Справа № 306/503/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1171/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції кримінальне провадження № 306/503/15-к про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 115 КК України,
з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2020 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано.
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 28 листопада 2014 року близько 13 години 00 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні приватного житлового будинку АДРЕСА_1 (по місцю свого постійного проживання), під час розпивання алкогольних напоїв із ОСОБА_9 почав вимагати від останнього повернення грошового боргу у зв`язку із чим між ними виникла сварка на ґрунті неприязних відносин.
У ході сварки ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, схопив ножа та намагався завдати ним удари ОСОБА_9 в область розташування життєво важливих органів, однак останній, уникаючи смертельних ударів та захищаючись від нападу ОСОБА_5 із ножем у руці, схопив правою рукою за клинок ножа та перешкодив нанесенню ножових поранень у життєво важливі органи свого тіла, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді різаних ран 3 та 4 пальців правої кисті поверхневих різаних, колото-різаних ран шиї у нижні частині, нижньої губи справа, садна підборіддя справа.
Незважаючи на спроби ОСОБА_9 захистити себе від нападу, продовжуючи своє злочинне діяння ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом на позбавлення життя ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, кинув його на підлогу кімнати, нахилився над ОСОБА_9 та притискаючи його шию пальцями рук до підлоги і таким чином утримуючи у горизонтальному положенні та заподіявши при цьому тілесне ушкодження у вигляді синця шиї справа, завдав удари клинком ножа в область розташування життєво важливих органів: шиї, грудної клітки, спричинивши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми грудної клітки, шиї, обширної різаної рани верхньої треті шиї з повним розсіченням органокомплексу шиї (на рівні гортаноглотки) надгортанника, лівої сонної артерії, вени м`язів шиї, повного відсічення верхніх обох рожків щитовидних хрящів, колото-різаних ран шиї з ушкодженням трахеї, м`язів шиї, стінки правої сонної артерії, при якій мала місце масивна зовнішня, внутрішня кровотеча, що ускладнилась геморагічним шоком, проникаючого ножового поранення грудної клітки зліва з ушкодженням лівої легені, органів середостіння, серцевої сорочки, висхідного відділу аорти, які призвели до настання смерті ОСОБА_9 на місці події (згідно даних «Висновку судово-медичного експерта №144» від 14 січня 2015 року).
На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок щодо ОСОБА_5 скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді 10 років позбавлення волі. Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати на проведення експертиз.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що висновки суду щодо відсутності у сторони обвинувачення належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що умисне вбивство ОСОБА_9 вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 , не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та зібраним доказам.
Стверджує, що показання ОСОБА_5 , які суд взяв до уваги, не відповідають дійсності та такі були надані з метою уникнути відповідальності.
Апелянт також звертає увагу, що ОСОБА_5 під час вчинення злочину перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, після убивства ОСОБА_9 , наступив на калюжу крові, вийшов із помешкання та зайшов, зокрема, до будинку сусідки ОСОБА_10 , де залишив на ковдрі сліди бурого кольору (крові) своїми черевиками. Вказане доводиться висновком експерта № 3209 від 09.12.2014, актом застосування службової собаки від 28.11.2014, висновком експерта № 62 від 11.12.2014.
На думку прокурора, суд безпідставно не визнав доказом показання свідка ОСОБА_11 , які серед іншого вказують і на мотив вчинення злочину.
Факт перебування обвинуваченого у стані сильного алкогольного сп`яніння підтверджується також показаннями дільничного лікаря ОСОБА_12 .
Апелянт вказує, що механізм спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 144 від 14.01.2014, а також показаннями експерта ОСОБА_13 , даними у судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі та просить її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_8 , котрі апеляційну скаргу прокурора заперечили та просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, зокрема, у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Згідно з ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Оскільки обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь, суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення про те, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України вченене обвинуваченим ОСОБА_5 та виправдав його за ч. 1 ст. 115 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції допущена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону, які вплинули чи могли вплинути на законність судового рішення.

Усі надані сторонами докази, у тому числі і ті, на які покликається у своїй апеляційній скарзі прокурор, були предметом ретельного дослідження судом першої інстанції й не підтвердили пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення.

Проаналізувавши у вироку надані сторонами докази, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов правомірного висновку про недоведеність того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, кримінально-караним діянням, передбаченим ч. 1 ст. 115 КК України, є умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд у вироку досить детально виклав всі досліджені докази, яким надав відповідну оцінку, та у колегії суддів відсутні підстави вважати, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, як про це зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Так, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_5 , який не визнав свою винуватість у вчинені інкримінованого йому злочину та показав, що близько обідньої пори 28.11.2014 в той час, як він перебував на подвір`ї домогосподарства за місцем свого проживання, займався домашньою роботою. Неподалік на вулиці перебували ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , які розпивали спиртне. Він погодився на їх пропозицію разом випити. Випивши по чарці, за ініційованою пропозицією Шпильки та ОСОБА_15 щодо продовження вживання алкоголю вже безпосередньо в будинку, запросив останніх додому, де вони втрьох продовжили вживати горілку та випили близько 750 г. Після цього він провів ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , повернувся додому та, зважаючи на сп`яніння та погане самопочуття, спричинене вжитим алкоголем, відразу пішов спати. Через деякий час, близько півтори години, почув крізь сон незрозумілий шум, прокинувся, та «відійшовши» від сну, пішов оглянути будинок, де в кімнаті і виявив ОСОБА_9 , який був весь в крові. Піднявши руку Годі та зрозумівши, що той мертвий, покинув будинок та вийшов на подвір`я коло будинку. Чи вступав у кров померлого на підлозі, не пам`ятає. Після цього він поклика ОСОБА_11 провів до будинку, де вказав на тіло ОСОБА_9 , розповівши при цьому про обставини зустрічі з ОСОБА_14 та ОСОБА_9 , а також про те, що він не розуміє за яких обставин ОСОБА_9 знову опинився у його будинку та за яких обставин загинув. При цьому ОСОБА_17 стверджувавв, що на вулицю він не виходив, до ОСОБА_18 він також не заходив. Після чого приїхала лікар та поліція. Також, ОСОБА_5 зазначив, що між ними, під час сумісного розпивання алкогольних напоїв конфліктів не виникало, фізичне насильство не застосовувалося, інших осіб не було (дружина, лікар дитячого будинку, знаходилася на роботі). Також, обвинувачений заперечив, що вилучений з місця події ніж належить йому, вказав, що закуску він готував іншим (меншим) ножем.
Проаналізувавши показання обвинуваченого, а також допитану за клопотанням сторони обвинувачення в суді першої інстанції свідка ОСОБА_12 , та письмові докази, суд першої інстанції обґрунтовано визнав показання обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого йому злочину такими, що не спростовані стороною обвинувачення, оскільки достатніх та допустимих доказів на підтвердження висунутого обвинувачення під час судового розгляду суду не надано.
Твердження прокурора в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_5 надав суду неправдиві показання, оскільки під час вчинення злочину перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, після вбивства ОСОБА_9 , наступивши у калюжу крові, виходив із помешкання та заходив, зокрема до будинку сусідки ОСОБА_10 , де залишив на ковдрі сліди бурого кольору (крові) своїми черевиками, є нічим іншим як версією органу досудового розслідування, яка не підтверджена жодними належними та допустимими доказами, а тому до уваги не береться.
Відповідно до акта про застосування службового собаки від 28 листопада 2014 року остання, взявши слід від тіла з приміщення будинку АДРЕСА_1 , вивела в двір будинку, де повернула праворуч, пройшовши близько 5 м вивела на АДРЕСА_1 , де завела у двір будинку АДРЕСА_2 до вхідних дверей, після чого пройшла через коридор та кухню завела в спальне приміщення, де на ковдрі почала інтенсивно принюхуватись і в даному місці було виявлено сліди бурого кольору схожі на кров.
Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, жодних дій з виявленими слідами крові проведено не було, як і не було перевірено можливого знаходження третіх осіб у приміщенні, де було виявлено тіло, а також щодо їх можливої причетності до скоєного злочину.
Також не було встановлено походження ножа, який було вилучено з місця події 28 листопада 2014 року, який є знаряддям злочину, відповідно до висновку за № 5-мк від 22.01.2015, приналежність якого заперечив ОСОБА_5 . При цьому наявність на ножі відбитків пальців як обвинуваченого так і інших осіб під час досудового розслідування не перевірялося.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не може бути належним доказом в розумінні ст. 84 КПК України журнал судового засідання, за відсутності технічного носія інформації на якому міститься запис показань свідка ОСОБА_11 , оскільки відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим.
Водночас, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про недопустимість, як доказу: допиту свідка ОСОБА_11 в порядку ст. 225 КПК України, а саме - журналу судового засідання слідчим суддею під час досудового розслідування, колегія суддів вважає за необхідне вказати й про те, що навіть повідомлені свідком ОСОБА_11 обставини під час проведення його допиту слідчим суддею не підтверджують винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_11 не був очевидцем події.
Щодо допиту інших свідків, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було створено усі необхідні умови для реалізації прокурором його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у тому числі шляхом застосування приводів.
Твердження прокурора про те, що на лінолеумі у кімнаті будинку ОСОБА_5 зафіксований слід низу взуття, який відповідно до висновку експерта № 62 від 11.12.2014 залишений черевиками ОСОБА_19 , а тому останній причетний до вбивства ОСОБА_20 є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 не заперечував, що він підходив та оглядав труп ОСОБА_9 , а тому міг наступити в калюжу крові біля трупа.
А відтак, на противагу твердженням прокурора, суд першої інстанції не лише надав оцінку даним доказам, але й дійшов обґрунтованого висновку, що вони не є достатніми та переконливими доказами винуватості саме обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, а інших фактичних даних, які б доводили протилежне стороною обвинувачення не надано.
Згідно з п.10 ч.1, ст.7, ч. 1, 2, 4 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом і встановлено обвинувальним вироком.
Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (п.45), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.
Враховуючи вище наведене, апеляційна скарга прокурора не містить правових підстав для скасування виправдувального вироку.
Вирок перевірений апеляційним судом в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 404 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 січня 2020 рокущодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4