"10" серпня 2022 р. Справа № 363/2290/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2022 року слідчий суддя Вишгородського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000702, розпочатому 30.06.2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,
встановив:
у клопотанні слідчий та прокурор порушують питання про арешт майна, а саме заднього підрамника від транспортного засобу автомобілю «Tesla Model S», з маркувальним позначенням на поверхні у вигляді буквенно-цифрового (вибитого) напису: «Р6007012-00-Н S604620814», шляхом заборони відчуження.

Прокурор та слідчий просили про розгляд клопотання без їхньої участі.
Власник майна, будучи повідомленим про розгляд справи, до суду 10.08.2022 року не прибув та про причини своєї неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.
З матеріалів клопотання встановлено, що слідчим відділом Вишгородського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000702, розпочатому 30.06.2022 року за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, коли 30.06.2022 року до ЧЧ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_3 , про те, що з огородженої земельної ділянки з кадастровим номером :03:167:6008 у с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області викрадено автозапчастину, а саме задній підрамник від транспортного засобу автомобілю «Tesla Model S».

30.06.2022 проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості, що за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Нові Петрівці, де виявлено та вилучено у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задній підрамник від автомобіля «Tesla».

Разом з тим, 01.07.2022 року в якості потерпілого допитано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який повідомив, що з території земельної ділянки, яка огороджена, невідомі особи вчинили крадіжку належного йому майна, а саме автозапчастини заднього підрамника до автомобілю «Tesla Model S». На автомобілі він наздогнав та затримав на дорозі невідомих осіб, які при собі мали викраде в нього майно.

01.07.2022 року постановою слідчого ВРЗЗС СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, алюмінієвий задній підрамник до транспортного засобу, в порядку ст. 98 КПК України визнано речовими доказами та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

01.07.2022 року вказаний речовий доказ повернуто його власнику ОСОБА_3 .

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
З протоколу огляду встановлено, що, будучи затриманими в розумінні вимог ст. 209 КПК України, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , добровільно передали викрадений в потерпілого підрамник від транспортного засобу.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що особа є затриманою з того моменту, коли вона через силу зобов`язана залишатись поряд з уповноваженою особою й складання протоколу затримання, роз`яснення прав затриманій особі та забезпечення їй права на захист є обов`язковим.
Разом з тим, всупереч вимог ч. 5 ст. 208 КПК України, протоколів про затримання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із роз`ясненням прав підозрюваних, суду не надано.

Допущене порушення є істотним і за відсутності оформленого відповідно до ст. 208 КПК України протоколу затримання особи ставить під сумнів законність протоколу огляду місця події від 30.06.2022 року.
За таких умов, органом досудового слідства істотно порушено норми КПК України під час проведення слідчої дії та вимоги норм Закону щодо порядку проведення огляду та затримання осіб.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що постановою вищезазначене майно визнано речовими доказами.
Не дивлячись на те, що підрамник лежав на землі, в протоколі зазначено про його вилучення у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , без здійснення їх особистого обшуку та затримання.

Також клопотання не містить будь-якого обґрунтування існування ризиків, визначених у ч. 11 ст. 170 КПК України або достатність підстав вважати, що такі ризики можуть мати місце.
Судом встановлено, що в матеріалах клопотання відсутні належні та достатні докази, які б обґрунтовували ризик втрати, а також необхідність зберігання речового доказу по справі, коли з дня повернення його потерпілому пройшов значний час.
Вказаний задній підрамник від транспортного засобу слідів злочину не містить, належить потерпілому і став предметом викрадення, вилучений в підозрюваних і повернутий власнику 01.07.2022 року.
В клопотанні фактично порушено питання про обмеження права власності потерпілого на його майно без будь-яких вагомих підстав, які б виправдовували позбавлення його права власності на його особисте майно.
Крім того, клопотання не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, всупереч вимог ч. 5 ст. 171 КПК України не подано.
Отже, клопотання вимогам Закону не відповідає, є необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 132, 170-175, 371-372 КПК України;
ухвалив:
в задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, відсутніми при проголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя