У Х В А Л А

01 серпня 2022 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, клопотання прокурора Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені № 0001199 від 29.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч.2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про обрання ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання зазначив, що протягом тривалого часу, а саме з початку лютого 2022 року до липня 2022 року обвинувачений ОСОБА_4 не з`являвся до суду. Ухвалами суду від 28.04.2022 та 03.06.2022 до обвинуваченого було застосовано примусовий привід з метою забезпечення його участі у судовому засіданні. Відповідно до встановленої інформації під час виконання ухвал про привід, обвинувачений ОСОБА_4 за адресами місця мешкання, зазначеними в матеріалах судової справи не мешкає тривалий час. Також, відносно ОСОБА_4 ухвалою суду від 17.05.2021 року застосований запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, на обвинуваченого покладено певний перелік обов`язків, які обвинувачений не виконує. Ухвалою суду від 20.06.2022 обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено у розшук та провадження у справі зупинено. З метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, а також запобігання останнім спробам переховуватись від суду просив обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, зазначив, що від суду він не переховується, дійсно він не повідомив суд про зміну місця мешкання та засоби зв`язку. Однак у нього не має на меті переховуватися від суду. У судові засідання не з`являвся, оскільки займався добровільною волонтерською діяльністю. Після отримання інформації про наявність ухвали про розшук відразу самостійно прибув до суду.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вважає його не обґрунтованим, а також пояснив, що обвинувачений не переховується та не має наміру переховуватися від суду. Вважає, що підзахисний був безпідставно оголошений у розшук.

Заслухавши клопотання прокурора, думку захисника та обвинуваченого, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового слідства та суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать, зокрема про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_4 відповідно до ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, раніше не судимий, має зареєстроване і постійне фактичне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину сина, позитивно характеризується за місцем проживання.

Так, відображення принципів вирішення питання про обрання чи зміну дії щодо особи запобіжного заходу міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 181, 183 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до положень п. 39 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, Існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті 5 Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

Обговорюючи питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, якою передбачено, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою. (п. 60 рішення від 06.11.2008 року у справі "Єлоєв проти України").

Згідно п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд розглядає можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Суд вважає, що під час розгляду клопотання прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, суд враховує поведінку обвинуваченого, який за наявності чинної ухвали про розшук самостійно прибув до суду, надав інформацію щодо постійного місця проживання та засоби зв`язку, зобов`язався повідомляти суд про зміну місця проживання.

При прийнятті судового рішення враховуються положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 . При цьому, суд зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 не може бути безумовною підставою для обрання щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що прокурором не доведено, що інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання вказаному вище ризику.

Враховуючи наведені вище, дані про особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, суд приходить до висновку, що запобіганню ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, достатнім буде обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання у певний період доби, із покладенням на нього ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 181,183, 184, 186, 187, 193-194, 196, 372, 395 КПК України, суд
постановив:
Клопотання прокурора Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Заборонити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 21-00 години до 07-00 години без дозволу суду.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язок не відлучатися без суду за межі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повідомляти суд про зміну місця проживання, прибувати до суду за першою вимогою.
Строк дії ухвали становить два місяці, тобто до 01 жовтня 2022 року.
Ухвалу передати до Покровського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області для негайного виконання і постановки на облік обвинуваченого ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали суду проголошений 02 серпня 2022 року о 08-45 годині.

Суддя ОСОБА_1