ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисника потерпілих представника потерпілихОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження № 0000794 від 17.08.2021 за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хутори Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, 2009 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч.4 ст.286-1 КК України на 10 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років;

- ч.1 ст.135 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 17.05.2022, зарахувавши термін попереднього ув`язнення з 17.08.2021 по 16.05.2022, включно.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 400 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 400 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь Черкаської міської ради витрати на лікування ОСОБА_14 в сумі 6557,16 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та судової автотехнічної експертизи на загальну суму 4118,88 грн.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18.08.2021, а саме, автомобіль «Opel Vivaro», р.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 .

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів ,-

в с т а н о в и л а :

Даним вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що 17.08.2021 близько 05:30 годин, в порушення вимог п.п.31.4.1, 31.4.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, зі змінами та доповненнями (далі ПДР), керуючи автомобілем «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , експлуатація якого заборонена у зв`язку з тим, що товщина гальмових диків усіх коліс не відповідає вимогам підприємства-виробника, на задню вісь встановлені шини різних моделей з різними малюнками протектора, рухаюсь по проїзній частині вул.Гагаріна в м.Черкаси, від вул.Замковий узвіз в напрямку розважального закладу «Бочка», на відстані 200 метрів до перехрестя із узвозом Івана Франка, в порушення вимог п.п.2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.4 ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перевищив дозволену швидкість руху у населеному пункті на 50 км/год, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не реагував на її зміну, під час руху на заокругленій ділянці автодороги вліво, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням, виїхав на праве узбіччя відносно напрямку свого руху, після чого виїхав на ліве узбіччя відносно напрямку свого руху по якому продовжив рух та допустив наїзд на нерухомі перешкоди у вигляді дерев.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир автомобіля «Opel Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з висновком судово-медичної експертизи від 18.08.2021 № 03-01/865 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому склепіння та основи черепа, крововиливів в м`які мозкові оболонки головного мозку та мозочка з проривом в бокові шлуночки, крововиливів в ретробульбарну клітковину обох очей, крововиливу в м`які тканини голови з внутрішнього боку, рани на нижній губі, рани в лівій лобній області, саден на обличчі, закритої травми тулуба у вигляді крововиливів в легені, крововиливу в клітковину середостіння, субкапсулярного розриву селезінки, перелому лівої лобкової кістки, крововиливів в клітковину малого тазу, травми кінцівок у вигляді саден на тильній поверхні лівої кисті з переходом на тильну поверхню лівого передпліччя, садна на правому плечі, синця та саден на правій руці, саден на правому передпліччі, синця, саден та подряпин на правому стегні, садна на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, садна та подряпини на лівій гомілці, синця на лівій стопі, від яких загинула на місці пригоди. Вказана травма голови, тулуба та кінцівок виникла від дії тупих предметів чи при ударі об такі предмети та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між сполученою травмою голови, тулуба, кінцівок та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок та не виключається можливість їх отримання під час дорожньо-транспортної пригоди 17.08.2021. Малоймовірна можливість збереження життя ОСОБА_15 навіть при умові надання своєчасної медичної допомоги та пасажир автомобіля «OpelVivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з висновками судово-медичної експертизи від 25.08.2021 № 03-01/886, від 22.09.2021 № 03-01/886/10 отримала тілесні ушкодження у вигляді сполученої травми голови, тулуба та кінцівок, яка в своєму перебігу призвела до розвитку шоку та представлена у вигляді саден на голові, саден, синців та ран на тулубі та кінцівках, крововиливу в м`які покрови голови з боку внутрішньої поверхні, крововиливу під м`якими мозковим оболонками, перелому кісток склепіння черепа, забою легень, двобічних переломів ребер, переломів тазових кісток, від яких 24.08.2021 настала смерть. Вказана травма виникла від дії тупих предметів та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Між сполученою травмою та настанням смерті існує прямий причинний зв`язок. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути під час дорожньо-транспортної пригоди 17.08.2021. Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «OpelVivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вимог пунктів п.п.2.3 б), 2.9 а), 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті неповнолітніх потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_14 .

Він же, керуючи автомобілем «OpelVivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаюсь по проїзній частині вул.Гагаріна в м.Черкаси, від вул.Замковий узвіз в напрямку розважального закладу «Бочка», на відстані 200 метрів до перехрестя із узвозом Івана Франка, допустив наїзд на нерухомі перешкоди у вигляді дерев, внаслідок чого неповнолітні ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримали тяжкі тілесні ушкодження, чим призвів їх до безпорадного стану та позбавив можливості до самозбереження, при цьому усвідомлюючи, що він спричинив дорожньо-транспортну пригоду в якій постраждали пасажири транспортного засобу, маючи можливість для надання допомоги, не виконав свого громадського обов`язку, що поклав на нього закон і загальновизнані норми моралі, не переконався чи потребують потерпілі допомоги, в порушення вимог п.2.10. а), г) ПДР, не вжив заходів для надання екстреної (швидкої) медичної допомоги потерпілим чи виклику бригади швидкої медичної допомоги, не повідомив про дану дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, з місця події зник, при цьому залишив потерпілих на проїзній частині по вул.Гагаріна в м.Черкаси в небезпечному для життя стані.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак вважаючи, що призначене ОСОБА_7 судом покарання є занадто суворим та те, що стягнута сума моральної шкоди є занадто значною, захисник ОСОБА_7 ОСОБА_12 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2022 року змінити, пом`якшивши ОСОБА_7 призначене покарання та зменшивши суму моральної шкоди.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд безпідставно не застосував вимоги ст.69-1 КК України.

Зазначає, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується виключно позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків пенсіонерів, які мають незадовільний стан здоров`я, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався та який частково відшкодував завдану шкоду потерпілим.

Вказує, що моральна шкода, стягнута судом з ОСОБА_7 на користь потерпілих, є занадто значною та яка повинна бути зменшена.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, однак вважаючи, що призначене покарання судом першої інстанції не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а висновки суду, викладені в судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи, захисник ОСОБА_7 ОСОБА_13 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2022 року змінити в частині призначення покарання та призначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на 7 років. Відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вважає, що менш суворе покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.286-1 КК України, а саме, 7 років позбавлення волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній за час проведення досудового слідства вже багаторазово пошкодував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканнями рідних йому людей і оточуючих.

Вказує, що судом не прийнято до уваги, що обвинувачення ОСОБА_7 будується на його зізнавальних показах, які надавалися під час досудового слідства так і в суді, що фактично передувало розкриттю даного злочину. Також судом не в повній мірі враховано його щире каяття, що виразилося в його відношенні до скоєного, готовності нести відповідальність та вибаченні перед потерпілими, часткове відшкодування завданих збитків (про що свідчить про переказ коштів потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_9 ), активне сприяння розкриттю злочину та сприяння слідству та суду. Обвинувачений раніше не судимий, позитивно характеризується та має на утриманні неповнолітню дитину, постійне місце проживання.

Зазначає, що судом в порушення вимог КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановленні вироку в частині розв`язання цивільного позову не виконані, оскільки у даному вироку взагалі не вказані мотиви задоволення стягнення моральної шкоди потерпілим, не вказані докази якими підтверджується сума задоволення позову, не наведені розрахунки з приводу того, чому саме в такому розмірі задоволено позов та не вказано з яких міркувань при цьому виходив суд.

Також сторона захисту зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що транспортний засіб обвинуваченого ОСОБА_7 був застрахований а ПАТ «НАСК`ОРАНТА», про що повідомлялося на досудовому та судовому слідстві, тобто, на час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_7 була застрахована. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 не зверталися із заявою про виплату страхового відшкодування, а також не зазначили в позовній заяві вимогу про відшкодування збитку, завданого транспортним засобом до страхової компанії, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, що в даному випадку нівелює існування інституту страхування та не залучали їх в якості співвідповідачів.

Звертає увагу, що потерпілим особам в даній ДТП, ОСОБА_15 та ОСОБА_14 на момент загибелі було лише 15 років, тобто дані особи були неповнолітніми. Тоді як дана прикра подія могла не статися за наявності достатнього піклування батьками за своїми неповнолітніми дітьми.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, вважаючи, що суд призначив покарання, яке є недостатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів обвинуваченим та яке невідповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи через м`якість покарання обвинуваченому, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_14 подали на нього апеляційну скаргу в якій просить, вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2022 року змінити, шляхом збільшення міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 : - за ч.4 ст.286-1 КК України з 10 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років до 12 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 12 років, - за ч.1 ст.135 КК України з 2 років позбавлення волі до 3 років позбавлення волі.

