ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/82/22 Справа № 709/1227/20 Категорія: ч.2 ст.15, п.1 ч.2 ст.115, ч.2 ст.162 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2022 року колегія суддів Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участю:
прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_8

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілих ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Скородистик, Чорнобаївського району Черкаської області, українець, громадянин України, з повною середньо-спеціальною освітою, не працює, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, здійснює нагляд за особою похилого віку, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання за:

- ч.2 ст. 162 КК України у виді двох років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді десяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді десяти років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з 17.11.2021 року - з моменту взяття та поміщення його під варту з зали суду.

Обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати в сумі 23536 грн. 80 коп. за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , законний представник якої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , моральну шкоду в розмірі по 10 000 грн. на кожного.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн..

Вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку, ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння у порушенні недоторканості житла, з мотивів неприязних відносин до ОСОБА_9 та в подальшому вчинення насильницьких дій відносно останнього, 16.04.2020 близько 18 години, шляхом вільного доступу, через хвіртку огорожі з боку прилеглої земельної ділянки до будинку проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , маючи при собі двоствольну рушницю. В подальшому, підійшовши до вхідних дверей житлового будинку, відкрито, через відчинені вхідні двері, не маючи згоди власника будинку, без законних на те підстав, з метою погрози фізичною розправою та її застосуванням, шляхом використанням зброї, умисно, протиправно, проник до приміщення будинку, тим самим вчинив дії, що полягають у незаконному проникненні до житла потерпілого ОСОБА_9 проти його волі, чим порушив гарантоване кожній особі право на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституції України.

Також ОСОБА_7 , 16.04.2020 близько 18 години, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, через хвіртку огорожі з боку прилеглої земельної ділянки до будинку, незаконно проник на територію домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_9 , де на той час перебувала вся родина: ОСОБА_9 , його дружина - ОСОБА_9 , син ОСОБА_12 та неповнолітня донька - ОСОБА_10 , заздалегідь озброївшись придатною для пострілів, спорядженою двоствольною рушницею, яка була у нього вдома в користуванні та належним чином не зареєстрована, маючи при собі додаткові набої до неї, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи мету умисного вбивства та мотив особистих тривалих неприязних відносин із сім`єю ОСОБА_13 , враховуючи виниклий напередодні, незадовго до цієї події конфлікт між ним та ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , перебуваючи в коридорі вказаного будинку, маючи умисел на вбивство ОСОБА_9 , проте опинившись вже в будинку і розуміючи, що окрім ОСОБА_9 також дома знаходиться вся його родина, маючи раптово виниклий умисел на вбивство неповнолітньої ОСОБА_10 , яка на той час впала йому в поле зору, оскільки в той момент сиділа за письмовим столом, навпроти коридору, де стояв озброєний ОСОБА_7 , направив споряджену патроном рушницю прямо, в сторону неповнолітньої ОСОБА_10 та здійснив постріл в її напрямку, влучивши в стіну над вказаним столом на рівні дещо вище голови потерпілої, потім зі словами погроз в бік сім`ї ОСОБА_13 , які останні сприйняли реально та усвідомлювали намір ОСОБА_7 на їх вбивство, розвернув ствол рушниці в бік ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які після пролунавшого пострілу сиділи навколішки біля дивану, при вході в кімнату (залу) та маючи раптово виниклий умисел на їх вбивство, не встиг натиснути на спусковий гачок, оскільки в цей час зі спальної кімнати, куди встиг сховатися власник будинку, вибіг ОСОБА_9 і захищаючи власну родину від протиправних дій ОСОБА_7 вихопив у останнього рушницю, в цей момент до нього приєднався його син ОСОБА_14 і вони разом, з метою обеззброєння та зупинки дій нападника і збереження власного життя та здоров`я, повалили підозрюваного на підлогу, забравши при цьому рушницю та патрони з його рук, зв`язали його за допомогою провода від електричної переноски, викликали працівників поліції, дочекалися їх приїзду і передали затриманого ОСОБА_7 .. Таким чином, ОСОБА_9 та його син ОСОБА_12 перешкодили діям та наміру ОСОБА_7 на умисне вбивство і застосувавши до нього силу, припинили його дії. Разом з тим, ОСОБА_7 , виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та умисного заподіяння смерті сім`ї ОСОБА_13 , однак злочин не закінчено до кінця, з причин, що не залежали від його волі, завдяки своєчасному знешкодженню з боку потерпілих.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначеного покарання обвинувачений ОСОБА_7 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив зменшити йому термін призначеного покарання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що мотиву та наміру на вчинення інкримінованого йому злочину він не мав.

Також обвинувачений ОСОБА_7 просив взяти до уваги стан його здоров`я та вік.

Крім того, апелянт зазначив про те, що він щиро розкаюється та шкодує про вчинене.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 із вказаних у ній мотивів, міркування прокурора ОСОБА_6 , потерпілих: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , їхнього представника - адвоката ОСОБА_11 , які всі заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , натомість вважають вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду позбавлена права переглядати вказаний вирок щодо фактичних обставин справи, які до речі ніким не оскаржуються.

Відтак, колегія суддів переглядає вказаний вирок лише в частині призначеного покарання.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочинів згідно пред`явленого обвинувачення та обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів за ч.2 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла, що порушило недоторканність житла громадян, вчиненому із погрозою застосування насильства та ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, закінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті двом і більше особам.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Згідно роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, тобто коли винна особа усвідомлювала характер свого діяння, передбачала настання смерті потерпілого і бажала цього, але такий наслідок не настав з незалежних від її волі обставин.

Згідно з ч.2 ст.24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Згідно п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи при дослідженні доказів необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчинені закінченого замаху на умисне вбивство потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та незаконного проникнення до житла останніх.

Суд обґрунтовано поклав в основу вироку сукупність доказів, які походять з різних джерел які були досліджені та встановлені судом першої інстанції, що були підтверджені в суді апеляційної інстанції, і підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчинених ним злочинах.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції шляхом допиту обвинуваченого, потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , вивченням письмових доказів, які містяться в матеріалах справи у тому числі, протоколом огляду місця події, де проживають потерпілі, за адресою: АДРЕСА_1 від 16.04.2020 р. з таблицею зображень до нього, протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , по АДРЕСА_1 від 16.04.2020 р., та відеозаписом до нього, протоколом огляду предметів від 30.04.2020 р., висновком судово-психіатричної експертизи № 187 від 06.05.2020 р., висновком судово-балістичної експертизи № 1/1015 від 23.07.2020 р., висновком судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 2/1046 від 09.07.2020 р., висновком судово-імунологічної експертизи № 05-1-09/271 від 22.05.2020 р., висновком судово-імунологічної експертизи № 05-5-06/130 від 18.06.2020 р., висновком судової вибухо - технічної експертизи № 5/67 від 10.06.2020 р., висновком судової експертизи дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу № 2/1049 від 28.07.2020 р., висновком судово-медичної експертизи № 02-01/543 від 18.06.2020 р., протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_12 від 19.05.2020 р. та відеозаписом до нього, протоколом слідчого експерименту з неповнолітньою потерпілою ОСОБА_10 від 19.05.2020 р. та відеозаписом до нього, а також дослідженням речових доказів, належним чином з достатньою повнотою встановив вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України.

В мотивувальній частині вироку суд навів переконливі докази вини ОСОБА_7 в пред`явленому йому обвинуваченні, розкрив їх зміст та дав належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо критичної оцінки показань обвинуваченого в частині відсутності мети вбивати потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , та те, що він мав лише намір налякати їх, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілих, свідків, доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, та дав належну оцінку, щодо відсутності підстав застосування ст.116 КК України при обставинах вчинення даних злочинів.

Показання допитаних в судовому засіданні першої інстанції потерпілих, свідків, обвинуваченого доводять винуватість ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням та в повному обсязі спростовує доводи апелянта про відсутність наміру та мотиву у нього щодо інкримінованих йому злочинів.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 15, п.1 ч. 2 ст. 115 КК України, суд діяв з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а саме, врахував тяжкість скоєних обвинуваченим злочинів, які відносяться згідно із ст. 12 КК України до категорії злочинів невеликої тяжкості та особливо тяжких злочинів, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Відповідно до ст.67 КК України, судом враховано наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України, судом не встановлено.

Остаточне покарання обвинуваченому суд призначив за правилами ст.70 КК України та частково задовольнив цивільний позов з дотриманням вимог ЦК України.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 , про те що він щиро розкаявся у скоєних злочинах, на думку колегії суддів є суб`єктивними, оскільки поведінка винного як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду не свідчила про наявність такого каяття, а саме того, що він дійсно жалкує про вчинене, вибачився перед потерпілими чи має намір в подальшому будь-яким чином усунути негативні наслідки від своїх дій. За скоєння ним злочинів, обвинувачений ОСОБА_7 вибачився перед потерпілими лише в судових дебатах, і суд першої інстанції розцінив такі його дії, як намагання пом`якшити покарання, та не врахував цю обставину як щире каяття, з чим погоджується і колегія суддів.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про його поганий стан здоров`я, не можуть бути враховані колегією суддів при розгляді апеляційної скарги, оскільки будь-яких медичних документів, які б свідчили про наявність у нього тяжкого захворювання ним надано суду не було.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Залишаючи вирок суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходить із того, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст. 8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вимоги закону щодо призначення покарання виконані в повному обсязі. Прийняте рішення щодо призначення покарання належно обґрунтоване вимогами національного законодавства та не суперечить і рішенням ЄСПЛ.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2021 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: