Справа №760/5868/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2022 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі судових засідань Солом`янського районного суду міста Києва за адресою м. Київ, вул. Максима Кривоноса, 25, питання затвердження Угоди про визнання винуватості, укладеної 24.05.2022 р. між прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2022 за № 0000129, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

До провадження Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2022 за № 0000129, затверджений 24.05.2022 року прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 , у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Обвинувальний акт надійшов до суду разом з Угодою про визнання винуватості, укладеною 24.05.2022 року між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 . Угоду укладено у присутності захисника адвоката ОСОБА_7 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2049/10 від 30.05.2002.

Угода, яка надійшла до суду, викладена у наступній редакції:
«1. Прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , вручено обвинувальний акт за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

Формулювання обвинувачення:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі ООН).

До складу ООН входять Україна, Російська Федерація та ще

49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени зазначеної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про неприпустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року , що містить Декларацію про неприпустимість втручання огорожі їх незалежності та суверенітету ; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 р., що містить її Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту Організація Об`єднаних Націй; № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, яка містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки та № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить визначення агресії, встановлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплені обов`язки держав: утримуватись від збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербування найманців або посилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї Організації та Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою порушуючи Статут ООН.

Якась із наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, хоч би який тимчасовий характер вона мала, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські чи повітряні сили чи морські та повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з державою, що приймає, порушуючи умови, передбачені в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала у розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- за посилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівносильно наведеним вище актам, або його значну участь у них.

Ніякі міркування будь-якого характеру, будь то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, що неспроможні служити виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги до прав, властивих суверенітету, незастосування сили або загрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання суперечок та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва. серпня 1975 року, який був підписаний СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація.

Статтями 1 і 2 III Конвенції про відкриття військових дій від 18 жовтня 1907 року, що вступила в дію 26 січня 1910 року і 7 березня 1955 року визнаної СРСР, правонаступником якого є Російська Федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього та недвозначного попередження у формі або мотивованого оголошення війни , або ультиматуму з умовним оголошенням війни. Про існування стану війни має бути негайно повідомлено нейтральною державою, і воно матиме для них дійсну силу лише після отримання повідомлення.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України

від 16 липня 1990 року (далі Декларація) зазначено, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту та неподільність влади Республіки в межах її території та незалежності. зносини.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих межах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки було схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України. Відповідно до зазначеного документу, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Відповідно до пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року Російська Федерація, Сполучене Королівство Великобританії та Північної Ірландії та Сполучені Штати Америки підтвердили Україні свої зобов`язання згідно з принципами Заключного акту співробітництву в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність та суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою або її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що жодна їхня зброя ніколи не використовуватиметься проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримання миру та стабільності у Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, укладеного між державами СНД, серед яких є Україна та Російська Федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів одна одної та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їх непорушність, а також вирішувати всі суперечки, що виникають з питань кордонів та територій, лише мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо вони виникнуть; не встановлювати із нею політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій та комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічну, фінансову, військову та іншу допомогу.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН та зобов`язань згідно з Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та Російською Федерацією ( ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року) 13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 2 березня 1999 року № 42 - ФЗ). Відповідно до статей 2 3 зазначеного Договору, Російська Федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів і зобов`язалася будувати відносини один з одним на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності сил, загрози або мирного врегулювання, у тому числі економічних та інших способів тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, дотримання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису та карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований Російською Федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганський областей належить до території України.

Статтями 1 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною та незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Згідно Статті та 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати та змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народу і не може бути узурповане державою, її органами чи посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не зазіхати на права та свободи, честь та гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання щодо зміни території України.

Відповідно до статей 132 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі АР Крим) є невід`ємною складовою України та в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її ведення.

Незважаючи на викладене, діючи умисно в порушення зазначених вище міжнародних нормативно-правових актів, 22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план направлений на насильницьку зміну меж території та кордонів України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволене.

24 лютого 2022 року о 05:00 годин Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

Надалі Збройними Силами РФ, що діяли за наказом керівництва РФ та ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах та складах ЗС України, а також підрозділам ЗС та інших військових формувань після чого РФ скоєно вторгнення на територію суверенної держави України.

В зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та 26.03.2022 його продовжено ще на 30 днів.

02.03.2022 на мобільний телефон громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у месенджері «Viber» на № НОМЕР_1 надійшло повідомлення від ОСОБА_8 з мобільного № НОМЕР_2 , в якому остання надала ОСОБА_4 контактні дані представника іноземної держави громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою пересилання останньому інформації щодо політичної ситуації в України. Використовуючи контактні дані ОСОБА_9 , за допомогою месенджеру «Телеграм», встановленому у власному мобільному телефоні, в період часу з 02.03.2022 по 20.03.2022, ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_9 на номер телефону НОМЕР_3 інформацію щодо поточної ситуації в Україні, використану з відкритих джерел інформації, для використання її останнім на шкоду інформаційної безпеки України.

Встановлено, що ОСОБА_9 є громадянином Російської Федерації та підтримує керівництво РФ щодо початку військових дій в Україні. Він часто у своїх виступах на відеозаписах у мережі Інтеренет, ЗМІ, месенджерах, підтримував політику РФ та має проросійські погляди. Враховуючи, що він є досить відомою особистістю в РФ, особливо у телебаченні, останній тісно співпрацює з правоохоронними органами та керівництвом РФ, представниками різних установах та організації вказаної країни, оскільки має змогу висвітлювати новини у вигідному для РФ ракурсі. Його виступи переважно підготовлені на замовлення посадових осіб державних органів та установ Російської Федерації, російських медійних центрів. Крім того, ОСОБА_9 , з використанням власних сторінок у соціальних мережах, інших відкритих інформаційних майданчиків, проводить пропагандистську діяльність, спрямовану на поширення в Інтернет-мережі маніпулятивних антиконституційних інформаційних матеріалів на шкоду Україні. Останній проводить діяльність, спрямовану на загострення і дестабілізацію суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації в Україні, деморалізацію армії, створення та поглиблення розбрату між політичними силами, форматування передумов для соціального вибуху в Україні, дискредитації чинної влади України, її представників (їхніх рішень, дій) та формування негативного іміджу нашої держави на міжнародній арені. Також фіксується підтримка ОСОБА_9 діяльності організацій терористичного спрямування т.зв. «ДНР/ЛНР» на території східних областей України, яка в основному полягає у дискредитації дій ЗС України та розповсюдженні фейкових відомостей.

Так, перебуваючи у м. Києві, у невстановленому досудовим розслідуванні місці та час, але не пізніше 04.03.2022, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та спосіб, громадянин України ОСОБА_4 отримав від представника іноземної держави громадянина ОСОБА_9 , завдання у вигляді підготовки в електронному вигляді тексту промови проросійської спрямованості, що міститиме інформацію з елементами психологічного маніпулювання суспільною свідомістю, та яка спрямована на розпалювання національної, міжетнічної, соціальної ворожнечі та ненависті, підрив морального духу населення та армії України, внесення розбрату між армією і народом, суспільно-політичну дестабілізацію у державі, який буде використаний в подальшому ОСОБА_9 під час свого виступу, опублікованому останнім у загальнодоступних джерелах.

На виконання вказаного завдання, розуміючи протиправність своїх дій, використовуючи невстановлене комп`ютерне обладнання та програмне забезпечення, ОСОБА_4 діючи умисно, у невстановленому досудовим розслідуванні місці та спосіб, у період часу з 04.03.2022 по 19.03.2022, створив замовлений ОСОБА_9 текст промови та здійснив електронний набір такого тексту в комп`ютерній програмі «Блокнот» у форматі «.txt», який в подальшому зберіг під назвою «Материал» на флеш-накопичувачі чорного та фіолетового кольорів марки «T & G» об`ємом пам`яті 4 Gb, який зберігав за адресою власного проживання, а саме: АДРЕСА_1 .

В подальшому, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, час та місці, але не пізніше 19.03.2022, ОСОБА_4 у невстановлений спосіб надіслав ОСОБА_9 вказаний текст промови.

Надалі, 19.03.2022 о 22 год. 06 хв. та 24.03.2022 о 8 год. 54 хв. громадянин ОСОБА_9 , використовуючи надісланий йому ОСОБА_4 текст промови, цитував його в своїх повідомленнях так званих «постах» на власній сторінці у телеграм каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що має загальний доступ необмеженій кількості користувачів соціальної мережі «Телеграм».

Згідно висновку експерта КНДІСЕ Міністерства юстиції України наданий на дослідження текст, збережений під назвою «Материал» у форматі «.txt» на флеш-накопичувачі чорного та фіолетового кольорів марки «T & G» об`ємом пам`яті 4 Gb, та який процитований ОСОБА_9 на власній сторінці у телеграм каналі, містить виправдовування, визнання правомірною агресію Російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у виготовленні, поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

ОСОБА_4 у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення за обставин, викладених в обвинувальному акті, інші учасники досудового розслідування також не оспорюють викладених вище фактичних обставин правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.

Сторони визнають правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 436-2 КК України, які виразилися у виготовленні, поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України.

Обставини, що передбачени ст. 67 КК України, які обтяжують покарання: відсутні.

Обставини, що передбачені ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину

На обліках у лікаря психіатра та нарколога ОСОБА_4 не перебуває.

Матеріальної шкоди кримінальним правопорушенням не завдано.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, потерпілі відсутні.

2. ОСОБА_4 під час судового розгляду зобов`язується:

а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі підозри під час досудового розслідування та у обсязі обвинувачення у судовому провадженні;

б) сприяти розслідуванню обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення;

в) сприяти проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000054 в якому 29.03.2022 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України;

г) сприяти проведенню досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000133 за ч. 2 ст. 111 КК України.

3. Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_4 за наявності обставин, що пом`якшують покарання, а саме щирого каяття у вчиненні інкримінованого йому злочину, активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення, а також активному сприянні у викритті іншої особи у кримінальних провадженнях № 0000054 та № 0000133 шляхом надання ним зізнавальних показів, які підтверджуються доказами, з урахуванням особи винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має позитивну характеристику, офіційно працевлаштований, призначити покарання за ч. 2 ст. 436-2 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановити іспитовий строк та покласти на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

4. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження даної угоди для сторін є:

а) для прокурора і підозрюваного обмеження права на оскарження вироку.

Підстави оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода в апеляційному порядку, що визначені в ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в п. 1 ч. 3 ст. 424 КПК України, мені роз`яснено і є зрозумілими.

б) для підозрюваного відмова від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Передбачені у цій нормі права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого мені кримінального правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів мені роз`яснено і є зрозумілими.

5. Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь-якого положення складеної угоди.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку ».

