1Справа № 335/3099/22 1-кс/335/1434/2022
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2022 року м. Запоріжжя
- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слов`янка Межівського району Дніпропетровської області, маючого середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, стрільця- санітара 3 відділення 1 патрульного взводу 1 патрульної роти 3 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 НГУ, солдата строкової служби,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя старшим слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_6 , за погодженням з процесуальним керівником у кримінальному провадженні прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , подано клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) діб.
Клопотання обґрунтоване тим, що встановлені під час досудового розслідування обставини та зібрані докази, свідчать про обґрунтованість повідомленої громадянину ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 414 КК України. Враховуючи особу підозрюваного, вважали наявними ризики, визначені п.п 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Під час судового розгляду прокурор заявлене клопотання підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні письмово, слідчий також підтримав заявлене клопотання.
Захисник ОСОБА_5 проти клопотання заперечив, просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 також просив обрати до нього запобіжний захід будь-який, який не пов`язаний із триманням під вартою.
Відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022 та від 17.05.2022 року № 341/2022 введено та в подальшому продовжено воєнний стан на всій території України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
у присутності захисника повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, того ж дня об 11 годині 10 хвилин вручене клопотання про застосування запобіжного заходу.
Так, солдат ОСОБА_4 , підозрюється у тому, що 08.06.2022 року, приблизно о 11 годині 45 хвилин, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачати, перебуваючи в кімнаті відпочинку, обладнану в підземному переході на перехресті вул. Гребельна- бульвар Вінтера поблизу адміністративної будівлі по вул. Гребельна, 2 у м. Запоріжжі, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством та правила поводження зі зброєю та маючи можливість належно їх виконувати, діючи зі злочинною недбалістю, порушив правила поводження зі зброєю, а саме нехтуючи забороною спрямовувати зброю (незалежно від того, заряджена вона чи ні) у бік людей, без дозволу командира, розпочав зарядження закріпленого за ним автомата 5,45 мм. АКС-74 № 5534321-88 р., не у спеціально відведеному місці, опустивши перевідник вогню до низу у положення «ОД», за рукоятку відвів затворну раму назад, відпустив рукоятку затворної рами, направив автомат АКС-74 в напрямку військовослужбовця строкової служби, стрільця 3 відділення 1 патрульного взводу 1 патрульної роти 3 патрульного батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився на ліжку вказаної кімнати відпочинку і спустив курок з бойового взводу, внаслідок чого здійснив один постріл, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення грудної клітини від якого настала смерть.
Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК України, а саме у порушенні правил поводження зі зброєю, що заподіяло смерть потерпілому.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Поряд із вказаним відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання даних, а саме: протоколом огляду місця події від 08.06.2022 року; протоколом допиту свідків; матеріалами службового розслідування, проведеного командуванням військової частини НОМЕР_1 НГУ; іншими матеріалами кримінального провадження та речових доказах в їх сукупності.
Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 згідно зі ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
На даний час існують сукупність підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що обґрунтовується тим, що підозрюваному повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до десяти років, у зв`язку з чим, є вірогідність вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від органів досудового розслідування.
Так, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що у зв`язку із повідомленням йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, у подальшому його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, що тягне за собою певні негативні наслідки у вигляді санкції, передбаченої ч. 2 ст. 414 КК України, може умисно ухилятися від явки в органи досудового слідства, слідчого судді або переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.
Підтвердженням наявного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, є те що ОСОБА_4 , під час дії на території України воєнного стану, з метою створення перешкод досудовому слідству, може зникнути з місця постійного мешкання, сховатись на тимчасово окупованій території та інше, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати підозрюваного та як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності, існують ризики переховування останнього у такий спосіб від органів досудового розслідування та суду.
Отже існує ризик того, що ОСОБА_4 у разі не застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може переховуватись від органів досудового розслідування, та суду, чим може перешкоджати встановленню істини по справі.
Таким чином, слідчим суддею встановлений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів досудового розслідування та суду.
ОСОБА_4 за час служби у органах Національної гвардії України набув широке коло знайомств серед службових осіб правоохоронних органів, має досвід роботи правоохоронця і знає особливості роботи правоохоронних органів,має необхідні та достатні знання, що стосуються проведення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, перебуваючи на волі, самостійно, використовуючи набуті знання, або через інших співробітників Національної гвардії України, Національної поліції, інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
ОСОБА_4 за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі. ОСОБА_4 через інших співробітників Національної гвардії України, Національної поліції, з якими він проходив службу та залишився у дружніх стосунках, має змогу з використанням службового становища діючих працівників поліції, встановлювати через наявні службові інформаційно-довідкові масиви осіб, які надавали показання проти нього та опосередковано (шляхом використання третіх осіб) здійснювати тиск на свідків, з метою спонукати їх змінити показання. У випадку не застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на своїх колишніх знайомих по службі тощо.
Таким чином, слідчим суддею встановлений наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконний вплив на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні.
Окрім того, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, за допомогою інших осіб, або будь-яким іншим способом із застосуванням будь-яких засобів може перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким іншим чином, чим може перешкодити встановленню істини по справі, знищити не вилучені матеріали, речові докази.
Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Крім того, дії ОСОБА_4 , під час вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, свідчать про наявність ризику повторного вчинення службового кримінального правопорушення.
Таким чином, є наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення.
Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.
Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.
Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у вказаному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважаю недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 114 КК України, та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Викладене вище дає підстави для твердження про те, що тримання ОСОБА_4 під вартою відповідає інтересам суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, в даному випадку, переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.
Спираючись на норми ст. 178 КПК України, якими встановлено ті обставини, що враховуються при обранні запобіжного засобу, прихожу до висновку про можливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Також, при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати підозрюваному найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначеного раніше ризикам.
Крім того, в силу п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, розмір застави в даному кримінальному провадженні не визначається.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 06 серпня 2022 року, включно, без визначення розміру застави у відповідності до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України.
Строк дії ухвали не може перевищувати шістдесят днів.
Копію ухвали направити для виконання відповідній установі виконання покарань.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту оголошення, а особою, що перебуває під вартою з моменту вручення їй копії, безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 10.06.2022 року.
Повний текст ухвали виготовлений 13.06.2022 року.
Слідчий суддя ОСОБА_1