Ухвала
Іменем України

07 липня 2022 року

м. Київ
справа № 493/657/21
провадження № 51-1933ск22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Балтського районного суду Одеської області

від 10 вересня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 квітня

2022 року,

встановив:
вироком Балтського районного суду Одеської області від 10 вересня 2021 року засуджено
ОСОБА_5 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше

не судимого,
- за ч. 1 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Як встановив суд, 23 березня 2021 року о 20.10 год ОСОБА_5 , знаходячись на подвір`ї домогосподарства у

АДРЕСА_1 , під час конфлікту з ОСОБА_6 , що виник раптово на ґрунті неприязних відносин, умисно завдав каменем одного удару по голові останьому, від якого той упав на землю, та намагаючись захиститись від ударів, закрив руками голову. Після чого, ОСОБА_5 завдав ОСОБА_6 ще

не менше чотирьох ударів каменем по голові та один удар по руці, тим самим заподіяв останньому небезпечні для життя в момент заподіяння тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого багатоуламкового перелому потиличної кістки, п`яти забійних ран на голові та середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому середньої фаланги 4-го пальця правої кисті,

що в подальшому призвело до ампутації фаланги пальця.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року залишено без змінвирок Балтського районного суду Одеської області від 10 вересня 2021 року.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій він вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через суворість. Просить переглянути вказані рішення в касаційному порядку та застосувати до засудженого положення ст. 75 КК. На обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_4 зазначає, що судами не взято до уваги всіх обставин, які позитивно характеризують особу засудженого та обставин, що пом`якшують покарання.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Доводи захисника ОСОБА_4 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності

та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених

дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до приписів ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Мотивуючи своє рішення про призначення засудженому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, суд першої інстанції, з чим обґрунтовано погодився апеляційний суд, посилався на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, є інвалідом III-групи, визнав свою вину та сприяв розкриттю злочину. Водночас, судом було враховано й характер вчиненого кримінального правопорушення, негативну характеристику засудженого з місця проживання, а також доповідь органу пробації про високий ризик небезпеки для суспільства при призначенні покарання ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства. Також, судом взято до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 та відсутність обставин, які його обтяжують.
При цьому, судом першої інстанції зважено на думку потерпілого, позицію який просив призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст. 75 КК.

Крім того, як встановив апеляційний суд, засуджений ОСОБА_5

з моменту ухвалення вироку, не вчиняв будь-яких дій щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілому.

Враховуючи наведене, касаційний суд вважає правильним рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_5 покарання в мінімальних межах санкції, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, без застосування положень ст. 75 КК. Призначене засудженому ОСОБА_5 покарання за своїм розміром

та видом є справедливим та співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню і особі засудженого, таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 через суворість судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів касаційного суду не встановила.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо

ОСОБА_5 дотримався вимог кримінального процесуального закону, доводи в апеляційній скарзі захисника суд перевірив та надав на них змістовні відповіді, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги

та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, враховуючи, що з касаційної скарги

та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити

у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 10 вересня 2021 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 квітня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3