КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження 11-кп/824/3105/2022 Категорія: ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференцзв`язку з Державною установою «Табір для тримання військовополонених «Захід-1» з обвинуваченим ОСОБА_6 , з використанням комунікаційної платформи «EasyCon» із захисником ОСОБА_7 матеріали кримінального провадження № 0000268, внесеного до ЄРДР 13 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року, яким
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Донецьк, громадянин України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України та призначено покарання за:
- ч. 1 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією усього належного ОСОБА_6 на праві власності майна;
- ч. 1 ст. 258-3 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією усього належного ОСОБА_6 на праві власності майна;
- ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією усього належного ОСОБА_6 на праві власності майна.
У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання біль суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6 В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, за таких обставин.
Так, Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1991 року схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до частини 1 статті 17, частини 1 статті 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Згідно статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Частиною 1 статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України грунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить Автономна республіка Крим (далі - АР Крим), області, зокрема,,.Донецька область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно преамбули Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України, Російська федерація (далі - російська федерація) чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони російської федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам російської федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також за допомогою окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні російській федерації самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-Vin від 18 січня 2018 року, діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який акт виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.
У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія російської федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.
В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 7 квітня 2014 року оголошено «Декларацію про суверенітет Донецької народної республіки» та 11 травня 2014 рокупроведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акта про проголошення державної самостійності Донецької народної республіки», за результатами якого проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками російської федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.
Вказана терористична організація «ДНР» має організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність її дисципліну, його учасники озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мають тяжке військове озброєння та військову техніку. В зазначеному формуванні визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, що полягає в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур «ДНР», придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння підрозділам Збройних Сил України та правоохоронних органів України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій чистині Донецької області та мають загальну координацію керівництва.
З метою виконання функцій підрозділу силового блоку «ДНР», 12 листопада 2014року її самопроголошеним головою видано указ, відповідно до якого, для захисту інтересів «ДНР» та її громадян, створено воєнну структуру «Народна міліція «ДНР» (далі - «НМ «ДНР»), яка дислокуються в різних населених пунктах і місцевостях на тимчасово окупованій частині Донецької області та має загальну координацію та кураторів російської Федерації

Встановлено, що до складу «НМ «ДНР» входить структурний підрозділ - «115» полк, який складається з батальйонів та окремих підрозділів забезпечення. Згідно організаційно-штатного розпису до складу 3 батальйону входить «Окремий взвод вогневої підтримки 1 роти ».
Політичне та військове керівництво російської федерації, діючи всупереч вимогам пунктів 1 та 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимогам частини 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970року № 2734 (XXV) від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), від 14 грудня 1974року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.
19лютого 2022 року головою «ДНР» підписано указ № 29 «Про проведення загальної мобілізації», та оголошено повну мобілізацію.
22 лютого 2022 року Президент російської федерації (далі - президент російської федерації) направив до Ради Федерації (далі - ради федерації) звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.
24лютого 2022 року приблизно о 05 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.
24лютого 2022 року, на виконання зазначеного вище наказу, військовослужбовці збройних сил російської федерації, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в тимчасово окупованій Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
24лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського № 64/2022, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України з 05 год. 30 хв., який набув чинності з дня його опублікування 24 лютого 2022 року.
Проте, ОСОБА_6 , будучи громадянином України, який в установленому законом порядку не припинив громадянство України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вчинив державну зраду, тобто діяння на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану.
Так, 24лютого 2022 року, громадянин Україн ОСОБА_6 , добровільно прибув до пункту збору мобілізованих «ДНР», чим надав згоду на проходження так званої «військової служби» у підрозділах незаконного збройного формування, створеного, підпорядкованого, керованою та фінансованою російською федерацією - «НМ «ДНР».

24лютого 2022 рокуневстановленою особою, за невстановлених обставин, ОСОБА_6 зарахований до списків особового складу окремого взводу вогневої підтримки 1 роти 3 батальйону НОМЕР_1 полку «НМ «ДНР», та отримав військове звання «рядовий».
Громадянин України ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, в складі окремого взводу вогневої підтримки 1 роти 3 батальйону НОМЕР_1 полку «НМ «ДНР»», у період з 24 лютого 2022 року до 27 квітня 2022року, з метою виконання загального плану захоплення території України у складі збройних сил російської федерації, із закріпленою зброю та боєкомплектом, керуючись статутами збройних сил російської федерації та «НМ «ДНР», виконував обов`язків «солдата» в різних видах бою та формах його забезпечення, а також забезпечував безпеку контрольних пропускних пунктів та перевірку помешкань населення в населених пунктах, які захоплені збройними силами російської федерації під час повномасштабного вторгнення, на предмет виявлення військовослужбовців Збройних Сил України.
Злочинна діяльність ОСОБА_6 була припинена 27 квітня 2022року військовослужбовцями Збройних Сил України в селищі Момонтове Харківського району Харківської області.
Таким чином, громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив:

- державну зраду, а саме: діяння, умисно скоєне громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в умовах воєнного стану, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111 КК України;
- участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 260 КК України;
- участь в терористичній організації, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Цим вироком:
- строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з моменту його потрапляння у полон, а саме з 27 квітня 2022 року.
- обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України (в редакції Закону від 7 жовтня 2014 року) скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 7 жовтня 2014 року) у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого, за ч. 1 ст. 258-3 КК України (в редакції Закону від 7 жовтня 2014 року) у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого, за ч. 1 ст. 260 КК України (в редакції Закону від 7 жовтня 2014 року) у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 14 років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, яке є власністю засудженого.
В решті вирок залишити без змін.

До початку апеляційного розгляду прокурором у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 подана заява про відмову від апеляційної скарги на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 , відповідно до змісту якої прокурор, користуючись правом, передбаченим ч. 1 ст. 403 КПК України, відкликає апеляційну скаргу на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року (ас. 146, 147-148).

Вислухавши думку прокурора, який підтримав подану заяву, захисника та обвинуваченого, які не заперечували проти прийняття відмови апелянта від поданої апеляційної скарги, оскільки це є правом прокурора, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.
Якщо вирок суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Згідно з матеріалами кримінального провадження апеляційна скарга на вирок суду у вказаному кримінальному провадженні подана тільки прокурором ОСОБА_8 , який відмовився від неї. Заперечення від інших учасників апеляційного провадження щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 не надходили, а тому колегія суддів вважає можливим прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 та відповідно до положень ч. 2 ст. 403 КПК України закрити апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 376, 403 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Заяву прокурора ОСОБА_8 про відмову від апеляційної скарги задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 258-3, ч. 2 ст. 260 КК України, - закрити у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4