Справа № 199/6194/22
ВИРОК
іменем України
25.10.2022 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі суду кримінальне провадження № 0000389 від 01.07.2022 відносно:

ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Орілька Лозівського району Харківської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , освіта середня, розлученого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 29.05.2020 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Звільнення: 28.05.2021 з Первомайської виправної колонії Харківської області (№ 117) за відбуттям строку покарання,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 (які приймають участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році, точну дату, місяць та час встановити не виявилося можливим, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 винайняли трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 . При цьому, між власником квартири та орендарями була домовленість про те, що останні не користуються однією спальною кімнатою, доступ до якої обмежений та в якій знаходяться речі ОСОБА_5
21.06.2022, точний час встановити не виявилося можливим, ОСОБА_3 знаходився за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), а саме: столу-книжки та кальяну, які належать ОСОБА_5 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), ОСОБА_3 у той же день та у невстановлений час, перебуваючи за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України та 17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022 продовжено його дію з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб, з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно,
скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу проник до спальної кімнати вищевказаної квартири, доступ до якої був обмежений власником квартири, звідки таємно викрав кальян, стіл-книжку вартістю 767 гривень, які належать ОСОБА_5 .
Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на вищевказану суму.
Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, поєднані з проникненням у житло, вчинені в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щиросердне каяття у вчиненому та показав, що дійсно він 21.06.2022 за адресою: АДРЕСА_2 здійснив крадіжку столу-книжки та кальяну, які належать ОСОБА_5 . Причиною вчинення крадіжки була необхідність в купівлі йому медичного засобу через захворювання. ОСОБА_3 пояснив, що він жалкує з приводу вчиненого, вчинив всі дії, необхідні для примирення з потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він не має жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки викрадені стіл-книжка та кальян йому фактично повернуті, просив суд суворо не карати обвинуваченого, оскільки примирився з ним, вибачив ОСОБА_3 .

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд, за згодою всіх учасників судового провадження, вважав не доцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

За таких обставин суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд виходить з вимог ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд також враховує позиції Європейського суду з прав людини, викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Крім того, суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, про те, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових кримінальних правопорушень.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає: щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку в сумі 767 гривень, про що зазначено як в обвинувальному акті, так і підтверджено потерпілим ОСОБА_5 в судовому засіданні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне закінчене кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 раніше судимий та на момент вчинення даного злочину мав непогашеною одну судимість (за 29.05.2020), а не 5 судимостей, як про це зазначено в обвинувальному акті, оскільки судимість за 03.12.2012 є погашеною в силу п. 2-1) ч. 1 ст. 89 КК України, судимість за 22.01.2015 є погашеною в силу п. 1) ч. 1 ст. 89 КК України, судимість за 07.09.2017 відсутня в силу ч. 3 ст. 88 КК України (звільнення від покарання на підставі амністії), судимість за 04.12.2019 є погашеною в силу п. 2-1) ч. 1 ст. 89 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 розлучений, але проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , тобто має міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, в той же час перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу зловживання алкоголем, офіційно не працевлаштований, відомостей про негативну характеристику ОСОБА_3 надані суду матеріали справи не містять. В той же час, поведінка ОСОБА_3 після вчинення злочину (щире каяття у вчиненому та відшкодування завданої шкоди), сумлінне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків як під час досудового слідства, так і судового розгляду кримінального провадження, характеризують ОСОБА_3 з позитивної сторони.

Наявність обставин, що пом`якшують покарання, передбачені пунктами 1) та 2) ч. 1 ст. 66 КК України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, вказують на можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, строк якого повинен бути визначений в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, про що суд просили в судових дебатах всі учасники судового провадження.

В той же час, суд не може погодитися з думкою прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, виходячи з наступного.

Метою кримінально-виконавчого законодавства України, визначеної в ст. 1 КВК України, є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України, окрім іншого, є визначення порядку застосування до засуджених заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; участі громадськості в цьому процесі.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_3 хоч і вчинив крадіжку в умовах воєнного стану, але його відношення до вчиненого та поведінка після вчинення злочину в своїй сукупності вказують на можливість виправлення і ресоціалізації ОСОБА_3 , запобігання вчинення ним нового кримінального правопорушення без ізоляції від суспільства, тобто направлення обвинуваченого ОСОБА_3 до місць позбавлення волі на строк п`ять років за вчинення крадіжки стола-книжки та кальяну, які повернуті потерпілому, не буде відповідати меті кримінально-виконавчого законодавства України і ресоціалізації засудженого.

Таким чином, оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду, приймаючи до уваги відсутність претензій з боку потерпілого до ОСОБА_3 та думку потерпілого щодо можливості призначення обвинуваченому покарання, не пов`язаного з його реальним відбуттям, враховуючи особу ОСОБА_3 , який не представляє небезпеки для суспільства, враховуючи також і те, що покарання за своєю метою повинно створити умови для виправлення і ресоціалізації особи, суд вважає можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим обвинуваченого слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1, п.п. 2), 3), 4) ч. 3 ст. 76 КК України.

Це покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався запобіжний захід в межах даного кримінального провадження, відповідно дане питання вироком суду не вирішується.

Питання про відшкодування витрат на залучення експерта суд вирішує у відповідності до приписів ст.ст. 122, 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до приписів ч. 9 ст. 100 КПК України.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 371-374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши обвинуваченому ОСОБА_3 іспитовий строк на три роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1), 2) ч. 1, п.п. 2), 3), 4) ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової товарознавчої експертизи, в сумі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19.07.2022, на стіл-книжку та кальян скасувати.

Речові докази: стіл-книжку та кальян, які перебувають на зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 , повернути ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (надіслати) обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1