Номер провадження: 11-сс/813/1337/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні №00000501 від 20.07.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Бзиб міста Гагра Республіки Грузія, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого на посаді менеджера з питань регіонального розвитку з обслуговування ДП «БІК Україна» у ТОВ «ВЕСТ РОСТ», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

встановив:

В провадженні СУ ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №00000501 від 20.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.354 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за фактом вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, вчинив організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України на виїзд, з метою особистого збагачення за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_9 та іншими на теперішній час не встановленими особами, в ході спілкування особисто та засобами мобільного зв`язку повідомив ОСОБА_10 про спосіб незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України шляхом надання завідомо недостовірного документа шляхом незаконного перетину одного з пунктів пропусків в Одеській області, за умови передачі для ОСОБА_8 та інших невстановлених наразі осіб грошових коштів у сумі 6500 доларів США, який має особисто та через спільників здійснити виготовлення завідомо недостовірного документа, який надав би можливість ОСОБА_10 перетнути державний кордон України в одному з пунктів пропуску, шляхом виконання вказівок та використання наданого ОСОБА_8 документу.

07.09.2022 року, приблизно об 11:30 год., діючи з тих же корисливих мотивів спрямованих на незаконне збагачення ОСОБА_8 особисто отримав від ОСОБА_10 першу частину грошових коштів у сумі 2500 доларів США, що відповідно до даних НБУ станом на 07.09.2022 року складало 91400 грн. Після чого ОСОБА_8 попередньо проінструктувавши ОСОБА_10 про порядок строки та умови перетину державного кордону України, роз`яснив, що останній має звернутися до одного з лікарських закладів за вказівкою ОСОБА_8 та отримати там довідку про незадовільний стан здоров`я, яку в подальшому ОСОБА_10 має використовувати в ході переправлення через державний кордон України в одному з пунктів пропуску через державний кордон України, який зазначить ОСОБА_8 .

В подальшому, 13.09.2022 року, приблизно о 14:20 год., перебуваючи в салоні автомобіля «Skoda Rapid», чорного кольору, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що перебуває в його власності та користуванні, на місці для паркування автомобілів ресторану швидкого харчування «McDonald's» за адресою: м. Одеса, вул. Черняховського, буд.1Б, попередньо особисто та засобами мобільного зв`язку, повідомивши ОСОБА_10 , що з метою подальшого переправлення через державний кордон України, має звернутися до лікаря Комунальної некомерційної установи міської клінічної лікарні №10 Одеської міської ради з метою подальшого отримання медичного висновку про наявність захворювань у ОСОБА_10 , при особистій зустрічі із ОСОБА_10 , діючи з тих же мотивів та за попередньою змовою групою осіб, з метою конспірації своїх протиправних дій, повідомивши, що усі інструкції та документи він отримає згодом вже після передачі другої частини неправомірної вигоди після чого отримав особисто від ОСОБА_10 другу частину обумовленої суми грошових коштів у сумі 4000 доларів США, що відповідно до даних НБУ станом на 13.09.2022 року складало 146240 грн.

13.09.2022 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст.208 КПК України.
14.09.2022 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинені за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.
15.09.2022 року старший слідчий групи слідчих СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 800 (вісімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1984800 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот) грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; здійснення незаконного впливу на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні; вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.
Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком до 12.11.2022 року,із визначенням застави в розмірі 800 (вісімсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 1984800 (один мільйон дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі вісімсот) грн., з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного злочину, та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки підозрюваний може вжити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків кримінального провадження з метою зміни їх показів; а також знищення речей та документів, які мають значення доказів у кримінальному провадженні. Та, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, а також його підозру саме у скоєнні корисливого злочину, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон саме під час дії режиму воєнного стану в державі, підозру в неправомірному отриманні 6500 доларів США, яке за версією прокурора було скоєно не вперше, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави підозрюваному ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить змінити ухвалу в частині застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. Захисник вказує, що підозра є не обґрунтованою, дії ОСОБА_8 кваліфіковано невірно, а ризики у кримінальному провадженні слідчим та прокуроромне доведені. Також захисник зазначає про не врахування даних про особу підозрюваного, який має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, працевлаштований, раніше не судимий, а також те, що на його утриманні знаходяться дружина та троє неповнолітніх дітей. Крім того, захисник посилається на застосування непомірного розміру застави.

Апеляційний розгляд, з урахуванням приписів ст.ст. 28, 405 КПК України, проведено без участі підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не порушував питання про розгляд апеляційної скарги за участю підозрюваного, в судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 вважав за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі підозрюваного.
Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який змінив вимоги апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів; а також знищити речі та документи, які мають значення доказів у кримінальному провадженні.
З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.
Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.
Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).
У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».
В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».
При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.
Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.
Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.
Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколу обшуку від 13.09.2022 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 ; протоколу обшуку від 13.09.2022 року за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколу ідентифікації (помітки) грошових коштів від 07.09.2022 року; протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_10 від 09.09.2022 року; протоколу проведення впізнання особи за фотознімками від 10.09.2022 року, на якому ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 , та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.
Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, колегія суддів дійшла висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.
Долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинені за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.
Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».
З огляду на викладене, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника про необґрунтованість підозри.
Окрім цього, доводи захисника ОСОБА_7 про невірність кваліфікації дій підозрюваного, відсутність певних кваліфікуючих ознак, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки на даній стадії кримінального провадження не встановлюється винуватість чи невинуватість підозрюваного в інкримінованому йому злочині, не перевіряється остаточна кваліфікація його дій чи доведеність факту незаконної організації осіб через державний кордон, а лише встановлюється можлива причетність підозрюваного до вчинення злочину та законність обрання запобіжного заходу.
Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, ні слідчий суддя, ні суд апеляційної інстанції не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування кримінального правопорушення, та відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.
Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.
Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.
При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 , апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років.
Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.
При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи захисника ОСОБА_7 про неврахування слідчим суддею відсутності підтвердження ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином та скоєння ним іншого кримінального правопорушення, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки слідчий суддя визнав існування цих ризиків недоведеними та не обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді, що не доведення органом досудового розслідування ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином та скоєння ним іншого кримінального правопорушення, не спростовує наявності підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки інші ризики є доведеними.
Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки зазначений запобіжний захід, з великою вірогідністю може виявитися нездатним гарантувати запобігання встановлених ризиків.
Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту на те, що підозрюваний є раніше не судимим, має постійне місце проживання, одружений, має двох малолітніх дітей 2013 та 2016 року народження, позитивно характеризується за місцем проживання, працює на посаді менеджера з питань регіонального розвитку з обслуговування ДП «БІК Україна» у ТОВ «ВЕСТ РОСТ», однак вказані обставини не можливо визнати такими, що можуть гарантувати запобіганню встановлених ризиків у разі застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу.
Разом з цим, колегією суддів встановлено, що при визначені розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, слідчий суддя не дотримався вимог ч.5 ст. 182 КПК.
Так, відповідно до зазначеної норми процесуального закону, розмір застави визначається у таких межах:
1)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
3)щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Таким чином, слід констатувати, що процесуальним законом визначено, що до особи, яка підозрюється у вчиненні тяжкого злочину може бути застосовано розмір застави виключно в межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».
Однак, на переконання колегії суддів, слідчим суддею не було враховано майновий стан підозрюваного ОСОБА_8 , та в порушення ч. 4 ст. 182 КПК України, без наявності виключних обставин, фактично визначено непомірний розмір застави.
Зазначена позиція апеляційного суду узгоджується з висновками викладеними в 2-ому реченні п. 31 рішення ЄСПЛ «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням правової кваліфікації злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, слідчий та прокурор не мали права ініціювати перед слідчим суддею обрання запобіжного заходу у виді застави в розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без належного обґрунтування, а слідчий суддя, відповідно, не мав законних підстав для визначення розміру застави, більшого ніж визначений положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК.
За таких обставин, враховуючи встановлене апеляційним судом недотримання органом досудового розслідування вимог процесуального закону при зверненні з клопотанням про обрання запобіжного заходу, а також слідчим суддею при ухвалені оскарженої ухвали, колегія суддів вважає слушними доводи сторони захисту в частині необґрунтованого визначення розміру застави, що слугує підставою для скасування ухвали слідчого судді, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.
Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.
Крім того, апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного, який за версією органу досудового розслідування вчинив тяжкий злочин.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави в максимальних межах п.2 ч.5 ст.182 КПК, який буде стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в максимальному розмірі, передбаченому п.2 ч.5 ст.182 КПК, з покладенням на підозрюваного обов`язків, визначених ч.5 ст.194 КПК.
Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -
постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2022 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №00000501 від 20.07.2022 року застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №00000501 від 20.07.2022 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 12.11.2022 року.
Визначити підозрюваному ОСОБА_8 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 198480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) грн.
Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 17.10.2022 року; Заставна сума за підозрюваного ОСОБА_8 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/1337/22; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).
Підозрюваний ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави.
У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
1)прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;
2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого (слідчих групи слідчих), прокурора, слідчого судді або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання та місця робити, контактних номерів мобільного телефону;
4)утриматися від спілкування із свідками та іншими учасниками кримінального провадження визначеними слідчим, або прокурором;
5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу.
Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного ОСОБА_8 обов`язків становить до 12.11.2022 року.
Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4