На підставі ухвали від 30.05.2022 р. по справі було призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив затвердити Угоду про визнання винуватості, укладену 24.05.2022 р. між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , яка надійшла до суду разом із обвинувальним актом, відповідно до змісту якої ОСОБА_4 у повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті, не оспорює викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчиненого правопорушення, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності своїх позицій. Сторони погодили покарання ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 436-2 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, із звільненням ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Прокурор пояснив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено, обвинуваченому та його захиснику у порядку ст. 290 КПК України були пред`явлені документи сторони обвинувачення для ознайомлення, складено обвинувальний акт, та оскільки сторони провадження дійшли згоди щодо укладення угоди про визнання винуватості, даний обвинувальний акт із укладеною угодою було скеровано до суду. Прокурор зазначив, що укладення угоди не суперечить інтересам суспільства та Держави, а тому наполягає на її затвердженні судом.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, яка була укладена 24.05.2022 р. між ним та прокурором у даному кримінальному провадженні. Обвинувачений суду пояснив, що визнає свою вину у тому, що у березні 2022 року він спілкувався з ОСОБА_8 , яка надала йому номер телефону громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 , який працював журналістом, якому він надсилав матеріали, які були доступні в інтернеті. Зазначив, що ОСОБА_8 знав раніше, оскільки вона була колишньою дружиною його колеги, з яким вони працювали у ДП Будівельне управління Міністерства оборони України у м. Біла Церква, та з якою після свого звільнення з даного підприємства він підтримував спілкування, допомагав їй із ремонтом автомобіля, рекомендуючи потрібне СТО, де дешевше. Пояснив, що 02.03.2022 р. на його мобільний телефон надійшов телефонний дзвінок від ОСОБА_8 із пропозицією заробити грошей, вона пропонувала 10 000 грн. Треба було зробити скрін-шоти сторінки в фейсбуці ОСОБА_9 та скрін-шоти з Ютубу, де виступав ОСОБА_9 , які потрібно було скинути ОСОБА_9 на номер мобільного телефону в месенджері Телеграм, який надала йому ОСОБА_8 . Зазначені скрін-шоти потрібно було виготовити, оскільки, як йому повідомили, доступ до цих сторінок заблоковано. Він зробив скрін-шоти сторінки ОСОБА_9 у фейсбуці, а також виготовив скрін-шоти з Ютюбу відео виступів ОСОБА_9 , тобто це були фотографії. Інформація стосувалась виступів ОСОБА_9 та тему конфлікту між Росією та Україною. Приблизно зробив біля 25-30 скрін-шотів, які скинув у месенджер Телеграм ОСОБА_9 . Грошей за вказані дії він не отримав, бо його обманули. Потім за ним приїхали працівники СБ України. Пересилаючи скрін-шоти, він переслідував мету заробити гроші, бо в нього хворіла мати, а на роботі йому не виплачували заробітну плату. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що у скрін-шотах, які він робив зі сторінок ОСОБА_9 , містилась інформація, яка виправдовувала, визнавала правомірною та містила заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році. Обвинувачений пояснив, що не створював на замовлення ОСОБА_9 тексти промов та не здійснював електронного набору тексту із інформацією, яка виправдовувала, визнавала правомірною та містила заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та відповідно будь-які тексти із складеними ним промовами він ОСОБА_9 не надсилав.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладеної між його підзахисним та прокурором, оскільки обвинувачений щиро визнав свою провину у вчиненому кримінальному правопорушенні, розкаявся, сторони погодили призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження стосовно затвердження судом Угоди про визнання винуватості, укладеної 24.05.2022 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , дослідивши Угоду про визнання винуватості на її відповідність вимогам ст. ст. 2, 7, 469, 470, 472, 474 КПК України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; повага до людської гідності; забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла чи іншого володіння особи; таємниця спілкування; невтручання у приватне життя; недоторканність права власності; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; свобода від самовикриття та право не свідчити проти близьких родичів та членів сім`ї; заборона двічі притягувати до кримінальної відповідальності за одне і те саме правопорушення; забезпечення права на захист; доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності; публічність; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами; розумність строків; мова, якою здійснюється кримінальне провадження.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Згідно із ч. ч. 1, 2, 6, 7, 8 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

Повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.

Так, вивчивши умови укладеної сторонами кримінального провадження угоди про визнання винуватості, із врахуванням показів обвинуваченого ОСОБА_4 , наданих ним у підготовчому судовому засіданні, відповідно до яких обвинувачений пояснив, що не створював на замовлення ОСОБА_9 тексти промов та не здійснював електронного набору тексту із інформацією, яка виправдовувала, визнавала правомірною та містила заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, та не надсилав їх на адресу ОСОБА_9 , суд приходить до висновку, що умови угоди суперечать положенням ч. 1 ст. 472 КПК України, та не відповідають інтересам суспільства, оскільки покази обвинуваченого свідчать про відсутність беззастережного визнання ним своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Тобто, беззастережне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, про яке зазначено в умовах угоди про визнання винуватості, не відповідає дійсним обставинам справи та фактичній позиції обвинуваченого стосовно пред`явленого йому обвинувачення, в чому зміг переконатись суд, заслухавши покази обвинуваченого під час підготовчого судового засідання, наданих ним під час з`ясування судом добровільності, істинності та щирості його позиції під час укладення угоди про визнання винуватості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Тобто, із врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що затвердження судом угоди про визнання винуватості, не лише не відповідатиме інтересам суспільства, а й суперечитиме завданням кримінального провадження, а тому суд відмовляє в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 24 травня 2022 року, між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2022 за № 0000129, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, та продовжує розгляд кримінального провадження в загальному порядку.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 314, 315, 468, 469, 472, 474 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У затвердженні Угоди про визнання винуватості, укладеної 24 травня 2022 року, між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2022 за № 0000129, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, - відмовити.

Розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.04.2022 за № 0000129, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України, - продовжити у загальному порядку.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1