, який прийнятий до розгляду судом.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч. 1 ст. 129 КПК, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 10 серпня 2021 у справі №161/694/20.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, заявлений потерпілою ОСОБА_6 цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду, що за змістом ч. 7 ст. 128 КПК України не перешкоджає потерпілому пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 265 Цивільного кодексу України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

Щодо вирішення процесуальних витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ч. 1 статті 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Згідно положень п. 13 ч. 1 статті 368, п. п. 1, 2 ч. 4 статті 374 КПК питання щодо процесуальних витрат вирішується судом при ухваленні вироку.

Кримінальний процесуальний закон не передбачає можливості стягнення судових витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито, тому всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, покладаються на державу.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, наведеною в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа № 758/2420/17, провадження № 51-6496ск18), в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 листопада 2021 року (справа № 149/83/21, провадження № 51-4371км21), в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 березня 2021 року (справа № 592/10225/19, провадження № 51-4499ск20).

Керуючись ст. 4, 12, 49, 286 КК України, ст. 128, 129, 174, 284, 285, 286, 372 КПК України, суд -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.06.2019 року під № 0000085, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрити у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу потерпілій ОСОБА_6 , що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає її праву на звернення до суду із таким позовом в порядку цивільного судочинства, а час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

Речові докази:

-автомобіль марки «MERSEDES-BENZ» SPRINTER 313 CDI, спеціальний вантажний фургон малотоннажний -В, білого кольору, д/н. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 відповідно до розписки, залишити за ОСОБА_4 по приналежності;

-мотоблок марки «FORTE HSD1G-81E PLUS», червоного кольору, 2016 року випуску з легковим причепом синього кольору, який передано на відповідальне зберігання під розписку ОСОБА_8 - залишити власнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Одеської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо воно не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 19 серпня 2022 року.

Суддя Дмитро БАНТАШ