ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2552/22 Справа № 194/1442/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000205 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 та прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Всесвятський, Чусовського району, Пермської області, Російської Федерації, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, розлученого, який на утримані нікого не має, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1) 01.02.2018 Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст.309 КК України, до покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн;
2) 06.02.2019 Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст.185, ч. 1 ст. 185 ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у вигляді арешту строком 3 місяці;
3) 02.02.2021 Тернівським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст.309 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі строком 2 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік, покарання не відбув,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України
В С Т А Н О В И Л А:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року, ОСОБА_8 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
На підставі п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України ОСОБА_8 переведено не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02.02.2021 у виді обмеження волі у покарання у виді позбавлення волі, у співвідношенні: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_8 до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 02.02.2021 та призначено остаточне покарання у виді 6 (шести) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.
Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 06.08.2021, з вилучених в ході проведення огляду 05.08.2021 домоволодіння АДРЕСА_1 складний ніж з руків`ям чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору, наволочку різнокольорову з подушки зі слідами рідини бурого кольору, рушник біло-зеленого кольору зі слідами рідини бурого кольору, рушник білого кольору з різнокольоровими смугами зі слідами рідини бурого кольору, рушник білого кольору просочений рідиною бурого кольору.
Вирішена доля речових доказів.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислено з дня затримання, а саме з 05.08.2021.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено обраний тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)».

За обставин, встановлених судом та детально викладені у вироку ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення умисних кримінальних правопорушень, 05.08.2021, приблизно з 16:00 годині, ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , спільно зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 , знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , спільно вживали спиртні напої, внаслідок чого ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували в стані алкогольного сп`яніння. Приблизно о 16:55 годині вказаного дня, тобто 05.08.2021, в ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які знаходились у дворі буд. АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла словесна сварка, яка переросла у фізичну боротьбу. В ході боротьби ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи по раптово виниклому злочинному умислу, спрямованому на умисне нанесення ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, дістав з кишені одягнених на ньому шортів розкладний ніж, розкрив його, та тримаючи вказаний ніж у розкладеному стані у своїй правій руці, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, умисно наніс лезом ножа два удари ОСОБА_11 в область грудної клітини зліва внаслідок чого останньому були спричинені тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва: на задньо-бічній поверхні грудної клітини зліва по задньо-пахвинній лінії з переходом на лопаточну лінію в проекції 5 міжребер`я (рана № 1), на задньо-підпахвинній лінії, у проекції 8-9 міжребер`я (рана № 2), з пораненням заднього базального сегменту легені, діафрагми, міжреберної артерії, які ускладнилися травматичним пневмогемотраксом та гострою крововтратою 3 ступеня, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, та які утворилися по ударному механізму від дії твердого плоского предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями, та таким предметом могло бути лезо ножа.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які її подали.

Не погодившись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджуючись з кваліфікацією злочину за ч. 1 ст.121 КК України, вказує, що його дії повинні бути кваліфіковані, як необхідна оборона.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає про те, що суд першої інстанції розглянув справу відносно нього одностороннє та не взяв до уваги ряд фактів, які на думку апелянта мають суттєве значення.
Так, обвинувачений вказує, що суд не витребував за його клопотанням відеозапис, який містить відеореєстратор працівників поліції, щодо подій, яке мали місце 05.08.2021. На думку апелянта вказаний запис має відомості, що саме у вказану дату він перебував у будинку, де він грав у шахи, а не на подвір`ї, як про те зазначають свідки: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Обвинувачений звертає увагу, що саме потерпілий ОСОБА_11 під час розслідування кримінального провадження, так і на час слухання справи в суді, чинив тиск на свідка ОСОБА_15 . Внаслідок чого останній були спричинені тілесні ушкодження, за для того, аби вона надавали неправдиві свідчення, як в ході досудового слідства по вказаному кримінальному провадженню так і у подальшому в суді.
Обвинувачений ОСОБА_8 стверджує, що під час повторного допиту свідка ОСОБА_15 в суді, остання пояснила, що після вчинення злочину обвинуваченим, вона постійно знаходиться під тиском зі сторони потерпілого, за для того, аби надавати свідчення на користь ОСОБА_11 . Заяви, котрі вона надавали прокурору ОСОБА_9 в ході судового розгляду, що по відношенню до неї є тиск зі сторони потерпілого були проігноровані та не надані суду для огляду під час слухання справи.
