ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/2141/21
Провадження № 1-кп/210/190/22

"19" липня 2022 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участю сторін кримінального провадження: прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг кримінальні провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2020 року за №0000089 та 22 листопада 2019 року за № 0002623 ,

ВСТАНОВИВ:
На розгляді в Дзержинському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернувся з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Сторона обвинувачення вважає, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Захисник обвинувачених ОСОБА_6 заперечував щодо клопотання прокурора. Звернувся до суду з клопотаннями про зміну запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на інший альтернативний захід не пов`язаний з триманням під вартою, оскільки прокурором не надано доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КК України. Клопотання заявлене прокурором про продовження тримання під вартою обумовлена правовим нігілізмом прокурора та його особистою зацікавленістю в результатах справи. Посилаючись на рішення ЄСПЛ зазначив, що в черговий раз може бути порушений порядок, встановлений законом для обмеження конституційного права обвинувачених на свободу та особисту недоторканість.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала клопотання свого захисника і також звернулась з клопотанням про зміну запобіжно заходу на інший альтернативний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вказує, що прокурором не доведено наявність ризиків, так як свідки допитані, документи вилучені і відсутні дані про вплив на свідків, а за час перебування під вартою в неї погіршилося сімейне життя, соціальні зв`язки, матеріальний стан. При цьому зазначає, що вона потребує медичного догляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора та звернувся з клопотанням про зміну запобіжно заходу інший альтернативний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Зазначає, що прокурором не доведено наявність ризиків і вони спростовуються тим, що свідки допитані, всі документи вилучені, відсутні дані про вплив на свідків, за час перебування під вартою він не має можливості провідати матір, яка перебуває на території АРК, та потребує догляду, наміру переховуватися від суду він не має. Крім того, докази перебування його в розшуку в місті Донецьк відсутні.

Суд, заслухавши клопотання прокурора, захисника та обвинувачених, прийшов до наступних висновків.

Щодо заявленого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу та клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.
Згідно з положеннями статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу чи його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частина 1 статті 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з частиною 3 статті 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченому запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, та які відносяться до категорії тяжких в силу статті 12 КК України.
З урахуванням харектеру висунутого обвинувачення, кількості епізодів, які інкримінуються обвинуваченим, достатньо підстав вважати що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання останніх винуватими у інкримінованих злочинах, обвинувачені можуть переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд зазначає, що ризик втечі обвинувачених не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Судом встановлено, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не мають міцних соціальних зв"язків на території міста Кривого Рогу, обвинувачений ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що наразі є тимчасово окупованою територією; обвинувачена ОСОБА_4 також не має офіційного місця роботи.

Згідно з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_5 перебуває у розшуку в іншому кримінальному провадженні.

Також встановлено, що на розгляді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0001071 від 11 квітня 2017року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (справа № 212/6160/17).

У вказаному провадженні застосовано щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 . Заборонено залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 у період доби з 21:00 години по 06:00 годину без дозволу слідчого, прокурора, суду; та покладено ряд процесуальних обов`язків, зокрема повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання.

Однак ОСОБА_5 не виконував належним чином покладені обов"язки , та відносно останнього неодноразово постановлювалися ухвали про примусовий привід.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року, кримінальне провадження№ 0001071 від 11 квітня 2017року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було зупинено у зв`язку з його розшуком. 16 жовтня 2018 року обвинувачений доставлений до суду, та провадження відновлено.

Враховуючи викладене, а також те, що обвинувачений має реєстрацію на тимчасово окупованій території, посилається на необхідність виїзду до матері за адресою реєстрації, виникає обгрунтоване побоювання, що обвинувачений у будь-який час може залишити місто Кривий Ріг та переховуватися на тимчасово непідконтрольній території.

Крім того, враховуюючи що ОСОБА_4 інкримінується вчинення злочинних дій у змові з ОСОБА_5 , останні стверджують про перебування в фактичних шлюбних відносинах, ризик втечі ОСОБА_4 з обвинуваченим ОСОБА_5 , яка на території міста також не має міцних соціальних зв"язків, а так само і офіційних джерел доходу, підвищується.

Суд критично ставиться до покликань захисника на те, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачені не будуть ухилятись від суду, враховуючи що обвинувачений ОСОБА_5 більш ніж півроку перебував у розшуку в іншому кримінальному провадженні, піддавався примусовому приводу, та перебуваючи під дією запобіжного заходу "домашній арешт", порушив покладені на нього процесуальні обов"язки.

У свою чергу, не викликає сумнівів, що обвинувачена ОСОБА_4 , бажаючи уникнути кримінальної відповідальності, у раз зміни запобіжного заходу, буде вчиняти такі ж дії, як і ОСОБА_5 , та виконувати його вказівки.

.Посилання обвинувачених на те, що на території України запроваджено правовий режим військового стану, що унеможливлює їх втечу судом відхиляються, оскільки поведінка обвинувачених - відмови від доставки до суду, відмова від участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції (дистанційно), відмова від дослідження письмових доказів, зухвале ставлення до свідків під час їх допиту, зухвале ставлення, погрози та образливі вислови в сторону обвинувачення, свідчить про те, що обвинувачені навмисно затягують розгляд справи по суті.

Свідоме затягування судового розгляду зі сторони захисту та обвинувачених підвищює ризик ухилення обвинувачених від суду у разі зміни запобіжного заходу, на такий, що не пов"язаний з ізоляцією від суспільства.

Суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 постійно висловлює у судових засіданнях намір виїхати на тимчасово окуповану територію - АРК, де за його твердженням перебуває матір-інвалі, що потребує його догляду, і окрім того й те, що обвинувачений також перебував у розшуку в Донецькій області, де наразі ведуться активні бойові дії, з урахуванням характеру висунутого звинувачення - зберігання, придбання, збут вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу а так само незаконне виготовлення, переробка вогнепальної зброї, незаконне виготовлення бойових припасів, в умовах збройної агресії підвищює ризик вчинення протиправних дій у разі зміни запобіжного заходу, продовження злочинної діяльності, в яких ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обвинувачуються за попередньою змовою, поза межами підконтрольної території.

При зміні запобіжного заходу не виключена можливість втечі обвинувачених, їх подальшого переховування, та враховуючи їх поведінку та ставлення до участі в судових засіданнях - перешкоджанню встановленню істини у справі.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винними вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

В той же час, тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , кількість епізодів, що їм інкримінують, а так само й покарання, яке може бути призначено, дає підстави вважати, що саме запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені під час обрання слідчим суддею запобіжного заходу ризики.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Як вбачається з матеріалів провадження, у справі не допитано свідків, які за твердженням обвинувачення були безпосередніми свідками подій, що інкримінуються.
У зв"язку з ситуацією, що склалася в країні, свідки обвинувачення, які були допитані під час досудового розслідування, залишили місця постійного проживання, що наразу унеможливлює їх безпосередній допит.
Суд приходить до висновку, що обвинувачені наразі не можуть чинити вплив на недопитаних під присягою свідків, в той же час, у разі зміни запобіжного заходу, не виключена можливість впливу свідків за допомогою телефонних дзвінків, листувань тощо.

Суд частково погоджується і з доводами прокурора про те, що існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Хоча, як встановлено з матеріалів справи, обвинувачені раніше не судимі, однак, лише в провадженні Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває два обвинувальні акти відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зі змісту яких встановлено, що останнім висунуто звинувачення у вчиненні багатьох епізодів злочинів за статтями 263, 263-1 КК України. Крім того, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 також скеровано обвинувальний акт і до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за аналогічними статтями.

Щодо посилань захисника ОСОБА_6 про тривале тримання під вартою обвинувачених, на що й звернула увагу апеляційна інстанція, суд вважає за необхідне зазначити, що за час перебування кримінального провадження на розгляду, судом було розглянуто численну кількість клопотань обвинувачених та їх захисника, визначено обсяг доказів що підлягають дослідженню, допитано свідків обвинувачення, відтак, суд без зволікань та затримок здійснює розгляд даного провадження.
Судом створено всі належні умови для швидкого та оперативного розгляду кримінального провадження, з моменту надходження справи до суду призначено більш ніж 20 судових засідань, та як вбачається з протоколів судових засідань у даному складі суду більшість судових засідань відкладено за клопотанням сторони захисту та обвинувачених, зокрема з причин: небажання приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, відмова від доставки до суду, участь захисника в інших справах, відсутність у захисника процесуального часу через зайнятість в інших провадженнях, відмова обвинувачених від зміни порядку дослідження доказів, відмова обвинувачених від дослідження письмових доказів, тощо.

Згідно зі статті 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи й установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією України й законами України, а також на те, що відповідно до ст. 26 цього Закону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
Згідно з пунктом 7 листа Верховного Суду від 03 березня 2022 року за № 2/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінальних проваджень в умовах воєнного стану" якщо через об`єктивні обставини учасник кримінального провадження не може брати участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою технічних засобів, визначених КПК України, як виняток можна допускати участь такого учасника в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою інших засобів.

Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини щодо порушення статті 5, пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод (право на справедливий суд) у зв`язку з надмірно тривалим триманням обвинувачених під вартою та тривалим кримінальним провадженням, суд у даному конкретному випадку звертає увагу на рух кримінального провадження, його складність, періодичність призначення судових засідань, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 12.12.2019 року у справі « Піхун проти України» (заява № 63754/09) Європейський Суд зауважив, що «розумність тривалості провадження повинна оцінюватися у контексті обставин справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи та поведінка заявника і відповідних органів державної влади, які розглядають справу …».

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою сама по собі не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.

В той же час, аналізуючи причини відкладення судових засідань, то переважна більшість з них пов"язано з поведінкою захисника та обвинувачених, а судом створені всі умови для оперативного розгляду кримінального провадження, оскільки судові засідання призначаються з інтервалом в 7-12 днів, з урахуванням зайнятості захисника в інших справах.

Тому твердження обвинувачених та захисника про тривалість провадження є безпідставиними, так як допит залегендованих свідків не відбувся саме з причин неявки захисника та відмови обвинувачених від доставки до суду, а так само у зв"язку з відмовою обвинувачених від зміни порядку дослідження доказів, та категоричної відмови від дослідження доказів.

У цій конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України та забезпечити їх належну поведінку.

Крім того, оскільки обвинуваченим пред`явлено обвинувачення у вчиненні багатьох епізодів кримінальних правопорушень за ст.ст. 263 та 263-1 КПК України, ризик вчиненні інших кримінальних правопорушень не знівельований.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Суд вважає, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених і продовження раніше обраного щодо них запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує двох місяців.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що доводи захисника обвинувачених є необґрунтованими, а тому, клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на більш м`який, задоволенню не підлягає.
Щодо клопотання обвинуваченої про забезпечення проведення належного лікування
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 скаржилась щодо погіршення стану здоров"я та про відсутність належного медичного обстеження в ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3".
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я осіб, позбавлених волі.

Відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, в тому числі і особи, які тримаються під вартою. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм, в тому числі і в державних установах Міністерства юстиції, якими є слідчі ізолятори, в яких створюються умови для ефективного доступного для ув`язнених медичного обслуговування.

Відповідно до пункту 138 рішення ЄСПЛ від 15.05.2012 року у справі «Каверзін проти України» (Kaverzin v. Ukraine), заява № 23893/03, надання необхідної медичної допомоги особам у місцях тримання під вартою є обов`язком держави. Встановлюючи те, чи виконали державні органи свої обов`язки з надання медичної допомоги особі, яка перебуває під вартою і під їхнім контролем, Суд має оцінити якість медичних послуг, наданих такій особі з урахуванням стану її здоров`я та «практичних вимог ув`язнення», і, якщо її було позбавлено адекватної медичної допомоги, з`ясувати, чи становило це нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження на порушення статті 3 Конвенції.

Положеннями статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ст.ст. 6, 39, 72 Основ законодавства України про охорону здоров`я, передбачено, що особи, узяті під варту, мають право на надання їм медичної допомоги.

Згідно пункту 2 глави 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 року № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до статті 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», статей 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 лютого 2012 року за № 212/20525 (із змінами), Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767 (із змінами).
Згідно пункту 3 глави 2 розділу X зазначеного Наказу, у СІЗО здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.
Надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.
Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській області.
Враховуючи скарги обвинуваченої ОСОБА_4 на погане самопочуття, погіршення стану здоров`я, суд вважає за необхідне зобов"язати ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" звернутися до керівництва філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Днівпропетровській області невідкладно організувати проведення медичного обстеження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та з визначенням можливості лікування виявлених хвороб в умовах тримання під вартою.
Статтею 19 Конституцією України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, суд вважає за доцільне покласти на Дніпропетровську обласну прокуратуру контроль за виконанням ухвали в частині забезпечення медичного обстеження обвинуваченій, яка є слідчо-заарештованою та перебуває під юрисдикцією суду а також вжити заходів щодо їх невиконання.

