ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2181/22 Справа № 207/2955/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 (приймає участь в режимі

відеоконференції), ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

(приймають участь в режимі

відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінальних проваджень № 0000840, № 0000152 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року щодо
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз:
- 07.10.2021 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий, останній раз:
- 16.12.2019 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить пом`якшити призначене йому покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він повністю визнає свою вину, щиро розкаюється, є інвалідом ІІ групи, має на утриманні малолітню дитину, 2018 року народження, страждає на певні захворювання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить пом`якшити призначене йому покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що він повністю визнає свою вину, щиро розкаюється, має на утриманні мати, яка є інвалідом.

В судовому засіданні 04.10.2022 року обвинувачений ОСОБА_10 заявив про відмову від апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 403 КПК України, а тому вказана апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає розгляду.
Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року: - ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - за ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07.10.2021 року, більш суворим, призначеним цим вироком, та остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; - ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_10 , будучи раніше судимим та притягнутий до кримінальної відповідальності, 28.06.2018 року о 03.00 годині, перебуваючи із малознайомим ОСОБА_11 , біля під`їзду будинку АДРЕСА_4 , з яким він вживав алкогольні напої, та переконавшись, що поблизу більше нікого не має, керуючись корисливим мотивом та корисливою метою, реалізуючи свій злочинний умисел, відкрито, повторно, без застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та своєю правою рукою, шляхом ривку заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Samsung Galaxy J1», вартістю 2 374,05 грн.
Після чого, ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вищезазначену суму.

ОСОБА_9 , будучи раніше неодноразово судимим, та ОСОБА_10 , будучи особою, щодо якої до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено обвинувальний акт за ч.2 ст.186 КК України, на шлях виправлення не стали, відповідних висновків для себе не зробили та повторно вчинили умисний, корисливий злочин проти чужої власності.

29.01.2020 року близько о 16.00 годині ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , запропонував ОСОБА_10 та невстановленій в ході досудового розслідування особі, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, викрасти майно його знайомого ОСОБА_12 , на що останні надали свою згоду.

З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження 29.01.2020 року, в період часу з 16.20 до 17.00 год. приїхали до місця мешкання ОСОБА_12 , розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , перелізли через паркан, яким огороджений будинок, зайшли на подвір`я та постукали у вхідні двері вказаного будинку, проте ОСОБА_12 не відчинив.

Після цього, ОСОБА_9 розбив цеглиною вікно в кухні та разом з ОСОБА_10 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, проникли до вказаного будинку. В цей час до вікна кухні підбіг ОСОБА_12 та став чинити їм опір. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою подолання волі супротиву потерпілого, діючи узгоджено, умисно, штовхнули ОСОБА_13 на підлогу та нанесли близько 5 ударів руками і ногами по голові та тулубу потерпілого, таким чином подолавши волю до його супротиву.

В подальшому, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та не встановлена в ході досудового розслідування особа, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, продовжуючи реалізацію свого спільного протиправного умислу 29.01.2020 року близько о 17.00 години, знаходячись за вказаним місцем проживання ОСОБА_12 , скориставшись тим, що ОСОБА_12 не може чинити опір їх спільним злочинним діям, з корисливих мотивів, відкрито викрали з вітальної кімнати телевізор "Panasonic TX-PR42C2", вартістю 5599 грн, після чого, з місця кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим задали потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану суму.

Повторно, 29.01.2020 року приблизно о 19.30 годин ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізуючи свій раптово виниклий спільний протиправний умисел на відкрите викрадення майна, що належить раніше знайомому їм ОСОБА_12 , прийшли до місця проживання останнього, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перелізли через паркан та побачили ОСОБА_12 , який стояв у коридорі та намагався відчинити вхідні двері до будинку. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , з метою подолання волі до супротиву потерпілого, підійшов до ОСОБА_12 та штовхнув його правою ногою, від чого останній впав. Після чого, ОСОБА_9 руками та ногами почав хаотично наносити удари в область обличчя та по тулубу, нанісши не менше п`яти ударів.

В ході бійки, потерпілий ОСОБА_12 схватив ОСОБА_9 та повалив його на підлогу, а сам підвівся. В цей час ОСОБА_10 , який стояв поруч, схватив рукою за ланцюжок, який знаходився у ОСОБА_12 на шиї та зірвав його шляхом ривку, тобто відкрито викрав ланцюжок потерпілого з медичного сплаву, довжиною 45 см вагою 14.59 г, вартістю 360 грн.

Після чого, ОСОБА_10 почав наносити ОСОБА_12 удари руками хаотично в область обличчя та по тулубу, не менше трьох ударів. В свою чергу, ОСОБА_12 від отриманих ударів залишився стояти на ногах, відштовхнув ОСОБА_10 від себе і вибіг з приміщення коридору та сховався в дворі будинку.

Після чого, потерпілий ОСОБА_12 зрозумівши, що його ніхто не переслідує, повернувся до вхідних дверей будинку та побачив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пішли за бік будинку. Заглянувши за бік будинку потерпілий ОСОБА_12 побачив, що вони залізли через розбите вікно кухні всередину будинку та зрозумівши, що не зможе чинити їм опір, він знову сховався в дворі будинку.

В подальшому, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 29.01.2020 року близько о 19.30 годин, знаходячись всередині будинку ОСОБА_12 , викрали з нього різне майно на загальну суму 4759 грн.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_12 майнової шкоди на вказану суму.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та просили її задовольнити, окрім того, обвинувачені зазначили, що у вироку неправильно вказаний строк, з якого необхідно рахувати відбування покарання, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, 2018 року народження, а також думку потерпілого, який не наполягав на суворому покаранні; обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття; обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Апеляційним переглядом встановлено, що судом першої інстанції враховані обставини, на які посилається обвинувачений у своїй апеляційній скарзі, при призначенні покарання, а саме, що він щиро розкаявся, має на утриманні малолітню дитину, 2018 року народження, оскільки вказані обставини стали підставою для призначення судом ОСОБА_9 покарання на строк, що є наближеним до мінімального, встановленого ч.3 ст.186 КК України.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 на те, що він є інвалідом ІІ групи, страждає ьна певні захворювання, не є обставинами, які можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким.
Крім того, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченим обставини не можуть бути підставами для пом`якшення призначеного йому покарання, враховуючи наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи обвинуваченого, який раніше судимий, виправлення ОСОБА_9 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, ОСОБА_9 не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи обвинуваченого в цій частині не обґрунтованими.
Доводи обвинувачених щодо неправильно встановленого судом строку, з якого необхідно рахувати покарання, заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, в тому числі, початок строку відбування покарання.
У вироку суду першої інстанції зазначено, що строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рахувати з 30.01.2020 року.
Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у цьому провадженні були затримані 29.01.2020 року, що підтверджується повідомленням про затримання (а.п.72, 73, 109, 110 т.2) та дорученнями для надання безоплатної вторинної правової допомоги, відповідно до яких, на підставі повідомлення слідчого СВ Південного ВП Камянського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 29.01.2020 року, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було призначено захисників (а.п.74, 111 т.2).
Колегія суддів вважає, що, за наведених вище обставин, вирок суду щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині визначення строку відбування покарання підлягає зміні, відповідно до п.4 ч.1 ст.408 КПК України, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.
Щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , то суд апеляційної інстанції керується ч.2 ст.404 КПК України, якою передбачається прийняття рішення на його користь без апеляційної скарги, оскільки від її розгляду він відмовився.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року задовольнити частково.
Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 січня 2022 року щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 змінити.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 та ОСОБА_9 рахувати з 29.01.2020 року.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4