Справа № 932/4348/22
Провадження № 1-кс/932/2281/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2022 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, є особою з інвалідністю третьої групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, за підозрою у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В провадження слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло вищевказане клопотання, відповідно до якого сторона обвинувачення просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу у розмірі 52 000, 00 грн.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001363 від 06.08.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 06.08.2022 року приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_4 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , побачив у вітальні на полиці майно, яке належить потерпілій ОСОБА_7 , а саме мобільний телефон Nokia, модель 5800d-1, котрий визначив об`єктом свого злочинного посягання. Після чого, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, взяв з полиці у вітальні квартири АДРЕСА_2 , мобільний телефон Nokia, модель 5800d-1, та помістив у кишеню штанів, які були на ньому одягнуті. Надалі, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, чим отримав реальну змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1000, 00 грн.

Крім того, 06.08.2022 року приблизно о 10 год. 50 хв., ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 помітив раніше малознайому йому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка тримала в руках належний їй мобільний телефон марки «Motorola Moto E20 Graphite». У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, вчинене у період воєнного стану, яке перебувало у володінні ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 непомітно підійшов до ОСОБА_8 та розуміючи, що його дії одразу будуть виявлені потерпілою, діючи умисно, відкрито, шляхом ривку вирвав з рук належний ОСОБА_8 телефон та з місця скоєння злочинку зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані у сукупності за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

06.08.2022 року ОСОБА_4 було затримано у порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено йому про підозру у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Як вказує слідчий у клопотанні, підозра ОСОБА_4 є обґрунтованою і підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

На даному етапі досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що існують ризики, вважати, що останній може здійснити дії, передбачені п. п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний не визнав підозру та пояснив, що злочину не вчиняв. Потерпілі самі відділи йому свої телефони, а він лише допомагав їм по господарству. Вказує, що є інвалідом III групи та страдає на шизофренію.

Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник надав аналогічні пояснення. Просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Вислухавши сторону обвинувачення та сторону захисту, ознайомившись із доводами клопотання, дослідивши додані до клопотання докази та здійснивши їх належну оцінку, слідчий суддя дійшов такого висновку.

За приписами ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 7 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно якої ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжні заходи, є заходами забезпечення кримінального провадження та застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно вимог ч. 1, 3 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

За положеннями ч. 5 ст. 131 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Кавала проти Туреччини» (заява №28749/18) термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину. Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень.

У п. «с» §1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що законний арешт або затримання особи мають здійснюватися «за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення».

Дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» оцінюється ЄСПЛ при встановленні порушення п. «с» §1 ст.5 та § 3 ст.5 конвенції щодо права на свободу та особисту недоторканність при затриманні особи та обранні стосовно неї запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням свободи. Уперше Суд дав визначення цьому стандарту в 1990 р. у рішенні у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom». Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Пізніше це визначення Суд не раз повторював при розгляді інших справ («Selahattin Demirtaє v. Turkey», п.161; «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», п.88; «Erdagoz v. Turkey», п.51). Інакше кажучи, обмеження права на свободу та особисту недоторканність може мати місце лише за наявності обґрунтованої підозри, тільки суб`єктивного переконання (bona fide) недостатньо.

Обґрунтована підозра існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

З наданих слідством матеріалів убачається, що у провадженні СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0001363 від 06.08.2022 року.

Встановлено, що ОСОБА_4 06.08.2022 року у період часу з 10 год. 30 хв. по 10 год. 50 хв. скоїв крадіжку мобільного телефону Nokia, модель 5800d-1 належного потерпілій ОСОБА_7 , з приміщення квартири АДРЕСА_2 , а також відкрито заволодів мобільним телефоном «Motorola Moto E20 Graphite», який належить потерпілій ОСОБА_8 .

Незважаючи на невизнання підозри ОСОБА_4 , слідчий суддя вважає її обґрунтованою, оскільки підозрюваним було протиправно вилучено майно у потерпілих, і останній мав реальну можливість ним розпорядитись. Причетність ОСОБА_4 до інкримінованих злочинів підтверджується заявами ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколами допиту потерпілих, протоколами огляду місця події тощо.

Таким чином, зібраними органом досудового розслідування доказами підтверджується причетність ОСОБА_4 до вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, тому підозра є обґрунтованою.

Вирішуючи питання про доведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, слідчий суддя зазначає наступне.

Так, на існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, і усвідомлюючи наявність вагомість доказів вчинення ним даного злочину, невідворотність покарання, може вчиняти спроби переховування від органів досудового розслідування та суду.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Отже, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеним.

З приводу ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід відзначити, що підозрюваний особисто знайомий з потерпілими, знає місце їх проживання, тому може вливати на них з метою зміни ними своїх показань. Тому цей ризик є також доведеним.

Стосовно ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що підозрюваний раніше не судимий, однак оскільки страдає на шизофренію, не має постійного місця роботи, то з метою заробітку може вчинити новий корисливий злочин. Тому цей ризик є також доведеним.

При обранні виду запобіжного заходу слідчий суддя повинен виходити з того, що такий запобіжний захід має бути достатнім для запобігання всім доведеним ризикам, а також гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. За приписами ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується виключно, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Разом із тим, застосування запобіжного заходу повинно супроводжуватись не лише оцінкою ризиків та наявністю обґрунтованої підозри, а й дослідженням особи підозрюваного (ст. 178 КПК України).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховую вік підозрюваного, його стан здоров`я, наявність хвороби шизофренія, і у зв`язку із цим надання третьої групи інвалідності, вчинення злочину уперше, відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання.

На підставі вищезазначеного, доходжу висновку про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово. Також на підозрюваного слід покласти певні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, які додатково можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відтак, у задоволенні клопотання сторони обвинувачення належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 193, 197, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши йому залишати це житло цілодобово.
Для виконання застосованого запобіжного заходу покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , такі обов`язки:

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

-не залишати місце проживання цілодобово;

-у разі зміни місця проживання повідомляти про це слідчого, прокурора чи суд;

-не відлучатися з м. Дніпро без дозволу слідчого, прокурора, чи суду;

-не спілкуватися з потерпілими, окрім випадків проведення спільних слідчих дій;

-носити електронний засіб контролю.

Підозрюваного звільнити з під варти та негайно доставити у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1

Ухвалу направити до відділу поліції за місцем проживання підозрюваного для контролю.

Попередити підозрюваного, що в разі невиконання покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід тримання під вартою.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в його житло в будь-який час, в т.ч. у період комендантської години, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань виконання покладених на нього обов`язків.

Строк дії ухвали до 04.10.2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_9