Справа № 301/48/22
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

31.05.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/164/22, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2022 року щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , громадянина України, одруженого, має повнолітнього сина, офіційно не працюючого, неодноразово судимого,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, а саме до 20 травня 2022 року включно.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Хустського районного суду на стадії судового розгляду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000406, внесеному 06.12.2021 до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 187 КК України ОСОБА_6 .
Під час розгляду кримінального провадження прокурор подав клопотання про продовження щодо ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання обґрунтовано тим, що 07.07.2021, приблизно о 01 год 30 хв, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, маючи єдиний умисел направлений на вчинення розбійного нападу з метою особистого збагачення, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись у с. Вільхівка Хустського району Закарпатської області, через вікно проникли до будинку АДРЕСА_3 , де у той час у вітальній кімнаті першого поверху відпочивали ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 , з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, застосовуючи фізичний та психологічний вплив до потерпілих, зв`язали їх, нанесли їм тілесні ушкодження та з погрозою подальшого нанесення тілесних ушкоджень, подолавши волю до опору потерпілих, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у сумі 4000 доларів США, що згідно з курсом НБУ від 07.07.2021, становить 108 998,88 грн, золотим ланцюжком 585 проби, вагою 5 грамів вартістю 8000 грн, ключами від автомобіля марки «Опель Астра», який належить потерпілому, годинником марки «Стеліто» та срібною монетою. Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_6 , з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, посадили потерпілих до автомобіля марки «Опель Астра», д.н.3. НОМЕР_1 , який знаходився у гаражному приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , де їх зачинили, з метою не надати можливості потерпілим викликати допомогу. Після цього ОСОБА_6 , з іншою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, з місця злочину втекли, та у подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд. Вказані і вчинені ОСОБА_6 дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 187 та ч. 3 ст. 185 КК України напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаний із проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб
Під час розгляду клопотання прокурор вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 необхідно продовжити з огляду на обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, та з врахуванням існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема переховування від суду, незаконного впливу на учасників кримінального провадження, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, запобігання яким неможливе, обравши обвинуваченому більш м`який запобіжний захід. Вказані ризики підтверджуються тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , і тим, що він раніше неодноразово судимий, немає соціальних зв`язків, скоїв злочин у період іспитового строку.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 , заперечив щодо задоволення клопотання, зазначивши, що жодних ризиків взагалі не існує, оскільки ОСОБА_6 є невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що 20.01.2022 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 22.03.2022. При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому судом взято до уваги : обґрунтованість підозри обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 187 КК України, яка підтверджується зокрема тим, що зібрані на досудовому розслідуванні докази про обставини інкримінованого йому діяння, знайшли своє достатнє обґрунтування для пред`явлення обвинувачення й скерування обвинувального акту щодо нього до суду. Суд визнав, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, про які прокурор вказав у клопотання існують, є реальними і не відпали та не зменшились. При цьому, суд першої інстанції констатує, що твердження адвоката ОСОБА_5 про відсутність ризиків, з посиланням на те, що ОСОБА_6 є невинуватим, місцевим судом до уваги не береться, оскільки питання щодо винуватості чи невинуватості особи вирішується судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, стороною захисту жодним чином не спростовані вказані у клопотанні ризики. Тому, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити, відтак обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 20 травня 2022 року включно.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 вважає ухвалу суду необґрунтованою, незаконною, такою, що підлягає скасуванню. Стверджує, що місцевий суд при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 допустив порушення кримінального процесуального закону у частині встановлення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення. Зазначає, що під час проведення обшуку у помешканні ОСОБА_6 штучно створювались докази його вини шляхом підкидання предметів, які були ніби то викрадені з помешкань громадян та перебували у його квартирі. Проте, місцевий суд проігнорував вказані доводи, про які апелянт вказав у судовому засіданні під час розгляду клопотання. Вважає, що суд повинен був відмовити прокурору у задоволенні клопотання з підстав не доведення обставин, викладених у ч. 3 ст. 176 КПК України. Стверджує, що прокурор у судовому засіданні не спростував, що при обранні ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде забезпечена його належна поведінка. Адвокат ОСОБА_5 зазначає, що у клопотанні відсутні докази того, що його підзахисний ухилятиметься від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігатиме спробам будь-якого перешкоджання здійснення кримінального провадження та забезпечення можливості виконання процесуальних рішень. Зазначає, що твердження прокурора про наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та надуманими. Вважає, що місцевий суд безпідставно не взяв до уваги той факт, що в Україні введено воєнний стан, родина ОСОБА_6 перебуває у Донецькій області і, ймовірно їй загрожує небезпека, а тому вказані обставини підтверджують, що ухвалене судове рішення про продовження строку дії запобіжного заходу - незаконне. Просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторони захисту та сторони обвинувачення, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що вказані сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. Разом із тим, береться до уваги і те, що сторона захисту не заявляла клопотання про розгляд апеляційної скарги за участі обвинуваченого ОСОБА_6 і апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого в судове засідання.
Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення задоволенню не підлягають і з таких підстав.
Так, відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статі 184 цього Кодексу повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.
Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, санкція вказаної статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а відтак згідно зі ст. 12 КК України, інкримінований обвинуваченому злочин є особливо тяжким, дані про особу обвинуваченого раніше неодноразово судимий, офіційно не працює, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій, у тому числі й допиту учасників судового розгляду, які наразі судом не допитувалися, а також дослідження доказів.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду про існування вказаної стороною обвинувачення наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а саме: обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час розгляду кримінального провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих чи свідків, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.
З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги про те, що прокурор у судовому засіданні не спростував, що при обранні ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не буде забезпечена його належна процесуальна поведінка, а твердження прокурора про наявність ризиків, визначених у ст. 177 КПК України, є необґрунтованими та надуманими, - колегія суддів вважає недоцільними і такими, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із цих підстав, апеляційний суд не бере до уваги й відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні відсутні докази того, що ОСОБА_6 ухилятиметься від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, перешкоджатиме кримінальному провадженню.
Доводи апеляційної скарги про те, що в Україні введено воєнний стан, родина ОСОБА_6 перебуває у Донецькій області, і, ймовірно їй загрожує небезпека, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, так як не підтверджені будь-якими доказами, і в свою чергу жодним чином не впливають на висновки суду про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.
Як такі, що не підтверджені будь-якими доказами та являються голослівними, а також не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а отже й на висновки про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд визнає і доводи апеляційної скарги про те, що: місцевий суд при вирішенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 допустив порушення кримінального процесуального закону у частині встановлення наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення; під час проведення обшуку у помешканні ОСОБА_6 штучно створювались докази його вини шляхом підкидання предметів, які були ніби то викрадені з помешкань громадян та перебували у його квартирі. При оцінці доводів апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу й на те, що на цій стадії судового розгляду (вирішення питання щодо запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на час судового провадження), як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій обвинуваченого, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті, і вважає, що в матеріалах контрольного провадження наявні докази, які на даному етапі судового розгляду кримінального провадження свідчать про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінально-караного діяння, а також про наявність передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, запобіганню яким більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки суду про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 є обґрунтованими та правильними. Так, на переконання апеляційного суду, саме цей запобіжний захід зможе запобігти настанню вищеописаних ризиків, забезпечить дієвість кримінального провадження та належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .
Разом із тим, колегія суддів бере до уваги і те, що доказів, які б підтверджували факт наявності в обвинуваченого таких захворювань, що виключають тримання його під вартою, у тому числі й відповідних висновків компетентних посадових осіб, у ході апеляційного розгляду не встановлено й таких стороною захисту не надано.
Тож, дослідивши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається сторона захисту, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, зокрема й домашній арешт.
Тому, доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування щодо ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на свідків чи потерпілих, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, так як ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, пов`язаного із застосуванням насильства, під час іспитового строку.
Разом із тим, апеляційний суд погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що строк тримання ОСОБА_6 під вартою не виходить за межі, визначені кримінальним процесуальним законом, та з огляду на наведене вище тривалість строку тримання ОСОБА_6 під вартою відповідає критерію розумності.
Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, немає, а ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без зміни.
Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки суду першої інстанції чи спростувати їх, і на такі стороною захисту не вказується; що строк дії ухвали від 18 березня 2022 року закінчився 20 травня 2022 року, що свідчить про те, що на момент розгляду апеляційної скарги оскаржувана ухвала втратила чинність у часі.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 18 березня 2022 року, якою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 та ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, на строк до шістдесяти днів, а саме до 20 травня 2022 року включно, залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: