УХВАЛА
про повернення клопотання

07 вересня 2022 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, в межах досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000068 від 08.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 Кримінального кодексу України (далі КК України),

В С Т А Н О В И В :

05.09.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшло вказане клопотання (датоване 02.09.2022) про накладення арешту на майно.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 05.09.2022 для розгляду зазначеного клопотання визначено слідчого суддю ОСОБА_1 . Фактично матеріали клопотання передано слідчому судді по реєстру 07.09.2022.

В клопотанні прокурор просить винести ухвалу про арешт майна, вилученого 25.08.2022 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1)Два пакетики, всередині яких міститься речовина невідомого походження пісочного кольору;

2)Мобільний телефон «Iphone» чорного кольору із серійним номером «G0NYJGV5KXKN», всередині якого міститься сім-картка із написом « НОМЕР_1 »;

3)Банківська картка із № НОМЕР_2 ;

4)Банківська картка із № НОМЕР_3 ;

5)Зошит формату А5 із написом «One two Flo», всередині якого містяться рукописні записи;

6) Блокнот на якому міститься напис «Personal Organize», всередині якого містяться рукописні записи)

7) Ноутбук «Lenovo S/N MP1DHUTK».

В обґрунтування заявленого клопотання, зокрема, зазначено, що «враховуючи, що в органу досудового розслідування існує сукупність достатніх підстав вважати, що зазначені речі, в т.ч. інформація, яка міститься на них є доказом злочину, а саме зберегли на собі сліди вчинення останнього, а також містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину ОСОБА_3 , а саме реалізації продажу гуманітарної допомоги під час воєнного стану, а також обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.»

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя приходить висновку про необхідність повернення клопотання прокурору, з огляду на наступне.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до п.п. 1, 15 ч. 1 ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Главою 10 розділу ІІ КПК України визначено заходи забезпечення кримінального провадження і підстави їх застосування.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною першою статті 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Також, слідчий суддя зазначає, що відповідно до п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Разом з тим, вбачається, що вказані вимоги наразі не виконані.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Правовий аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що питання про арешт тимчасово вилученого майна має розглядатись з обов`язковим повідомленням власника відповідного майна.
Проте, наразі клопотання про арешт майна не містить відповідних відомостей, що унеможливлює призначення відповідного клопотання до розгляду з дотриманням зазначених вимог закону.

Крім того, у клопотанні прокурора зазначено, що арешт необхідно накласти з метою забезпечення збереження речових доказів.

Однак, у порушення вимог пункту 1 частини другої статті 171 КПК України, у клопотанні відсутнє обґрунтування необхідності арешту майна з огляду на те, що метою його застосування є збереження речових доказів, зокрема щодо відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, як в клопотанні прокурора, так і в долученій до нього постанові про визнання речовими доказами у кримінальному провадженні від 25.08.2022, не обґрунтовано, за якими саме ознаками майно, про накладення арешту на яке ставиться питання, є речовими доказами, а також не обґрунтовано на підтвердження яких фактів та обставин воно слугуватиме речовим доказом, з огляду на предмет розслідування, передбачений ч. 3 ст. 201-2 КК України. Не наведено даних, що вищезазначене майно виступало знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення, або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення.

На наведені обставини слідчий суддя вже звертав увагу при винесенні ухвали від 01.09.2022 про повернення відповідного клопотання, проте вказані в такій ухвалі недоліки наразі не усунуто.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що як вбачається з ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 17.08.2022 на підставі якої проводився обшук 25.08.2022, такою ухвалою було надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 слідчим, які входять до складу групи слідчих у дан ому кримінальному провадженні, де фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення та відшукання знарядь кримінального правопорушення, зокрема: блокнотів, записників та аркушів паперу на яких наявні рукописні або машинописні записи, СІМ-карт операторів мобільного зв`язку та мобільних телефонів з електронними відомостями про вчинення вказаного кримінального правопорушення, якими користується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; персональних електронно-обчислювальних машин (комп`ютерної техніки), ноутбуків, електронних накопичувачів інформації, які мають значення для розслідування даного кримінального провадження та копіювання з них інформації, та вилучення їх лише у випадку неможливості встановити чи скопіювати таку інформацію через необхідність подолання систем логічного захисту.

Отже, необхідність накладення арешту на майно у клопотанні не обґрунтована, також з огляду на те, що відповідне майно було вилучено не у підозрюваного.

Крім того, у клопотанні не наведено даних про те, що ноутбук та мобільний телефон було вилучено у зв`язку з неможливістю скопіювати інформацію через необхідність подолання систем логічного захисту.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, на підставі ч. 3 ст. 173 КПК України слідчий суддя вважає за необхідне повернути клопотання про арешт майна особі, яка його подала, для усунення визначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні, прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, в межах досудового розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000068 від 08.04.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 201-2 Кримінального кодексу України, повернути особі, яка його подала.

Встановити строк у сімдесят дві години для усунення вказаних у цій ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1