Справа № 741/168/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/469/22
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

19 вересня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_9 та обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 353 КК України, ОСОБА_6 , продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 05 листопада 2022 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений з об`єктивних причин, ризики, які виправдовують тримання обвинувачених під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а підстав для скасування раніше обраного запобіжного заходу або заміни його на більш м`який колегія суддів, не встановила.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду в частині продовження строку його тримання під вартою скасувати та постановити нову, якою замінити раніше обраний запобіжний захід на більш м`який у виді особистого зобов`язання або у вигляді домашнього арешту, оскільки у судовому засіданні прокурором не було надано жодного доказу його причетності до вчинення інкримінованого йому обвинувачення, всі викладені у кримінальному провадженні факти є лише домислами та фантазіями сторони обвинувачення, а обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Усі вказані прокурором ризики є необґрунтованими, оскільки він має постійне місце проживання, місце роботи, стабільне джерело прибутку, якого досить для забезпечення життєво необхідних потреб, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки та хвору матір, яка потребує стороннього догляду.

Просить врахувати, що на порушення вимог ст. 184 КПК України, прокурором йому не було вручено клопотання для ознайомлення за три години до судового засідання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду в частині продовження строку тримання його під вартою скасувати, звільнити його з-під варти та обрати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час з тих підстав, що у судовому засіданні його захисником повністю було спростовано наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки, що залишилось поза увагою суду.

На порушення вимог ст. 184 КПК України йому не було вручено клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор у судовому засіданні просто заявив, що просить продовжити строк тримання його під вартою, що суперечить вимогам Закону, який передбачає подання прокурором до суду клопотання про взяття під варту.

Крім того, судом взагалі не були прийняті до уваги стан його здоров`я, перенесена операція на серці після інфаркту, а в умовах слідчого ізолятору відсутні умови для його тримання та не має необхідних йому ліків.

Заслухавши доповідача, обвинувачених, які підтримали доводи поданих апеляційний скарг та наполягали на пом`якшенні запобіжного заходу, прокурора, який звертав увагу на процесуальну поведінку сторони захисту, яка всіляко затягує судовий розгляд кримінального провадження, перевіривши доводи всіх апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги обвинувачених без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, проте це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування.

Тому, доводи апелянтів про обов`язок прокурора, як сторони обвинувачення, доводити обґрунтованість підозри, вручати завчасно копії матеріалів, якими підтверджується необхідність продовження дії запобіжного заходу, є помилковим тлумаченням процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Як убачається з матеріалів судового провадження, окрім іншого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 06 жовтня 2021 року діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи реальну можливість незаконного заробітку шляхом здійснення нападу на господарство ОСОБА_10 та заволодіння грошовими коштами у великих розмірах останнього, проникли на територію домогосподарства та будинку потерпілого, при цьому ОСОБА_7 мав при собі предмет схожий на пістолет, за що передбачена кримінальна відповідальність, за ч. 4 ст. 187 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку кримінально-карного діяння, в якому обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та вказує на те, що розуміючи тяжкість покарання, за відсутності міцних і сталих соціальних зв`язків вони можуть ухилитися від суду, впливати на потерпілого та свідків з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно зазначив в ухвалі, що вказані прокурором ризики, які були встановлені під час обрання та продовження строку дії запобіжного заходу в ході досудового розслідування, не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість заміни запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на більш м`який.

Наразі, питання доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання обох обвинувачених під вартою.

Крім того, судовий розгляд ще не розпочатий, не допитані потерпілий та свідки, не досліджені докази, як сторони обвинувачення так і сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної із сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та буде постановлене рішення про обставини, які доводять чи навпаки спростовують обвинувачення.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, при тому, що потерпілий зазнав нападу у власному будинку, а тяжкі наслідки не наступили, виключно тому, що злочинні наміри були викриті працівниками поліції та нападники затримані на місці вчинення злочину, отже саме в цьому полягає суспільний інтерес, що виправдовує відповідний відступ, коли суд має вирішити чи переважають суспільні інтереси та безпека над правами осіб, які підозрюються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення з метою заволодіння грошовими коштами та майном потерпілого в особливо великих розмірах.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що підвищує ступінь ризику переховування обвинувачених або вчинення повторного кримінального правопорушення.

Твердження ОСОБА_7 в тій частині, що за станом здоров`я він не може утримуватись в умовах ізоляції, не заслуговують на увагу.

Державна установа «Чернігівський слідчий ізолятор» облаштована медичною частиною з кваліфікованими працівниками, які можуть в разі необхідності надати першу медичну допомогу. Коли за станом здоров`я ОСОБА_7 потребуватиме специфічної та більш кваліфікованої медичної допомоги, така допомога йому буде надана в будь-якому закладі охорони здоров`я відповідно до внутрішніх Інструкцій та наказів державної станови.

Питання щодо необхідності приймати специфічні лікарські препарати, то це питання може бути вирішене обвинуваченим та його захисником шляхом подання відповідного клопотання начальнику установи з відповідними рекомендаціями лікаря, а прийом ліків буде контролюватись медичним працівником.

Якщо ОСОБА_7 зареєстрований в якості приватного підприємця, то ОСОБА_6 , не мав офіційної роботи та джерела прибутку. З огляду на віддаленість місця проживання обвинувачених від місця розгляду кримінального правопорушення, відсутність у них доходів, війну на території нашої держави, стадію судового провадження, ризик ухилення від явки до суду, ризики впливу на потерпілого та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, залишається досить високим і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2022 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13