ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/141/22 Справа № 712/3100/22 Категорія: ст.183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

підозрюваного ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.05.2022, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утримані не має, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб до 30.06.2022 включно,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.05.2022 за відповідним клопотанням старшого слідчого відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СВ Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області підполковника поліції ОСОБА_8 , щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, а також обрано альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 99 240,00 грн., з посиланням на те, що наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість підозрюваного переховуватися від слідства та суду та продовження злочинної діяльності.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків слідчого судді, просить скасувати ухвалу слідчого судді та по результатам розгляду клопотання слідчого обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби. Вказує, що ухвала слідчого судді не обґрунтована. Наявність ризиків, для запобігання яким застосовується запобіжний захід, нічим не підтверджена. Слідчим суддею не вказано чому саме домашній арешт в нічний час доби не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді,думку захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні СВ Черкаського районного управління поліції Черкаського відділу поліції ГУ Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000753 від 02.05.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.05.2022 у вечірній час ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, прийшов до вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 та шляхом відкриття замка вхідних дверей, проник в дане житло, звідкіля умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав чуже майно в умовах воєнного стану, а саме телевізор «Samsung model PS42A450P2XUA Serial № Z5HC3STQ6000345J version BS01» із пультом керування та електричним дротом живлення, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальної шкоди. Після чого ОСОБА_6 разом із таємно викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
02.05.2022 органом досудового розслідування за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в порядку ст.208 КПК України затримано ОСОБА_6 .
Причетність ОСОБА_6 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_9 від 02.05.2022; даними протоколу огляду місця події від 02.05.2022; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_11 ; даними протоколу допиту потерпілої ОСОБА_9 ; даними протоколу допиту свідка ОСОБА_12 ; даними протоколу пред`явлення осіб для впізнання свідку ОСОБА_12 ; даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину та особистого огляду підозрюваного ОСОБА_6 ; даними протоколу огляду місця події від 02.05.2022, а також іншими матеріалами кримінального провадження
За вказаних обставин ОСОБА_6 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.
Слідчий вказав, що метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років, перебуваючи на волі, під тягарем кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, здійснюючи вплив на свідків, продовжувати злочинну діяльність, та, враховуючи неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
У даному випадку слідчим суддею вірно встановлено, що при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу, слід виходити з обґрунтованості оголошеної йому підозри за ч.4 ст.185 КК України (таємне викрадення майна в умовах воєнного стану), яку захисник в поданій апеляційній скарзі під сумнів не ставить.

Крім того, з матеріалів судового провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_6 є судимою особою, власної сім`ї не має, отже, враховуючи вказані характеристики його особи, як такий, що, попри наявну судимість, продовжив свою злочинну діяльність під час введеного в країні воєнного стану, може, з метою уникнення покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вчинити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також продовжити свою злочинну діяльність. Отже при судовому розгляді встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для запобігання яким у кримінальному провадженні щодо підозрюваного застосовуються запобіжні заходи.

Такі міркування спростовують посилання захисника в поданій апеляційній скарзі на те, що слідчим суддею не обґрунтовано необхідність застосування до підозрюваного відповідного запобіжного заходу у контексті наявності ризиків, для запобігання яким обирався запобіжний захід.

Існування вказаних ризиків підтверджується даними щодо особи підозрюваного ОСОБА_6 , який раніше судимий, попри що обґрунтовано підозрюється у продовженні своєї злочинної діяльності.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що домашній арешт в нічний час доби зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, апеляційним судом відхиляється, адже вказаний запобіжний захід належним чином не перешкодить можливим спробам підозрюваного залишити місце свого проживання з тим, щоб продовжити злочинну діяльність чи вчинити спроби переховуватися від органів досудового розслідування та суду, адже підозрюваний матиме змогу безперешкодно залишати місце свого проживання в денний час доби.

Слід прийняти до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачене ч.4 ст.185 КК України, як тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років, відтак під загрозою можливого покарання останній може переховуватися від органів досудового розслідування. Крім того ОСОБА_6 не працює, єдиного джерела доходів немає, міцних соціальних зв`язків не має, є особою раніше судимою, що в сукупності додатково свідчить про наявність вищенаведеного ризику.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали слідчого судді, при розгляді питання щодо обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою вищезазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано належним чином. Так слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують.
Слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

У даному випадку щодо питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою.

Підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, апеляційний суд не вбачає.

Також слідчим суддею за вимогами ч. 3 ст. 183 КПК України вірно застосовано альтернативний запобіжний захід у виді застави, що при апеляційному перегляді справи під сумнів захисником підозрюваного не ставиться.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п.1 ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду міста Черкаси від 04.05.2022 про обрання підозрюваному за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 30.06.2022 включно залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач
Судді