Справа № 183/2678/21
№ 1-кп/183/564/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2022 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000042 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого навідника 1 самохідного артилерійського взводу 1 самохідно-артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 31.07.2019 року Дніпровським апеляційним судом за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України до 4 років позбавлення волі,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:
Наказом командувача Сухопутних Військ Збройних Сил України №90-рс від 20 липня 2018 року солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого навідника 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу 1 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 . В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 211 від 30 липня 2018 року солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на усі види забезпечення.
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Так, 12 жовтня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв до 28 жовтня 2018 року, коли старший солдат ОСОБА_3 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 357 КК України.
Таким чином, 12 жовтня 2018 року старший солдат ОСОБА_3 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду (крім воєнного стану) та незаконно перебував за її межами до 28 жовтня 2018 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину і жодної з них він не оспорює. Показав, що після проходження навчання в учбовій частині він був зарахований і проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 з 20.07.2018 року та дійсно 12.10.2018 року він самовільно залишив військову частину, в зв`язку з сімейними обставинами, плануючи не пізніше листопада 2018 року самостійно повернутися, але 28.10.2018 року його було затримано в порядку ст.208 КПК України. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, за місцем проходження служби він характеризується негативно (а.п.68), однак обставин, обтяжуючих його покарання згідно ст. 67 КК України не встановлено.

Крім того, обвинувачений вину визнав повністю, є особою, на момент вчинення злочину не судимою, на обліку у лікарів не перебуває (а.п.38,71,72).

Щире каяття ОСОБА_3 визнається обставиною, що пом`якшує його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, враховуючи, що на даний час він відбуває покарання за вироком суду, ухваленим після скоєння даного злочину, суд вважає неможливим застосування ст.75 КК України, підстави для застосування ст.69 КК України відсутні, керуючись ст.50 КПК України, суд вважає необхідним призначити йому покарання у виді реального позбавлення волі, строк якого повинен бути мінімальним передбаченим санкцією даної статті, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим, призначеним вироком Дніпровського апеляційного суду від 31.07.2019 року, остаточно ОСОБА_3 визначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1