Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/821/22
Провадження № 1-в/553/238/2022
У Х В А Л А
Іменем України

27.05.2022м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні спільне подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України, відносно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця АДРЕСА_1 , неодруженого, освіта неповна вища, до засудження працюючого технологом «Укрсервісбезпека», раніше не судимого:

-по даній справі засудженого 25.11.2013 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 15, п.п6, 12, ст. 115, ч. 1 ст. 70 КК України до 12 років позбавлення волі із конфіскацією всього особистого майна. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.02.2016 року Ленінського районного суду м. Полтави зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 25.11.2013 року по 09.07.2014 року включно із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі,-

ВСТАНОВИВ:
У квітні 2022 року адміністрація Полтавської виправної колонії № 64 та голова спостережної комісії Подільської районної у м. Полтаві ради звернулись до суду з спільним поданням про застосування умовно - дострокового звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, відносно ОСОБА_4 ..

В судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення подання, посилаючись на те, що поведінка засудженого протягом усього терміну відбування призначеного покарання є нестабільною та не свідчить про ступінь його виправлення.

Разом з цим, представник ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» та засуджений ОСОБА_4 підтримали дане подання і просили його задовольнити, вказавши про те, що останній довів своє виправлення, в зв`язку з чим до нього можливо застосувати умовно дострокове звільнення.

Суд заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали подання та особової справи на засудженого, приходить до переконливого висновку про задоволення даного подання за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів особової справи ОСОБА_4 , відповідно до вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25.11.2013 року, засуджений за незаконне заволодіння транспортним засобом та закінчений замах на вбивство потерпілого ОСОБА_5 , якому були спричинені легкі та тяжкі тілесні ушкодження. За даним вироком призначено ОСОБА_4 12 років позбавлення волі. Згідно матеріалів особової справи даний вирок суду набрав законної сили 09.07.2014 року. У відповідності до вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності вперше.

До умовно дострокового звільнення ОСОБА_4 може бути представлений після відбуття 3/4 частини строку покарання, тобто з 12.04.2022 року.

Станом на 16.04.2022 року відбута частина строку покарання становить 9 років 4 дні. На за час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», характеризувався негативно, мав 4 стягнення, котрі погашені на даний час. Заохочень не мав.

З 25.07.2014 року ОСОБА_4 відбуває вказане покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія № 64», де має 13 стягнень, що також погашені на час розгляду даного клопотання, та 22 заохочення.

Разом з цим, оцінюючи поведінку засудженого за весь час відбування покарання, суд приходить до наступних висновків.

Так, дійсно під час попереднього ув`язнення, саме після винесення судом вироку, засуджений порушував встановлений порядок утримання в зв`язку з чим мав 4 стягнення, починаючи з 07.03.2014 року по 18.03.2014 року, тобто протягом 11 днів; але така поведінка останнього обумовлена суворістю призначеного судом вперше та психологічною неготовністю останнього до його відбування.

Разом з цим, суд звертає свою увагу, що всі ці чотири дисциплінарні проступки були однотипними порушення міжкамерного зв`язку, не відносилися до грубих та були вчинені протягом досить короткого проміжку часу, а саме 11 днів, що вказує про ситуативну фрагментарну поведінку останнього , пов`язану з незгодою щодо призначеного покарання за вироком, який не набрав законної сили, а не свідому та умисну його поведінку щодо порушення саме порядку та умов відбування покарання.

Негативна поведінка засудженого спостерігалася одразу після його прибуття до ДУ «Полтавська виправна колонія № 64», але разом з цим правомірність та обґрунтованість накладених на нього стягнень викликає у суду обґрунтовані занепокоєння та сумніви.

Так, матеріали особової справи на засудженого ОСОБА_4 не містять офіційних і належних даних щодо роз`яснення останньому його прав, обов`язків, правил поведінки, правових наслідків в разі їх порушення останнім з моменту його прибуття 25.07.2014 року до даної установи для відбуття основної міри покарання, тоді як останній під час попереднього ув`язнення був ознайомлений з Правилами поведінки в Полтавському слідчому ізоляторі ув`язнених і засуджених.

Таким чином, не ознайомивши ОСОБА_4 щодо правил та умов відбування міри покарання, безпосередньо саме в установі відбування покарання ДУ "Полтавська виправна колонія № 64", одразу на наступний день, а саме 26.07.2014 року, працівники даної установи відносно останнього склали рапорт про порушення ним форменого одягу ( а.с.59 особової справи), за результатами розгляду якого з ним було проведено бесіду виховного характеру, при цьому будь яких документів з приводу проведення таких превентивних заходів виховного характеру, які б вказували на час, місце, прізвища, ім`я, по-батькові посадової особи виконавця, матеріали особової справи не містять взагалі.

В свою чергу в своїх пояснення щодо вчинення даного проступку ОСОБА_4 пояснив, що він вчинив дане порушення, оскільки йому було жарко, що свідчить про відсутність умислу у діях останнього на його вчинення, його необізнаність з приводу правил поведінки, а також відсутність звичайного фізіологічного адаптаційного періоду для організму людини в цілому в інших побутових умовах даної установи.

Не зважаючи на вчинення 26.07.2014 року ОСОБА_4 свого першого незначного проступку, без будь-якого умислу на його вчинення, а саме в зв`язку з необізнаністю правил поведінки, до останнього одразу службовими особами установи було застосовано досить значний вид покарання у вигляді "догани", що в свою чергу вказує про відсутність застосування превентивних заходів для виправлення особи, а також упереджене ставлення до останнього.

Дані висновки суду підтверджуються обставинами щодо накладення на останнього і інших стягнень.

Так, 03.08.2014 року, тобто на 8-й день по прибуттю до ДУ «ПВК №64», на ОСОБА_4 начальником установи було накладено стягнення у вигляді "догани" за відмову виконувати обов`язки чергового спального приміщення, але матеріали особової справи графіка чергувань, відповідно до якого останній був зобов`язаний чергувати, взагалі не містять, що свідчить про надуманість і відсутність дійсних підстав для цього стягнення та безпідставність і незаконність його накладення на засудженого взагалі.

В подальшому, через чотири дні, тобто 07.08.2014 року, на останнього було накладено стягнення у вигляді, поміщення до ДІЗО строком на 10 діб за відмову в категоричній формі працювати по благоустрою приміщення відділення, а саме прибирати сміття у відділенні.

Тобто, посадовими особами ДУ «Полтавська виправна колонія № 64» протягом перших 11 днів його перебування в даній виправній установі було накладено на засудженого ОСОБА_4 три стягнення у вигляді "доган" та поміщення до ДІЗО, тобто, від середнього дисциплінарного стягнення до найсуворішого його виду, що є неприпустимим в період початкової адаптації особи до умов відбування покарання.

Наступні три стягнення ( попередження та дві догани) були накладені протягом часу з 25 по 27 серпня того ж року, тобто взагалі кожного дня, що також підтверджує упереджене ставлення представників адміністрації до даного засудженого.

Не може залишатися поза увагою суду порядок подальшого накладення на ОСОБА_4 і інших подальших стягнень адміністрацією установи.

Так, після накладення стягнення 10.08.2015 року у вигляді "догани" - за занавішування спального місця 31 жовтня 2016 року, тобто більше чим через рік після попереднього стягнення, було накладено стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО строком на 7 діб, котре є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення , за невиконання команди «Підйом».

Також найсуворішим стягненням у вигляді поміщення до ДІЗО строком на 9 діб було накладено на останнього і в подальшому, а саме 12.08.2019 року, тобто майже через три роки після попереднього стягнення, без застосування менш суворих дисциплінарних стягнень.

Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що представниками адміністрації установи під час вирішення питання про накладення на останнього стягнень було порушено пропорційність, диференціацію та послідовність їх накладення в залежності від наявності попередніх стягнень, їх виду, кількості , тяжкості самого вчиненого проступку та попередніх проступків, що свідчить про формальність порядку притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності, який не носить дійсного і індивідуального характеру, що в свою чергу свідчить про обґрунтовані сумніви щодо законності, обґрунтованості і справедливості їх накладення.

Дані висновки суду, саме в контексті аналізу поведінки останнього впродовж всього періоду відбування ним призначеного покарання, надають суду підстави стверджувати, що можливо останній і допускав певні порушення правил поведінки, але характер вчинених ним проступків не відповідали тяжкості і кількості накладених на останнього стягнень, що в цілому хибно характеризувала останнього, як злісного порушника дисципліни, котрий не бажає стати на шлях виправлення за обставин і мотивів викладених вище з приводу сумнівності щодо законності накладених на останнього стягнень.

З огляду на викладене суд констатує, що поведінка ОСОБА_4 протягом усього періоду відбування покарання не була бездоганною, але разом з цим не була систематичною, цинічною та грубою, що вказує про його бажання стати на шлях виправлення, в результаті чого впродовж тривалого часу, починаючи з 2019 року, та на день розгляду подання, було досягнуто виправлення, що в свою чергу вказує про обґрунтованість даного подання та об`єктивність і дійсність оцінки ступеня виправлення ОСОБА_4 на час йоого поданння до суду.

Дані висновки суду підтверджуються наявністю застосованих до ОСОБА_4 великої кількості заохочень в кількості 22 в період з 2015 року по травень 2022 року, тобто впродовж досить тривалого часу, за період відбування покарання, що становить майже 7 років, а також реалізацію ОСОБА_4 багатьох програм диференційованого впливу різного роду «Професія», «Правова освіта», «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», сумлінним виконанням ним робіт із благоустрою та самообслуговування.

ОСОБА_4 в даній установі працевлаштований на посаді дезінфектора, до праці та до виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно, з поставленими завданнями справляється, до виконання робіт по благоустрою території і приміщень установи виконання покарань відноситься з розумною ініціативою, приймає безпосередню участь у їх виконанні.

Виконавчі листи до установи не надходили.

Крім того, як вбачається з матеріалів подання, начальником відділення СВПР та психологом установи даний засуджений характеризується з позитивної сторони, як особа яка довела своє виправлення.

Статтею 81 КК України визначено, що умовно дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі;
3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового злочину суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71,72 КК України.

Постановою Пленуму Верховного суду України від N 10 від 26.12.75 « Про практику застосування судами України законодавства про умовно-дострокове звільнення від покарання і заміну покарання більш м`яким» визначено, що суди, вирішуючи питання про застосування умовно-дострокового звільнення від покарання або про заміну
невідбутої частини покарання більш м`яким, повинні забезпечити строго індивідуальний підхід до кожного засудженого, маючи на увазі, що умовно-дострокове звільнення від покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані
лише до тих засуджених, які, відбувши передбачену законом частину покарання, зразковою поведінкою і чесним ставленням до праці, а особи, які вчинили злочин у віці до вісімнадцяти років, крім того, й чесним ставленням до навчання довели своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої право слухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.
Однією з головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто готовність до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.
Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.
Проаналізувавши здобуті докази, особу засудженого ОСОБА_4 який вперше притягується до кримінальної відповідальноті та йоого поведінку, котра є позитивною протягом 7 років строку відбування покарання, суд приходить до переконливого висновку, що засуджений своєю поведінкою та чесним ставленням до праці довів своє виправлення та підлягає умовно - достроковому звільненню, як особа, що відбула 3/4 частини призначеного покарання на підставі ст. 81 КК України, тому подання слід задовольнити, а засудженого умовно достроково звільнити від відбування покарання невідбутної частини.

Керуючись ст. 81 КК України та ст. 537, 539 КПК України, ст. 152, 154 КВК України, суд-

УХВАЛИВ:

Спільне подання начальника Полтавської виправної колонії № 64 та голови спостережної комісії Ленінської районної у м. Полтаві ради про застосування умовно - дострокового звільнення, згідно ст. 81 КК України, відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Засудженого ОСОБА_4 , згідно ст. 81 КК України, звільнити умовно достроково від відбуття невідбутої частини строку покарання у вигляді позбавлення волі 2 р. 10 місяці 15 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1