Справа № 454/1108/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/872/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду у складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року,-

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:
даною ухвалою, задоволено клопотання прокурора.
Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому по АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, терміном на 60 днів.
Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначено до 13.11.2022р. включно.
Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора ОСОБА_8 .
Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції, зокрема, вказав, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Судом встановлено, що обвинувачений в минулому був засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти здоров`я особи, ніде не працює. Судом зазначено, що однією з підстав обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було те, що він вчиняв кримінальні правопорушення під час розгляду судом попереднього кримінального провадження про його обвинувачення, а також провадження досудового розслідування щодо нього як підозрюваного в іншому кримінальному правопорушенні, що свідчить про існування ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень. В ухвалі вказано, що суду не надано жодних даних, які свідчать про неможливість подальшого тримання обвинуваченого під вартою, а також інших обставин які переважають над вказаними ризиками. Суд звернув увагу на те, що прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують тримання під вартою обвинуваченого та встановлена наявність ризиків, визначених ст.177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
На вказану ухвалу адвокат ОСОБА_6 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем постійного проживання, а саме: АДРЕСА_1 із визначеними судом обов`язками.

В обґрунтування вказує, що обставини вчинення кримінального правопорушення підтверджують необережність дій ОСОБА_7 , оскільки він фактично захищався та наніс лише один удар ОСОБА_9 , внаслідок якого той впав, проте нажаль, впав не вдало. Свідки яким відомо обставини вчинення кримінального правопорушення у даному кримінально провадженні були допитані на час продовження судом запобіжного заходу. Можливість переховуватися від суду теж нічим необгрунтовано. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні необережного нетяжкого злочину відповідальність за який передбачено у виді обмеження чи позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Тобто суд має всі підстави звільнити його від відповідальності на підставі ст. 75 КК України. Від так, підстав переховуватися від суду в ОСОБА_7 не має. Психологічний стан здоров`я ОСОБА_7 з моменту його затримання значно погіршився.

Звертає увагу, що За місцем проживання ОСОБА_7 жодних нарікань від сусідів не має. ОСОБА_7 зареєстрований та має у власності квартиру по АДРЕСА_1 , тому просить суд обрати менш тяжкий вид запобіжного заходу ОСОБА_7 , у виді домашнього арешту.

Наголошує, що ОСОБА_7 готовий нести покарання, та від слідства втікати не буде. Тим більше, у зв`язку із введенням на території України воєнного стану, закордон він виїхати не може.

В судове засідання прокурор не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце його проведення, подав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому вказав, що просить подану апеляційну скаргу залишити без задоволення. З урахуванням наведеного та положень ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі осіб, які не з`явились до суду.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Встановлено, що на розгляді у Сокальському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000084 від 31.03.2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину та йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років. Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
При цьому, судом встановлено, що обвинувачений раніше був засуджений за вчинення умисних кримінальних правопорушень проти здоров`я особи, ніде не працює.
Більше того, судом зазначено, що однією з підстав обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було те, що він вчиняв кримінальні правопорушення під час розгляду судом попереднього кримінального провадження про його обвинувачення, а також провадження досудового розслідування щодо нього як підозрюваного в іншому кримінальному правопорушенні, що свідчить про існування ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Вказані обставини свідчать про неможливість запобіганні ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, зокрема цілодобового домашнього арешту, оскільки, наведені ризики, можуть бути розцінені ним менш небезпечним, ніж кримінальне переслідування та процедура виконання покарання.
Так, на переконання колегії суддів, обраний судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст.177 КПК України.
На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема цілодобовий домашній арешт, зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При розгляді клопотання суд врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави з врахуванням положень ч.4 ст.183 КПК України.
Доводи апелянта правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, є необґрунтованими і безпідставними.

За таких обставин, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:
ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4