Провадження № 1-кс/947/9313/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2022 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000049 від 29.07.2022року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біляївка, Біляївського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, який проходить строкову військову службу на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.405 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000049 від 29.07.2022,за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченихч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 409 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснює група прокурорів Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері.

24.09.2021 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених підстав для відстрочки або звільнення від призову на строкову військову службу, здійснено призов ОСОБА_4 та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).

В подальшому, згідно наказу в.о. начальника НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України №286-ос від 06.06.2022 ОСОБА_4 призначено на посаду патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на строкову військову службу є день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту.

Відтак, з 27.09.2021, з моменту відправлення у військову частину з обласного збірного пункту ОСОБА_4 набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.

Згідно із вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України ОСОБА_8 . Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено воєнний стан на всій території України.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/22 від 14.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.03.2022 № 2119-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

В останній раз, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 573/2022 від 12.08.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.08.2022 № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Відтак, з 24.02.2022 по теперішній час діє воєнний стан.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Будучи військовослужбовцем строкової військової служби солдат ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст. ст. 9, 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Крім того, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог, ст.ст. 9, 11, 33, 49, 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний з повагою ставитись до військових начальників, беззастережно виконувати накази командирів, додержуватись правил військової ввічливості, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших.

Проте, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у НОМЕР_3 прикордонному загоні виник злочинний умисел, спрямований на ухилення від проходження військової служби, який він реалізував за наступних обставин.

У період часу, починаючи з 14.06.2022 у солдат ОСОБА_4 реалізовуючи злочинний умисел на ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції психічної хвороби, перебуваючи на території НОМЕР_3 прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся до медичного пункту НОМЕР_3 прикордонного загону зі скаргами на те, що чує голоси у своїй голові, які не дають можливості виконувати обов`язки з військової служби. Внаслідок чого був направлений на медичне обстеження до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради для встановлення його психічного здоров`я, на якому перебував з 15.06.2022 по 24.06.2022.

Згідно виписного епікризу КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради №1517 від 24.06.2022 у ОСОБА_4 відсутні психічні розлади та поставлено діагноз - Симуляція хвороби, після чого він був повернутий до військової частини для подальшого проходження служби.

Далі, солдат ОСОБА_9 , продовжуючи свій злочинний шлях направлений на ухилення від несення обов`язків з військової служби, перебуваючи на території НОМЕР_3 прикордонного загону за адресою АДРЕСА_3 , незважаючи на існуючий діагноз, а саме відсутність психічних розладів, 12.08.2022 відмовився виконувати законні розпорядження старшого лейтенанта ОСОБА_10 , посилаючись на погане самопочуття та психічні розлади та повторно 13.08.2022 продовжуючи симуляцію психічної хвороби відмовився виконувати обов`язки військової служби, а саме законні розпорядження старшого лейтенанта ОСОБА_11 .

Крім того, солдат ОСОБА_4 23.07.2022 року близько 12 години 17 хвилин, будучи запланованим до виконання обов`язків у прикордонному наряді на відділі прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_4 , достеменно знаючи, що штаб-сержант ОСОБА_12 , перебуваючи у прикордонному наряді « ІНФОРМАЦІЯ_4 » являється для нього начальником як по званню так і по посаді, та його накази обов`язкові для виконання, будучи незадоволеним виконанням ОСОБА_13 службових обов`язків, пов`язаних з проведення безпосередньої підготовки до несення обов`язків в прикордонних нарядах, а саме тим, що ОСОБА_14 призивав ОСОБА_15 привести зовнішній вигляд у відповідність до Статтутів ЗСУ та здати особистий мобільний телефон, та, солдат ОСОБА_4 виражаючи з цього приводу на його адресу незгоду та претензії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою підірвати авторитет штаб-сержанта Чебана та продемонструвати свою перевагу, знаходячись у кабінеті начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у присутності інших військовослужбовців підрозділу, вчинив насильницькі дії щодо начальника у вигляді одного удару кулаком правої руки в область голови штаб-сержанта Чебана, заподіявши останньому фізичний біль та публічне приниження.

Таким чином, ОСОБА_4 ,будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, 14.06.2022, більш точного часу встановити не представляється за можливе, перебуваючи на території НОМЕР_3 прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_3 маючи умисел на ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції психічної хвороби, що стало би підставою для визнання солдата ОСОБА_4 непридатним до військової служби, висловив скарги начальнику медичної служби НОМЕР_3 прикордонного загону на психічне захворювання, голоси в голові, які не дають змоги йому виконувати обов`язки з військової служби, в наслідок чого з 15.06.2022 по 24.06.2022 перебував на стаціонарному обстеженні у КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради для встановлення його психічного здоров`я, після завершення обстеження направлений для подальшого проходження військової служби з діагнозом «Симуляція хвороби». Надалі, солдат ОСОБА_4 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на ухилення від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції психічної хвороби та визнання його непридатним для проходження військової служби, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою ухилення від несення обов`язків військової служби, перебуваючи на території НОМЕР_3 прикордонного загону за адресою: АДРЕСА_3 повторно 12.08.2022 відмовився виконувати законні розпорядження старшого лейтенанта ОСОБА_10 посилаючись на психічні розлади та погане самопочуття та 13.08.2022 відмовився виконувати обов`язки військової служби, а саме законні розпорядження старшого лейтенанта ОСОБА_11 , посилаючись на психічні розлади, тобто продовжував ухилятись від несення обов`язків військової служби, шляхом симуляції психічних розладів.

Він же, будучи військовослужбовцем строкової військової служби та проходячи військову службу на посаді патрульного (за рахунок посади інспектора прикордонної служби 2 категорії-водія) 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 21.07.2022 близько 12 години 17 хвилин, більш точного часу вході досудового розслідування встановити не надалось можливим, перебуваючи у кабінеті начальника відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , достеменно знаючи, що штаб-сержант ОСОБА_12 , перебуваючи у прикордонному наряді « ІНФОРМАЦІЯ_4 » являється для нього начальником як по званню так і по посаді, та його накази обов`язкові для виконання, будучи незадоволеним виконанням ОСОБА_13 службових обов`язків, пов`язаних з проведення безпосередньої підготовки до несення обов`язків в прикордонних нарядах, та, виражаючи з цього приводу на адресу штаб-сержанта Чебана незгоду та претензії, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, з метою підірвати його авторитет та продемонструвати свою перевагу, у присутності інших військовослужбовців підрозділу, вчинив насильницькі дії щодо начальника у вигляді одного удару кулаком правої руки в область голови штаб-сержанта ОСОБА_16 заподіявши останньому фізичний біль та публічне приниження.

Слідчий звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи його наступними доводами та посиланням на наступні ризики:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується, тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів за які, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, усвідомивши невідворотність покарання, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованих злочинів, при цьому, будучи без запобіжного заходу, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення понесення покарання.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 перебуваючи у військовій частині і надалі продовжує відмовлятися та ухилятися від обов`язків військової служби чим підриває боєздатність військової частини, оскільки інші військовослужбовці можуть послідкувати неправильному прикладу останнього, що призведе до неможливості функціонування військового формування, яке не зможе у період військового стану (відкритої агресії російської федерації) здійснювати задачі за призначенням, що може призвести прориву оборони міста, а також, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем та підозрюється у вчиненні тяжких злочинів за які, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, усвідомивши невідворотність покарання, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні інкримінованого злочину, при цьому, будучи без запобіжного заходу, останній може вчинити інший військовий або інший злочин, а саме злочин передбачений ст. 407 (самовільне залишення військової частини) або ст. 408 (дезертирство).

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Захисник в судовому засіданні заперечував щодо клопотання сторони обвинувачення, зазначивши, що його підзахисний раніше не судимий, має постійне місце проживання. Ризики на які посилається прокурор не доведені та необґрунтовані. Просив обрати відносно його підзахисного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Підозрюваний підтримав думку свого захисника.
Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Разом з тим, згідно п.99 рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органі державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 01.09.2022 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.405 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.405 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, які наявні в матеріалах клопотання.

Враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.405 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, які йому інкримінуються, у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, враховуючи суспільно-небезпечний характер такого діяння, вчиненого в умовах воєнного стану, а також характеризуючи дані підозрюваного, який відповідно до матеріалів наданих стороною обвинувачення, останній ухиляється від несення обов`язків військової служби шляхом симуляції хвороби, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Крім того, слідчий суддя зазначає, що органом досудового розслідування доведено наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, що свідчить про схильність останнього до вчинення протиправних діянь.

Слідчий суддя враховує, що згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч.7 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжних заходів у вигляді застави, домашнього арешту та особистого зобов`язання є неможливим з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, що не забезпечить належне виконання підозрюваним обов`язків.

З огляду на фактичні обставини даних кримінальних проваджень, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.409, ч.4 ст.405 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного можливо, шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім того, відповідно до п.8 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що ОСОБА_4 зокрема підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України вчинене із застосуванням насильства, а також вчинене під час дії воєнного стану, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0000049 від 29.07.2022року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 01.11.2022 року, включно, в межах строку досудового розслідування з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1