Вважають, що призначене судом покарання обвинуваченому за ч.4 ст.286-1 КК України, ч.1 ст.135 КК України не відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України та є явно несправедливим у розумінні ст.414 КПК України внаслідок його м`якості.

Зазначають, що оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що обставини, які були підставою щодо обраного обвинуваченому міри покарання у своїй сукупності дають підстави для призначення останньому покарання у межах меншої від максимальної санкції, передбаченої ч.4 ст.286-1 КК України.

Вказують, що суд не надав належної оцінки встановленій ним обставинам, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.135 та ч.4 ст.286-1 КК України завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння.

На апеляційні скарги захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_7 , прокурором подані заперечення, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог та законності, обґрунтованості вироку суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_13 , потерпілою ОСОБА_9 подані заперечення, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог.

На апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , захисником ОСОБА_13 , подані заперечення, які зводяться до безпідставності апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги у повному обсязі з наведених в них мотивів та просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги потерпілих, потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представника ОСОБА_11 , які підтримали свою апеляційну скаргу у повному обсязі з наведених в ній мотивів, та просили відмовити в задоволенні апеляційних скарг захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , прокурора ОСОБА_6 про законність та обгрунтованість вироку суду першої інстанції і безпідставність вимог апеляційних скарг захисників та потерпілих, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши, та обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1-4 статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Так, висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, відповідають фактичним обставинам провадження, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.4 ст.286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило загибель кілької осіб; ч.1 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 щодо призначення ОСОБА_7 більш м?якого покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст.65 КК України призначається з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Статтею 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання загальних засад його призначення та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких, згідно ст.12 КК України, віднесено до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітню дитингу, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, частково відшкодовує завдану шкоду, в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому, при невстановленні обставин, що його обтяжують, і обгрунтовано призначив покарання в межах санкцій статтей КК України у виді позбавленя волі на певний строк, з позбавленням права керування транспорними засобамм на первний строк та на підставі ч.1ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив покарання у виді позбавленя волі на певний строк, з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк.

Оскільки ОСОБА_7 вчинив не один злочини, на виконання вимог ч.1 ст.70 КК України, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому остаточного покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

На думку колегії суддів, покарання ОСОБА_7 призначене як за санкціями частин статей так і остаточне покарання за сукупністю злочинів у визначених судом межах, відповідає загальним засадам призначення покарання, його меті, справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підстав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченого, з огляду на положення ст.66 КК України, або можуть бути визнані такими, обвинуваченим не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи захисника ОСОБА_12 , викладені в його апеляційній скарзі, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд безпідставно не застосував ст.69-1 КК України, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду суду першої інстанції. При цьому, місцевий суд не вбачаючи підстав для застосування зазначеної норми, прийшов вірного висновку, що добровільне відшкодування завданого збитку не враховується в обставини, які пом`якшують покарання, так як шкода не відшкодована у повному обсязі.

Не слугують підставою для зміни оскаржуваного вироку місцевого суду та пом`якшення ОСОБА_7 призначеного покарання, доводи захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про те, що ОСОБА_7 щиро кається, частково відшкодував завдані збитки потерпілим, активно сприяв розкриттю злочину, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, на утриманні має неповнолітню дитину та батьків пенсіонерів, які мають незадовільний стан здоров`я, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався та який частково відшкодував завдану шкоду потерпілим, оскільки зазначені обставини також були предметом розгляду районного суду, які враховувалися при призначенні обвинуваченому покарання та які, на думку суду, з чим погоджується і колегія суддів, не зменшують суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень. Тоді як щире каяття ОСОБА_7 враховано місцевим судом при призначенні останньому покарання, як обставину, що його пом`якшує.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 щодо зменшення стягнутої з ОСОБА_7 моральної шкоди на користь потерпілих, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки місцевий суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, керувався нормами ЦК України та роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та яким в повній мірі враховано характер та ступінь моральних спраждань, яких зазнали потерпілі внаслідок втрати доньки, при цьому грунтуючись на принципах розумності, виваженості і справедливості, обгрунтовано стягнув із обвинуваченого на корсть потерпілих моральну шкоду у визначених розімірах.

З врахуванням викладенего, безпідставними на думку колегії суддів, є доводи сторони захисту ОСОБА_13 про те, що при постановленні вироку в частині цивільного позову, судом порушено вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України, так як зазначені доводи спростовуються безпосередньо змістом оскаржуваного вироку, з якого вбачається, що районний суд належним чином вмотивував своє рішення, зокрема, в частині стягнення з обвинуваченого на користь визначеного потерпілих розміру маральної шкоди. При цьому, судом враховано норми КПК України, ЦК України та роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З врахуванням фактичних обставин кримінального провадження, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , неприйнятними є доводи захисника ОСОБА_13 про призначення обвинуваченому 7 років позбавлення волі, яке на її думку буде достатнім для його виправлення, оскільки ОСОБА_7 грубо нехтуючи ПДР України та наражаючи на небезпеку інших учасників дорожнього руху, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що являється джерелом підвищеної небезпеки, скоїв особливо тяжкий злочин, а саме дорожньо-транспортну пригоду, що призвела до непоправних наслідків у вигляді смерті двох неповнолітніх, які є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 також звертає увагу апеляційного суду про незалучення в якості співвідповідача ПАТ «НАСК`ОРАНТА», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає зазначені доводи апелянта безпідставними, з врахуванням того, що суд першої інстанції діяв у межах обвинувального акту та пред`явленого цивільного позову, як того вимагає КПК України. Тоді як, на момент розгляду пред`явленого цивільного позову у даному кримінальному проваджені, в його матеріалах відсутній договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, де була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 на момент ДТП.

Не слугують підставою для зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції, доводи сторони захисту щодо недостатнього піклування батьками (потерпілими) за своїми дітьми, які на момент ДТП були неповнолітніми, оскільки вони ніяким чином не впливають на прийняте місцевим судом рішення.

Також на думку колегії суддів не підлягають до задоволення доводи потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_14 щодо збільшення міри покарання для обвинуваченого ОСОБА_7 : - за ч.4 ст.286-1 КК України з 10 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років до 12 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 12 років, - за ч.1 ст.135 КК України з 2 років позбавлення волі до 3 років позбавлення волі, з врахуванням того, що санкцією ч.4 ст.286-1 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років, тоді як місцевим судом ОСОБА_7 призначено покарання, передбачене санкцією даної статті, яке не є максимальним.

Тоді як, санкцією ч.1 ст.135 КК України передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до двох років або позбавленням волі на той самий строк. З чого слідує, що покарання, яке просять призначити потерпілі ОСОБА_7 за ч.1 ст.135 КК України не може бути призначено, оскільки виходить за межі санкції зазначеної норми.

З урахуванням вищезазначеного, неспроможними є доводи потерпілих щодо явно несправедливого в наслідок його м`якості, на їх думку, призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , так як на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також таким, що не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_14 також посилаються на те, що оскаржуваний вирок не містить переконливого обґрунтування того, що обставини, які були підставою щодо обраного обвинуваченому міри покарання у своїй сукупності дають підстави для призначення останньому покарання у межах меншої від максимальної санкції, передбаченої ч.4 ст.286-1 КК України.

Колегія суддів, з врахуванням встановлених обставин в даному кримінальному проваджені, вважає зазначені доводи апелянтів неприйнятними, оскільки місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в повній мірі врахував вимоги ст.ст.65-67 КК України та вмотивував своє рішення.

Безпідставними є доводи потерпілих про те, що суд не надав належної оцінки, що суб`єктивна сторона злочинів, передбачених ч.1 ст.135 та ч.4 ст.286-1 КК України завжди характеризується прямим умислом щодо самого діяння, оскільки злочин, передбачений ст.286-1 КК України характеризується необережною формою вини.

В свою чергу, хоч з суб`єктивної сторони злочин за ч.1 ст.135 КК України характеризується прямим умислом, однак, в даному випадку, причинний зв`язок між діянням і наслідками, що настали, випливає з ст.286-1 КК України, за якою ОСОБА_7 призначено покарання наближене до максимального.

Інші доводи, викладені в апеляційних скаргах, та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення місцевим судом при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що вирок Соснівського крайонного суду м.Черкаси від 16.05.2022 щодо ОСОБА_7 є законним і обґрунтованим, а підстави, передбачені ст.409 КПК України, в тому числі з наведених в апеляційних скаргах обставин, для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.404, п.1 ч.1 ст.407, ст.ст.418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -
у х в а л и л а:

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 16 травня 2022 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців, в порядку, передбаченому ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді