Провадження № 11-кп/824/1777/2022 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 1,6 ч.2 ст. 115 КК України.

Під час судового засідання в порядку ст. 331 КПК України прокурором заявлено клопотання, в якому просив продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та зазначив про наявність обґрунтованого обвинувачення та існування ризиків , передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливу на потерпілу та свідків шляхом умовлянь, погроз або залякування з метою зміни останніми показань або відмови від їх надання, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, вказане обґрунтовується вчиненням тяжкого насильницького злочину за яке передбачене покарання до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, у зв`язку з чим вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого. Ризик впливу на свідків підтверджується відомостями свідка ОСОБА_8 , який вказує про те, що він переживає за своє життя та здоров`я та боїться помсти ОСОБА_7 .
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 рокупродовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 17 березня 2022 року включно з визначенням альтернативного виду запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 713 700 грн.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченогопід вартою, вказав, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та врахував дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке спричинило загибель людей, за яке передбачено покарання в тому числі у виді довічного позбавлення волі, а також з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснювати вплив на потерпілу та свідків, тобто суспільна небезпека вказаної особи є настільки високою, що застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, аніж такого виключного як тримання під вартою - на даний неможливо. Судом зазначено, що наявність у обвинуваченого матері та дружини не свідчать про наявність між ними соціальних звязків такого характеру, які б унеможливлювали вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст 177 КПК України, а наявність у нього житла, не підтверджена доказами, як і не зазначено доказів, які б свідчили, що ОСОБА_7 всі свої зароблені грошові кошти витрачав на волонтерство, а тому суд прийшов до висновку, що визначений розмір застави співмірний з наявними у даному кримінальному провадженні ризиками.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу місцевого суду скасувати та змінити обвинуваченому обраний запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за місцем його реєстрації, за адресою АДРЕСА_1 , при необхідності із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з доповненнями вказує на надуманість заявлених ризиків, а тривалість перебування обвинуваченого під вартою із застосуванням катування та нанесенням тілесних ушкоджень чинить на особу негативні психологічні зміни. Також вказує на необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні заявленого злочину, а клопотання прокурора не містить нових ризиків чи підтвердження заявлених раніше, а тому вважає, що тримання обвинуваченого під вартою відбувається без відповідних і достатніх підстав, а тому було порушення п. 3 ст. 5 Конвенції. Вказує на наявність у обвинуваченого громадянської дружини, яка бере на себе його утримання на цей час, великої кількості осіб, що беруть його на поруки і згодні допомогти йому на час судового провадження, наявність позитивних характеристик та постійного місця проживання. Також вказує на непомірний розмір застави, оскільки відсутня можливість отримати та внести на депозитний рахунок суду такі кошти. У зв`язку з викладеним, вважає, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового арешту є цілком виправданим та таким, що відповідає меті кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор, обвинувачений повідомлені, клопотань від учасників судового провадження про розгляд апеляційної скарги за їх особистою участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.
У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.
Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке направлене проти життя та здоров`я особи, приймаючи до уваги тяжкість кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, невідворотність наслідків вчиненого злочину, що потягло загибель людей, враховуючи особу обвинуваченого, можливий вплив на свідків, зважаючи на стадію розгляду справи, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого про відсутність належних та допустимих доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки вказані питання віднесені до компетенції суду першої інстанції.

Посилання захисника на міцність соціальних зв`язків, наявність місця проживання та непомірності визначеного розміру застави були предметом перевірки судом першої інстанції при продовженні дії запобіжного заходу і висновки суду про те, що зазначені обставини не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу є вірними.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин ухвала є законною.
Керуючись ст.404, 405,407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: