Справа № 304/412/15-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.09.2022 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/578/21 за апеляційною скаргою прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.11.2021.
Цією ухвалою обвинувальний, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, у кримінальному провадженні №0000190 від 28.08.2014, повернуто прокурору, внаслідок його невідповідності вимогам КПК України.
Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він 26.03.2006 був обраний Туричківським сільським головою, відповідно до рішення першої сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради №2 від 10.04.2006 «Про повноваження сільського голови Туричківської сільської ради п`ятого скликання» приступив до виконання своїх повноважень та займав вказану посаду до 05.12.2010.

27.09.2007 ОСОБА_6 , будучи Туричківським сільським головою, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, з метою отримання неправомірної вигоди фізичними особами, а саме громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , шляхом передачі у їхню приватну власність земельних ділянок, в порушення положень вищезазначених законодавчих актів, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, а саме, достовірно знаючи, що повноваження Туричківської сільської ради щодо передачі земельних ділянок у власність або користування обмежені територією населених пунктів, що перебувають у її підпорядкуванні, вніс до порядку денного та потім виніс на розгляд 6 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради, які проводив під своїм головуванням, питання про передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 вищевказаним громадянам, а фактично на відстані близько 1200 метрів від межі населеного пункту с.Лікіцари в напрямку урочища «Довге».
Крім того, реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , в порушення ч.ч.7,10 ст.118 Земельного кодексу України, на вказаному засіданні ради в приміщенні Туричківської сільської ради в с.Турички по вул.Центральній,30, умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби, повідомив депутатам завідомо неправдиву інформацію про те, що прийняття рішення по вказаним земельним
-2-

ділянкам віднесено до компетенції Туричківської сільської ради та про наявність плану забудови в АДРЕСА_1 , проектів відведення (технічної документації) вказаних земельних ділянок та виніс на розгляд сесії питання, про передачу їх у власність, чим забезпечив прийняття незаконного рішення №144 «Про приватизацію та передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва» громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та з метою доведення його до кінця, достовірно знаючи, що вказане рішення №144 «Про приватизацію та передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва» сесією прийнято всупереч вимог законодавства, ОСОБА_6 склав, підписав та завірив печаткою Туричківської сільської ради витяги з рішення №6 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради «Про приватизацію та передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 », достовірно знаючи, що проекти відведення (технічна документація) на вказані ділянки на розгляд сесії не подавалися, а зазначені ним земельні ділянки, що нібито розташовані в АДРЕСА_1 , в дійсності знаходяться за межами вказаного населеного пункту на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге».
В подальшому, надані головою Туричківської сільської ради ОСОБА_6 витяги з рішення сесії стали підставою для виготовлення «Технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» вказаним громадянам. Після чого, для забезпечення видачі державних актів громадянам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його в супереч інтересам служби, ОСОБА_6 погодив своїм підписом та скріпив печаткою сільської ради «Зведені кадастрові плани», що містяться у проектах відведення (технічних документаціях), на яких позначено місце розташування земельних ділянок, з прив`язкою до карти, за межами с.Лікіцари на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге».
Вказані документи, посвідчені та скріплені печаткою сільської ради, стали підставою видачі 09.09.2009 відділом Держземагенства в Перечинському районі Закарпатської області, державних актів на вказані земельні ділянки, а саме ОСОБА_9 серії ЯЗ 222646, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,10 га. та ОСОБА_11 серії ЯЗ 222647, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,09 га., які знаходяться за межами с. Ліцікари, Перечинського району.
17.06.2008 ОСОБА_6 , за аналогічних обставин, будучи Туричківським сільським головою, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, з метою отримання неправомірної вигоди фізичними особами, а саме громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , шляхом передачі у їхню приватну власність земельних ділянок, в порушення положень вищезазначених законодавчих актів, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, а саме, достовірно знаючи, що повноваження Туричківської сільської ради щодо передачі земельних ділянок у власність або користування обмежені територією населених пунктів, що перебувають у її підпорядкуванні, вніс до порядку денного та потім виніс на розгляд 9 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради, які проводив під своїм головуванням, питання про передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 вищевказаним громадянам, а фактично на відстані близько 1200 метрів від межі населеного пункту с.Лікіцари в напрямку урочища «Довге».
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , в порушення ч.ч.7,10 ст.118 Земельного кодексу України, на вказаному засіданні ради в приміщенні Туричківської сільської ради в АДРЕСА_2 , умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби повідомив депутатам завідомо

-3-

неправдиву інформацію про те, що прийняття рішення по вказаним земельним ділянкам віднесено до компетенції Туричківської сільської ради та про наявність плану забудови в АДРЕСА_1 , проектів відведення (технічної документації) вказаних земельних ділянок та виніс на розгляд сесії питання, про передачу їх у власність, чим забезпечив прийняття незаконного рішення №233 «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства» громадянам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та з метою доведення його до кінця, достовірно знаючи, що вказане рішення №233 «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства» сесією прийнято всупереч вимог законодавства, ОСОБА_6 склав, підписав та завірив печаткою Туричківської сільської ради витяги з рішення №9 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради «Про приватизацію та передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва громадянам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 », достовірно знаючи, що проекти відведення (технічна документація) на вказані ділянки на розгляд сесії не подавалися, а зазначені ним земельні ділянки, що нібито розташовані в АДРЕСА_1 , в дійсності знаходяться за межами вказаного населеного пункту на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге».
В подальшому, надані головою Туричківської сільської ради ОСОБА_6 витяги з рішення сесії стали підставою для виготовлення «Технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки» вказаним громадянам. Після чого, для забезпечення видачі державних актів громадянам ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його в супереч інтересам служби, ОСОБА_6 погодив своїм підписом та скріпив печаткою сільської ради «Зведені кадастрові плани», що містяться у проектах відведення (технічних документаціях), на яких позначено місце розташування земельних ділянок, з прив`язкою до карти, за межами с. Лікіцари на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге».
Вказані документи, посвідчені та скріплені печаткою сільської ради, стали підставою видачі 07.02.2012 Головним управлінням Держкомзему у Закарпатській області державних актів ОСОБА_12 серії ЯЛ 105966, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,0711 га. та ОСОБА_13 серії ЯЛ 846956, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,0611 га.
19.09.2008 ОСОБА_6 , будучи Туричківським сільським головою, зловживаючи службовим становищем, діючи умисно, всупереч інтересам служби, з метою отримання неправомірної вигоди фізичною особою, а саме громадянином ОСОБА_14 , шляхом передачі у приватну власність земельної ділянки, в порушення положень вищезазначених законодавчих актів, використовуючи службове становище всупереч інтересам служби, а саме, достовірно знаючи, що повноваження Туричківської сільської ради щодо передачі земельних ділянок у власність або користування обмежені територією населених пунктів, що перебувають у її підпорядкуванні, вніс до порядку денного та потім виніс на розгляд 10 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради, які проводив під своїм головуванням, питання про передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 ОСОБА_14 , а фактично на відстані близько 1200 метрів від межі населеного пункту с.Лікіцари в напрямку урочища «Довге».

-4-

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_6 , в порушення ч.ч.7,10 ст.118 Земельного кодексу України, на вказаному засіданні ради в приміщенні Туричківської сільської ради в с.Турички по вул.Центральній,30, умисно, зловживаючи службовим становищем, діючи всупереч інтересам служби повідомив депутатам завідомо неправдиву інформацію про те, що прийняття рішення по вказаній земельній ділянці віднесено до компетенції Туричківської сільської ради та про наявність плану забудови в АДРЕСА_1 , проекту відведення (технічної документації) вказаної земельної ділянки та виніс на розгляд сесії питання, про передачу її у власність, чим забезпечив прийняття незаконного рішення №241 «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_14 ».
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу та з метою доведення його до кінця, достовірно знаючи, що вказане рішення №241 «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_14 » сесією прийнято всупереч вимог законодавства, ОСОБА_6 склав, підписав та завірив печаткою Туричківської сільської ради витяг з рішення №10 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради «Про приватизацію та передачу земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва громадянину ОСОБА_14 », достовірно знаючи, що проект відведення (технічна документація) на вказану ділянку на розгляд сесії не подавалася, а зазначена ним земельна ділянка, що нібито розташовані в АДРЕСА_1 , в дійсності знаходиться за межами вказаного населеного пункту на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге».
В подальшому, наданий головою Туричківської сільської ради ОСОБА_6 витяг з рішення сесії став підставою для виготовлення «Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» ОСОБА_14 . Після чого, для забезпечення видачі державного акту, діючи умисно, зловживаючи своїм службовим становищем та використовуючи його в супереч інтересам служби, ОСОБА_6 погодив своїм підписом та скріпив печаткою сільської ради «Зведений кадастровий план», що міститься у проекті відведення (технічній документації), на якому позначено місце розташування земельної ділянки, з прив`язкою до карти, за межами с. Лікіцари на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге».
Вказані документи, посвідчені та скріплені печаткою сільської ради, стали підставою видачі 07.02.2012 Головним управлінням Держкомзему у Закарпатській області державного акту ОСОБА_14 серії ЯЛ 105965, яким посвідчено право власності на земельну ділянку площею 0,0510 га., яка знаходяться за межами с. Лікіцари, Перечинського району.
Таким чином, внаслідок умисних дій службової особи ОСОБА_6 , який використав службове становище всупереч інтересам служби, вказані земельні ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 0,3732 га., які перебували у власності держави, незаконно були передані у власність громадянам ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чим державним інтересам завдано матеріальних збитків на загальну суму 74374,46 грн., яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто спричинено тяжкі наслідки.

Також ОСОБА_6 , будучи Туричківським сільським головою, наділений організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, достовірно знаючи, що
-5-

рішення №144 «Про приватизацію та передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва» сесією ради прийнято безпідставно та всупереч вимог законодавства, в приміщенні свого службового кабінету в АДРЕСА_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, за допомогою комп`ютерної техніки склав, підписав та завірив печаткою Туричківської сільської ради витяги з рішення №6 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради «Про приватизацію та передачу земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва громадянам ОСОБА_15 та ОСОБА_11 », в які вніс завідомо неправдиві відомості про те, що на сесії ради було «розглянуто та обговорено матеріали технічної документації із землеустрою земельних ділянок для індивідуального дачного будівництва, виготовлених ПП «Закарпатгеопроект», а також, що «земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва знаходяться в с.Лікіцари». При цьому, ОСОБА_6 достовірно знав, що технічна документація на розгляд сесії не подавалася, а зазначені ним земельні ділянки, що нібито розташовані в АДРЕСА_1 , в дійсності знаходиться за межами вказаного населеного пункту на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге» і розпорядження ними не віднесено до компетенції Туричківської сільської ради.
Продовжуючи свої умисні дії ОСОБА_6 , будучи Туричківським сільським головою, наділений організаційно-розпорядчими функціями, діючи умисно, достовірно знаючи, що рішення №233 «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства» та №241 «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства» сесією прийняті всупереч вимог законодавства, в приміщенні свого службового кабінету в АДРЕСА_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, за допомогою комп`ютерної техніки склав та завірив печаткою Туричківської сільської ради витяги з рішення №9 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_12 та ОСОБА_13 » та витяг з рішення №10 сесії п`ятого скликання Туричківської сільської ради «Про приватизацію та передачу у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, індивідуального дачного будівництва та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_14 », в які вніс завідомо неправдиві відомості про те, що сесія ради прийняла рішення «розглянувши та обговоривши заяви та матеріали технічної документації із землеустрою земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків, індивідуальних дачних будинків та ведення особистого селянського господарства», а також, що «земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 надаються із земель запасу сільської ради», достовірно знаючи, що технічна документація на розгляд сесії не подавалася, а зазначені ним земельні ділянки, що нібито розташовані по АДРЕСА_1 , в дійсності знаходиться за межами вказаного населеного пункту на відстані близько 1200 метрів від нього в напрямку урочища «Довге» і розпорядження ними не віднесено до компетенції Туричківської сільської ради.
Таким чином, внаслідок умисних дій службової особи ОСОБА_16 , який вніс до офіційних документів завідомо неправдиві відомості, земельні ділянки сільськогосподарського призначення, загальною площею 0,3732 га., які перебували у власності держави, незаконно були передані у власність громадянам ОСОБА_9 ,

-6-

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чим державним інтересам завдано матеріальних збитків на загальну суму 74374,46 грн., яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто спричинено тяжкі наслідки.

Рішення суд першої інстанції мотивував тим, що формулювання обвинувачення у зміненому обвинувальному акті відносно ОСОБА_6 є нечітким, неконкретизованим та формалізованим, крім того, не зазначені всі обставини, які підлягають доказуванню, передбачені ст.91, ч.1 ст.92 КПК України, яке до того ж є ідентичним попередньому обвинувальному акту, що порушує право на захист обвинуваченого і позбавляє можливості суд продовжувати судовий розгляд даної справи. Також, судом першої інстанції констатовано про відсутність відомостей щодо потерпілої особи. Крім того, не зазначено в обвинувальному акті і прізвище, ім`я по батькові та займана посада слідчого, прокурора, які здійснювали досудове розслідування.
В апеляційній скарзі, прокурор Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Вказує на незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв`язку з невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Судом першої інстанції проігноровано клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо обов`язкової участі в підготовчому судовому засіданні потерпілої сторони, його представника. Вважає, що обвинувальний акт складено з дотримання вимог ст.291 КПК України. В обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 міститься виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, зазначена правова кваліфікація з посиланням на положення закону і частину статті закону України про кримінальну відповідальність та викладено формулювання обвинувачення, а відтак, формулювання обвинувачення, є достатнім для розуміння суті та обсягу обвинувачення як обвинуваченим, так і судом, та є достатніми для забезпечення права на захист обвинуваченого, а для суду призначення судового розгляду обвинувального акту. Окрім того, в обвинувальному акті зазначено дані про потерпілої сторони та її представника, а також вказано про складення його прокурором із зазначенням його посади та прізвища. Також до обвинувального акту додано всі необхідні додатки.
На апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 подав заперечення, оскільки вважає, що така не підлягає до задоволення. Зазначає, що ухвала Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.11.2021 є обґрунтованою, постановлена у відповідності до вимог кримінального і кримінального процесуального права, а тому просить залишити рішення суду першої інстанції без зміни. Всупереч доводом апеляційної скарги сторони обвинувачення, обвинувальний акт від 25.02.2019 відносно нього не відповідає вимогам п.п.3,4,5 ч.2 ст.291 КПК України, відтак вважає вірними висновки суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору із вищезазначених підстав.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з таких підстав.
Частиною 1 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

-7-

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.
Відповідно до положень ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); дату та місце його складення та затвердження.
Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.
До обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.
Відповідно до положень ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), що виходячи із суті даної норми закону, має відображатись в обвинувальному акті відповідно до ст.291 КПК України, як виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виклад фактичних обставин справи полягає у формулюванні фактичного складу діяння.
Формулювання обвинувачення, згідно доктрини права, є словесним посиланням на кримінально-правові норми формули кваліфікації, що відображає норми закону, в яких встановлена відповідальність за вчинене посягання та повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, наслідки та інші дані, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

-8-

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в зловживанні службовим становищем, тобто умисному, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом інтересам держави та спричинило тяжкі наслідки (ч.2 ст.364 КК України) та в службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки (ч.2 ст.366 КК України).
Як вбачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , в такому викладені фактичні обставини кримінальних правопорушень, дана їм правова кваліфікація та сформульовано обвинувачення, а відтак, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам законодавства у зв`язку з неконкретністю обвинувачення і не вбачає підстав, які б могли призвести до порушення прав учасників судового провадження чи неможливості суду роз`яснити суть обвинувачення.
При цьому, презумпція невинуватості особи, як принцип кримінального провадження, не порушується, оскільки обвинувальний акт не є доказом у кримінальному провадженні, викладені в обвинувальному акті твердження органу досудового розслідування мають бути доведені в судовому засіданні стороною обвинувачення чи спростовані стороною захисту, тим самим має реалізуватися принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Отже, наведене не звільняє суд від обов`язку всебічно, повно та неупереджено дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожен доказ, який поданий як стороною обвинувачення, так і стороною захисту в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та за результатами цього, постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа №5-328кс16).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.
Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване право обвинуваченого ОСОБА_6 бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту.

-9-
Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір завданої шкоди та процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Що стосується обвинувального акта щодо ОСОБА_6 , то наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 , не викликає сумнівів.
Зважаючи на наведене, підстав стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_6 є неконкретним немає, а тому належить визнати необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що формальне недотримання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України вплинуло на право на захист ОСОБА_6 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює повернення обвинувального акту прокурору.
Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.
Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст.314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо лише під час судового розгляду, під час якого відповідно до ст.337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст.338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.

-10-

При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.
Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.
Що стосується покликання в оскаржуваному рішенні про відсутність у обвинувальному акті відомостей відносно потерпілої особи, то колегія суддів вважає такі безпідставними, з огляду на наступне.
Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути, зокрема, фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Частинами 2,3,7 статті 55 КПК України передбачено, що права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.
За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.
Як вбачається з обвинувального акта, у формулюванні обвинувачення та при викладі фактичних обставин, відображено відомості про особу, якій завдано шкоду Перечинська районна державна адміністрація Закарпатської області та зазначено відомості про представника потерпілої особи начальник юридичного відділу апарату - ОСОБА_17 .. Окрім того, поза увагою суду залишилось і те, що кримінальним правопорушення спричинено матеріальну шкоду в розмірі 74373 грн. 46 коп., однак цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.
Окрім того, такими, що не відповідають дійсності є твердження суду про те, що у обвинувальному акті не зазначено прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, які здійснювали досудове розслідування, оскільки обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000190 від 28.08.2014 складено прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_18 та затверджено заступником прокурора Закарпатської області ОСОБА_19 , і такі відомості містяться у відповідних графах біля підписів прокурорів, які, відповідно, склали і затвердили обвинувальний акт.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Пункт 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

-11-

Згідно з ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст.7,9 КПК України
Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.
Отже, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору, скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд зі стадії підготовчого засідання.
Керуючись ст.ст.404,405,407,409,412,419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.11.2021 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за №0000190, внесеному 28.08.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акта щодо ОСОБА_6 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: