Номер провадження: 11-кп/813/1870/22
Справа № 496/967/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2022 року Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі :
адвоката: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001270 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Біляївського районного суду м. Одеси від 24 серпня 2022 року, якою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, перед баченого ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 187 КК України, продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Біляївського районного суду м. Одеси від 24 серпня 2022 року відносно ОСОБА_7 продовжений строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 жовтня 2022 року включно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.
Вказує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню.
Зазначає, що вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнає, обвинувачення відносно нього сфальсифіковане.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою йому обрано , незважаючи на стан його здоров`я, не враховано, що він є інвалідом 2 групи, інсулінозалежною особою, хворію супутними хворобами
12.01.2022 року у нього була діабетична кома , він знаходився в МКЛ №1 м. Одеси, після чого перебував в медичній частині ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Звертає увагу суду на те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Одесі, позитивно характеризується, шкоди злочином не завдано, претензій до нього потерпілий не заявляє.
Зазначає, що ризики на які посилається прокурор, надумані, не доведені та формальні, а сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути єдиною підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.
Прокурор порушує його процесуальні права, оскільки надав клопотання про продовження строку запобіжного заходу перед початком судового засідання, не врахувавши стан його здоров`я.
зобов`язується виконувати всі вимоги суду, не переховуватись від суду та не впливати на інших учасників процесу.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного перегляду.
В ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги . Зазначив , що не бачить сенсу в її розгляду , оскільки судом вже постановлено іншу, пізнішу за датою прийняття ухвалу, якою продовжено строк тримання його під вартою, однак від апеляційної скарги не відмовлявся.
Адвокат ОСОБА_6 вказав на наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.
Прокурор в судове засідання не з`явився. Від прокурора Чебанова А. Надійшла заява про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 у письмовому провадженні.
Неприбуття прокурора відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Мотиви Суду.
Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
У відповідності до приписів ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вбачається, що на розгляді Біляївського районного суду Одеської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № № 0001270 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 14, ч. 3 ст. 187 КК України.
На теперішній час у даному кримінальному провадженні судовий розгляд не закінчено, не досліджені всі докази, строк тримання під вартою ОСОБА_7 за попередньою ухвалою був продовжений до 04.09.2022 року.
Як видно, суд відповідно до приписів ст. 331 КПК України розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу в судовому засіданні 24.08.2022 року , та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для його задоволення.
Задовольнивши клопотання прокурора, суд погодився із доводами про продовження існування раніше встановлених та вказаних в клопотанні прокурора ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений , перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.
Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості , що характеризують особу обвинуваченого.
Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.
Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 суд виходив із того, судовий розгляд кримінального провадження не завершено, він обвинувачуються у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 14, ч. 3 ст. 187 КК із застосуванням насильства , за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна , та врахував інші відомості , що передбачені ст. 178 КПК , зокрема вік та стан здоров`я,те, що він є інвалідом 2 групи , зареєстрований на території Одеської області , має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий.
Відомості , що відображені в матеріалах провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 на час затримання офіційно не був працевлаштований, законних джерел доходів не мав, суспільно - корисною діяльністю не займався, не має достатньо міцних соціальних зв`язків, які б мали реальний вплив на його поведінку та слугували б стримуючим запобіжником його поведінки.
З матеріалів провадження видно, що інкримінований ОСОБА_7 злочин носить підвищену суспільну небезпеку, скоєний із застосуванням насильства.
Ці обставини у сукупністю з тяжкістю покарання, що загрожує у разі доведення винуватості доводять продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, переховування від суду , про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження продовжується та не були допитані всі свідки, потерпілий, не досліджені у повному обсязі докази. Взяв до уваги суд і те, що ОСОБА_7 ще не був допитаний, що в сукупності робить вірогідним продовження існування ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків з метою схилити їх до зміни показів .
Жодних відомостей чи доказів того , що на даний час у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися істотні зміни, які б давали підстави для висновку про зменшення існуючих ризиків обвинуваченими до апеляційної скарги не додано.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність існування передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
Суд, при вирішенні питання щодо продовження строків тримання під вартою, врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими у скоєнні інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинувачених, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 про те, що підставою для продовження строк утримання його під вартою стала лише тяжкість покарання , що загрожує, є безпідставними.
На переконання судової колегії , зазначені вище обставини в своїй сукупності, свідчать про те, що застосування до ОСОБА_7 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, як на тому наполягає апелянт , не зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати .
Оскільки інкримінований злочину вчинений із застосовуванням насильства суд відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК має право не визначати розмір застави.
Наведені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути визнані запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 під час подальшого судового розгляду , а відтак не можуть бути визнані підставою для зміни запобіжного заходу відносно нього на більш м`який.

В суді першої інстанції триває судовий розгляд провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , а тому встановлення на даному етапі його вини у вчиненні інкримінованого злочину відноситься до компетенції суду першої інстанції за результатами судового розгляду.
Перевірка достатності доказів для постановлення обвинувального вироку не відноситься до компетенції суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду ухвали суду про продовження запобіжного заходу до закінчення судового розгляду.
Апеляційний суд, до ухвалення рішення суду першої інстанції по суті, позбавлений процесуальної можливості надавати оцінку доказам у кримінальному провадженні, в тому числі на предмет їх допустимості, а також робити висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості особи.
Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав підстав приймати рішення про продовження строку дії запобіжного заходу через недостатність доказів його винуватості , колегія суддів відхиляє.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на наявність у нього інвалідності 2 групи, що як видно було прийнято судом до уваги, не може слугувати самостійною підставою для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки будь-яких відомостей про те, що стан здоров`я обвинуваченого унеможливлює його подальше перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження не містять.
До апеляційної скарги не додано доказів критичного погіршення стану здоров`я обвинуваченого та неможливості його перебування в установі попереднього ув`язнення.
В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.
У разі існування потреби в наданні медичної допомоги обвинуваченому, він не позбавлений можливості звернутися до установи попереднього ув`язнення для отримання відповідного лікування.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що у разі встановлення у визначеному законом порядку незадовільного стану здоров`я, який перешкоджатиме подальшому перебуванню обвинуваченого під вартою, обвинувачений або його захисник не позбавлені права звернутися до суду із відповідним клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.
Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України.
Наявність у обвинуваченого постійного місця проживання у м. Одесі не може бути визнано таким чинником, який сам по собі нівелює чи зменшує встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема ризик вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків.
Наявність у обвинуваченого малолітньої дитини не доводить існування у обвинуваченого таких соціальних зв`язків, міцність яких би нівелювала ризик переховування від суду на даній стадії судового розгляду кримінального провадження.
Посилання апелянта як на підставу для застосування більш м`якого запобіжного заходу на те, що він в майбутньому має намір суворо покладені на нього обов`язки щодо явки в судове засідання, колегія суддів відхиляє, оскільки відомості про особу обвинуваченого, в сукупності з тяжкістю покарання , що загрожує у разі доведення його винуватості вказують на ризик ухилення від явки до суду.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.
З огляду на наведене, апеляційний суд вважає непереконливими доводи обвинуваченого про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку його тримання під вартою, оскільки характер, спосіб і тяжкість пред`явленого обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, а також продовження існування зазначених в ухвалі суду ризиків виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .
Відповідно до даних ЄДРСР , ухвалою Біляївського районного суду від 21.09.2022 року ОСОБА_7 продовжено строк тримання від вартою до 19.11.2022 року .
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК судом першої інстанції , а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.
Враховуючи викладене , колегія суддів вважає, що апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Залишити без змін ухвалу Біляївського районного суду м. Одеси від 24 серпня 2022 року, якою ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3