Щодо зазначених обвинуваченим обставин застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу, вчинення відносно нього злочинів за статтею 187 КК України оперативними працівниками
Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні 19 липня 2022 року заявив, що відносно нього до нього застосовувалися недозволені методи досудового розслідування, зокрема методи фізичного та психологічного впливу, до нього з"являлись додому, погрожували посадити, вчинили на нього напад, тощо.
Згідно із ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує її гiднiсть, поводженню або покаранню.
Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини у випадках, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з боку представників держави, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, обов`язком національних органів є проведення «ефективного офіційного розслідування», спроможного встановити факти та виявити і покарати винних. В іншому випадку загальна юридична заборона катувань та нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження та покарання була б, незважаючи на основоположну важливість, неефективною на практиці, та у деяких випадках представникам держави було б можливо фактично безкарно порушувати права тих, хто знаходиться під їхнім контролем (п. 102, рішення ЄСПЛ «Ассенов та інші проти Болгарії» та п. 131, рішення ЄСПЛ «Лабіта проти Італії»).
Зі змісту частини 6 статті 206 КПК України слідує, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя, суд зобов`язані зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та, зокрема доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.
Відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ними з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про державне бюро розслідувань», Державне бюро розслідувань вирішує завдання із запобігання, виявлення, припинення, розкриття і розслідування, зокрема, злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів, крім випадків, коли ці злочини віднесено до підслідності детективів Національного антикорупційного бюро України.
Отже, враховуючи те, що перевірка заяв повинна проводитись неупередженою особою, про що зазначено в рішенні ЄСПЛ « Захаркін О.М. проти України» від 24 червня 2010 року, а також те, що при наявності підстав та доказів, вказані обвинуваченим ОСОБА_5 діяння можуть бути розцінені як кримінально-карані, а суд, в силу своїх повноважень, позбавлений можливості перевірити достовірність вказаних ним обставин, суд вважає за необхідне доручити керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2020 року за №0000089 та 22 листопада 2019 року за № 0002623 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України, працівниками слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.
Керуючись статтями 130, 131, 170-174, 314-317, 350,372, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Клопотання захисника обвинувачених - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Клопотання обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжних заходів - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" строком на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 17 вересня 2022 року включно.
Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді застави у розмірі 659 100 (шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави - залишити без змін.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3" строком на 60 /шістдесят/ днів, а саме до 17 вересня 2022 року включно.
Попередньо обраний альтернативний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді застави у розмірі 659 100 (шістсот п`ятдесят дев`ять тисяч сто) грн. 00 коп. з покладенням попередньо вказаних обов`язків у випадку внесення застави - залишити без змін.

Доручити керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою діяльність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) обставин застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу, недозволених методів слідства та дізнання, під час досудового розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 січня 2020 року за №0000089 та 22 листопада 2019 року за № 0002623 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 28 ст. 263-1 КК України, працівниками поліції, оперативними працівниками, слідчими, включених до групи слідчих, у відповідності з вимогами Закону України «Про державне бюро розслідувань» та нормами КПК України.
Розгляд заяви провести відповідно до вимог ст. 214 КПК України. Внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про що повідомити суд.
Копію ухвали та копію журналу судового засідання від 19.07.2022р., в якому зафіксовано заяву ОСОБА_5 про злочини відносно нього, направити до Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві.
Перевірку провести з обов`язковим допитом обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин (часу, місця, характеру і наслідків) зазначених дій, а також можливості встановлення осіб, причетних до таких дій, якщо вони мали місце.
За результатом перевірки прийняти відповідне рішення в порядку кримінального процесуального закону, надавши його до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області та копію надіслати за електронною адресною (e-mail: )
Контроль за виконанням ухвали покласти на директора Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві та заступника директора Територіального управління в м. Полтаві.
Зобов`язати філію Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській області невідкладно організувати проведення медичного обстеження обвинувачених: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які перебувають в ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" та в разі необхідності НЕГАЙНО ЗАБЕЗПЕЧИТИ ПРОВЕДЕННЯ їх лікування з урахуванням результатів огляду .
Зобов`язати уповноважених осіб філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській області, ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" НЕГАЙНО повідомити Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про виконання ухвали суду в частині забезпечення проведення обстеження та (у разі необхідності) лікування обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Зобов`язати уповноважених осіб ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" НЕГАЙНО повідомити Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, чи надходили скарги та/або письмові звернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про погіршення стану здоров"я та необхідності медичного обстеження, а так само, чи можуть останні за станом здоров"я утримуватись в умовах ДУ "Криворізька установа виконання покарань № 3 та отримувати належне лікування .
Копію ухвали направити до:
- Державної установи "Криворізька установа виконання покарань № 3" - для відома та виконання;
- Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві - для відома та виконання;
- філії Державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» в Дніпропетровській області - для відома та виконання
Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захиснику.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошення 20 липня 2022 року об 11 год. 15 хв. в залі судового засідання № 309 Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг, пр-т Миру 24, третій поверх).

Суддя: ОСОБА_1