Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/300/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2022 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2022, про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0001417 за ч. 1, 2 ст. 307 КК України,
інші учасники судового засідання:
прокурор - ОСОБА_8

захисник-адвокат - ОСОБА_6 ,

підозрювана - ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 04.07.2022 року під час проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2022 накладено арешт та встановлено заборону відчуження та користування на: грошові кошти в сумі 16 500 гривень та зошит з рукописними записами, власником та володільцем яких є ОСОБА_7 .
В обґрунтування вказаного рішення слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий надав достатні данні: результати зафіксовані в протоколі обшуку, протоколи допиту свідків, результати досліджень, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).
Грошові кошти вилучили серед речей ОСОБА_7 , якій вручено повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає додаткове обов`язкове покарання у виді конфіскації майна. З метою забезпечення можливої конфіскації майна, існує потреба у накладенні арешту на вилучені у підозрюваної грошові кошти.
Негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти.

Зазначає, що з поданим клопотанням слідчої та додатками до нього не було ознайомлено ні підозрювану ОСОБА_7 , ні захисника.

Підозрювана в судовому засіданні зазначила, що вилучені в квартирі кошти не є її особистими і що кошти належать її чоловікові та її дитині. Слідчими органами не було надано жодних доказів та не доведено, що кошти належать ОСОБА_7 і що вони набуті злочинним шляхом.

При вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя не врахував негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки арешт може суттєво позначитися на інтересах власника і їх третіх осіб.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без зміни, перевіривши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, прийшов до вірного висновку, що стороною обвинувачення на даний час здобуто докази, які вказують на наявність ознак, що свідчать про кримінально протиправний характер діяння та є підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, як предмети, які можуть зберігати на собі сліди правопорушення та містити інші відомості, які можуть бути використані як докази факту чи обставин, що підлягають перевірці під час досудового розслідування за допомогою слідчих дій.
Колегія суддів зазначає, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення та пред`явлення підозри. Слідчий суддя визначає лише, чи може майно бути предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину або за рахунок доходів від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню. Предметом дослідження є вилучені речові докази - записи про можливий збут метадону. Крім того, вилучили грошові кошти, які за версією слідства здобуто злочинним шляхом та ймовірно будуть конфісковані.
04.07.2022 року в квартирі АДРЕСА_1 провели обшук, під час якого відшукали та вилучили майно заявлене до арешту. Відшукані речі оглянули і постановою слідчого СВ Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області визнали речовим доказом.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, постановив накласти арешт та встановив заборону відчуження та користування на грошові кошти та зошит з рукописними записами, власником та володільцем яких є підозрювана ОСОБА_7 .
Слідчим суддею вірно враховано, що слідчий надав достатні данні, а саме результати зафіксовані в протоколі обшуку, протоколи допиту свідків, результати досліджень, на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна. Грошові кошти вилучили серед речей ОСОБА_7 , якій вручено повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає додаткове обов`язкове покарання у виді конфіскації майна. З метою забезпечення можливої конфіскації майна, існує потреба у накладенні арешту на вилучені у підозрюваної грошові кошти.
Колегія суддів зазначає, що у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя встановив, що в кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, що вказують на факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.
Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що майно, на яке накладено арешт, відповідає критеріям речових доказів, визначених законом, а тому з метою збереження речових доказів клопотання слідчого підлягало задоволенню, з урахуванням обставин кримінального провадження, що розслідується.
Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищезазначене майно, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи, які викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, слід визнати непереконливими.
Так, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. 173, 174, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.07.2022, якою накладено арешт та встановлено заборону відчуження та користування на: грошові кошти в сумі 16 500 гривень та зошит з рукописними записами, власником та володільцем яких є ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3