Крім вказаного, обвинувачений зазначає, що за даним фактом ним особисто було подано до Дніпропетровської обласної прокуратури офіційну заяву, за для перевірки даних, що по відношенню до свідка ОСОБА_15 , яка є його цивільної дружиною, в кримінальному провадженню № 0000205 вчиняється тиск зі сторони потерпілого ОСОБА_11 . Як слідує з відповіді прокуратури даний факт не знайшов свого підтвердження.
Апелянт вбачає, що покази свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і потерпілого ОСОБА_11 в частині того, де саме п`ять осіб перебували під час гри у шашки 05.08.2021 - є на думку апелянта неправдиві. Апелянт зазначає, що свідки, потерпілий та обвинувачений грали у шашки саме у будинку, а не на подвір`ї. Оскільки вказана ділянка, на яку вказують дані особи є занадто малою, щоб вмістила п`ять осіб та шахову дошку розміром 50/50.
ОСОБА_8 вважає, що саме потерпілий ОСОБА_11 спровокував конфліктну ситуацію 05.08.2021 під час того, коли обвинувачений проводжав його додому. Так, коли вони вийшли із будинку, ОСОБА_11 на нього напав та почав душити. Внаслідок чого, обвинувачений за для того, аби уберегти своє життя, вдарив потерпілого ножем у лівий бік, як саме він спричинив удар детально вказати не може, однак акцентує увагу, що саме під час досудового слідства він детально розповідав працівникам поліції всі дії, які були ним вчинені по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 . Жодних неприязних відносин до ОСОБА_11 він не мав, вказане було підтверджено в ході судового розгляду показами самого потерпілого та свідків.
Обвинувачений ОСОБА_8 просить критично поставитись до показів свідка ОСОБА_13 , які були ним надані під час слідчого експерименту. Так, свідок на вказаній слідчій дії показав, що ОСОБА_8 наніс потерпілому удар ножем саме у правий бік тіла позаду. Однак, як слідує з матеріалів кримінального провадження, удар було спричинено саме у ліву сторону. Крім цього, обвинувачений вказує, що під час вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_13 перебував у сильному стані алкогольного сп`янінні, що вказує на те, що свідок міг не пам`ятати усі події, які сталися 05.08.2021. Стверджує, що ОСОБА_13 не міг телефонувати до швидкої допомоги, оскільки не має мобільного телефону.
Щодо показів свідка ОСОБА_14 , обвинувачений вбачає, що дані покази містять посилання, що він із ОСОБА_13 перебували у будинку, розпивали спиртні напої та не бачили самого конфлікту, який стався між обвинуваченим та потерпілим.
ОСОБА_8 стверджує, що після скоєного злочину він покликав свою цивільну дружину - ОСОБА_15 , аби вона надала рушник та викликали швидку допомогу. У подальшому ОСОБА_15 зайшла до будинку та повідомила про вчинене свідкам: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на що після побаченого, свідок ОСОБА_14 забіг до будинку, схопив пляшку горілки та побіг у невідомий йому напрямок.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування №000205 зазначено ... що між ним та потерпілим у зв`язку із неприязними відносинами виникла сварка, яка надалі переросла у бійку. З вказаним твердженням апелянт не згоден, оскільки в ході судових засідань сам потерпілий ОСОБА_11 та свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 не підтвердили той факт, що між обвинуваченим та потерпілим була сварка та бійка.
В ході судового розгляду ОСОБА_11 не заперечував того, що він здійснював фізичну силу по відношенню до свідка ОСОБА_15 .
Крім вказаного обвинувачений просить звернути увагу, що свідок ОСОБА_15 в ході судового розгляду постійно перебувала під психічним та фізичним впливом потерпілого ОСОБА_11 , у зв`язку з чим ОСОБА_15 надавала суду неправдиві свідчення, щодо подій які мали місце 05.08.2021. Так, ОСОБА_15 особисто прокурору ОСОБА_16 надала копії письмових заяв, відповідно до яких було зазначено, що вона офіційно зверталася до правоохоронних органів з приводу незаконних дій зі сторони ОСОБА_11 .
Апелянт стверджує, що 05.08.2021 він діях лише в межах необхідної оборони, оскільки у вказану дату він захищав своє життя та життя своєї дівчини ОСОБА_15 .

Не погодившись з прийнятим рішенням захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційної скарги, сторона захисту вбачає, що в судовому засіданні не було повноти судового слідства, прокурор обмежився лише тільки оголошенням назви документів, які він долучив до матеріалів справи у суді. При цьому вказані документи апелянт вважає неналежними та недопустимим, оскільки не вбачають собою наявність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово наполягав на повторному допиту свідка ОСОБА_10 , але суд першої інстанції відмовив у цьому.
Вказані помилки, які на його думку були допущені судом при розгляді кримінального провадження, несуть за собою скасування судового рішення.

Не погодившись з прийнятим рішенням прокурор Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - скасувати. Ухвалити новий вирок, яким виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на витяг з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 000205 від 05.08.2021, як на доказ винуватості обвинуваченого, а також вірно кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, виключивши кваліфікацію як умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування апеляційної скарги, сторона обвинувачення вбачає, що під час прийняття рішення суд першої інстанції безпідставно у своєму вироку посилається як на доказ вини обвинуваченого на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №000205 від 05.08.2021.
Оскільки процесуальними джерелами доказів є: показання, речові докази, документи, висновки експортерів, а витяг з ЄРДР не є доказом у вищевказаному кримінальному провадженні, тому посилання на вказаний доказ, як стверджує прокурор потрібно виключити із мотивувальної частини вироку.
Крім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції у своєму вироку зазначає, що дії ОСОБА_8 кваліфікуються за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Водночас ч. 1 ст. 121 КК України не передбачає правову кваліфікацію дій як умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження.
Як вірно зазначено в обвинувальному акті, дії ОСОБА_8 мають кваліфікуватись за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений в судовому засіданні підтримали свої апеляційні вимоги, при цьому зауважили кожен окремо, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 потрібно кваліфікувати саме за ст. 124 КК України, а також не заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.
Прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу сторони обвинувачення. Щодо апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника просив суд апеляційної інстанції залишити без задоволення.
Потерпілий до суду не з`явився, клопотань про розгляд апеляційних скарг за його участю до суду не надавав, а тому розгляд апеляційних скарг здійснюється за його відсутністю.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, колегією суддів не встановлено.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження були кваліфіковано не вірно за вказаною у вироку статтею КК України, оскільки він захищався від дій потерпілого, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Колегія суддів оцінює висунуту обвинуваченим версію в ході апеляційного розгляду, щодо подій, які мали місце 05.08.2021, як форму захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності, яка не відповідає дійсним фактичним обставинам вчиненого кримінального правопорушення, встановленими судом під час судового розгляду.
Визнаючи ОСОБА_8 винним в умисному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, суд навів у вироку переконливі доводи на обґрунтування цього висновку.
Посилання сторони захисту та самого обвинуваченого, що останній діяв в межах необхідної оборони, що стало причиною нанесення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, та те, що матеріали справи не містять достатніх доказів для доведення вини обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження виходячи з наступного.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, встановлених під час судового розгляду та підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Відповідно до показів наданих у суді першої інстанції, обвинувачений, хоча й не визнав свою вину, однак не заперечував нанесення ударів ножем потерпілому ОСОБА_11 та пояснив, що 05.08.2021 перебуваючи за місцем свого проживання, а саме у будинку, він розпивав спиртні напої разом із: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 . Між ним та потерпілим виникла бійка, під час якої ОСОБА_11 наніс йому удар кулаком, схопив за горло та почав душити двома руками, у зв`язку з чим ОСОБА_8 дістав ніж з кишені та наніс ним два удари в область лівої частини тулуба потерпілого.
Вказані покази обвинуваченого в частині нанесення потерпілому тілесних ушкоджень узгоджуються з протоколом огляду місця події від 05.08.2021, відповідно до якого за участю обвинуваченого, понятих, спеціаліста було оглянуто домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено: складний ніж з руків`ям чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; наволочку різнокольорову з подушки зі слідами рідини бурого кольору; рушник біло-зеленого кольору зі слідами рідини бурого кольору; рушник білого кольору з різнокольоровими смугами зі слідами рідини бурого кольору; рушник білого кольору просочений рідиною бурого кольору (т. 1 а.к.п. 81-93).
Показами обвинуваченого ОСОБА_8 , які він надав і під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України. Під час якого він вказав події, які мали місце 05.08.2021 за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до вказаного протоколу слідує, що обвинувачений зазначив, як в ході бійки з потерпілим, дістав ніж та наніс ним два удари в область тулуба ( т. 1. а.к.п. 103-107).
Вказані покази обвинуваченого ОСОБА_8 в частині спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, підтверджується й показами наданими ним в ході проведення слідчого експерименту від 06.08.2021, який розповів про обставини за якими він заподіяв тілесні ушкодження потерпілому, які мали місце 05.08.2021 за адресою: АДРЕСА_1 ( т. 1 а.к.п. 130-132).
Відповідно до тверджень апелянта, що свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 під час бійки між обвинуваченим та потерпілим перебували у будинку та не були свідками подій, які призвели у подальшому спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, апеляційний суд зазначає наступне.
Потерпілий ОСОБА_11 , в судовому засіданні пояснив, що 05.08.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на території вказаного домоволодіння, біля будинку, між ним та свідком ОСОБА_15 стався конфлікт. Після побаченого, обвинувачений забіг в будинок, взяв ніж, вийшов з будинку та наніс йому два удари ножем.
Наведене підтверджується і показами наданими в суді першої інстанції свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтвердили події між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які сталися саме на території подвір`я по АДРЕСА_1 . В ході якого ОСОБА_8 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 .
Вказані покази свідків в частині того, де саме відбувалися події від 05.08.2021 між обвинуваченим та потерпілим узгоджуються з протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 05.08.2021. Відповідно до відеозапису, який був переглянутий колегією суддів слідує, що вищевказані свідки, обвинувачений та потерпілий перебували на подвір`ї, вживали спиртні напої та грали у шашки. В ході спілкування між ОСОБА_11 та свідком ОСОБА_15 відбувся конфлікт, внаслідок якого ОСОБА_11 повалив ОСОБА_15 на землю та знаходився зверху неї. Побачивши дані дії, обвинувачений відразу забіг до будинку та миттєво повернувшись на вулицю наніс ОСОБА_11 два удари ножем.
Апеляційний суд погоджується з твердженням ОСОБА_8 в частині того, що на вказаному слідчому експерименті, свідок ОСОБА_13 відображає нанесення удару ножем потерпілому саме у праву частину грудної клітини. Однак вказане не спростовує вину ОСОБА_8 , який в судовому засіданні не заперечує факт спричинення потерпілому двох ножових поранень у ліву частину грудної клітини.
Покази потерпілого ОСОБА_11 узгоджуються з поясненнями свідків, а тому твердження обвинуваченого, щодо недостовірних показів потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 в частині того, що під час бійки та нанесення удару ножем потерпілому, дані особи перебували у будинку, у зв`язку з чим вони не могли бачити події, які трапилися на вулиці, спростовуються вищенаведеними показами.
При цьому колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що свідок ОСОБА_10 спільно проживає з обвинуваченим та має зацікавленість саме в показах обвинуваченого.
Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження у показаннях потерпілого та свідків не вбачається, при цьому колегія суддів зазначає, що факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому відбулося саме на подвір`ї зазначеного домоволодіння, де на той час перебували потерпілий та свідки. Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності показань потерпілого, свідків вони є логічними, послідовними, узгоджуються між собою.
Таким чином, судом під час судового розгляду було встановлено, що ОСОБА_8 умисно наніс тілесне ушкодження потерпілому на території подвір`я по АДРЕСА_1 .
При цьому, суд першої інстанції перевіряючи версію ОСОБА_8 та його захисника що обвинувачений діяв в умовах необхідної оборони, правильно визнав такі доводи недостовірними, неприйнятними та такими, що спростовуються безпосередньо дослідженими судом доказами, які визнано належними та допустимими, а їх сукупність достатньою для підтвердження провини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та обґрунтовано розцінив вказану версію обвинуваченого, як спосіб захисту від пред`явленого обвинувачення і з такими висновками погоджується й апеляційний суд.
Колегія суддів звертає увагу, що повідомлені свідками та потерпілим обставини узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертизи № 321 від 20.09.2021, відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення (т. 1 а.к.п. 154-157).
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 322-Д від 20.09.2021, у ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва.
Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді двох проникаючих колото-різаних поранень заднього базального сегменту легені, діафрагми, міжреберної артерії утворилися по ударному механізму від дії твердого плаского предмету, який володів колючо-ріжучими властивостями та таким предметом могло бути лезо ножа. Виявлені тілесні ушкодження утворилися незадовго до надходження потерпілого до КНП «ПЛІЛ» ПМР, тобто вони могли утворитися в термін вказаний в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації та зі слів потерпілого, а саме 05.08.2021 (т. 1 а.к.п. 159-160).
Згідно ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно ч. 3 ст. 36 КК перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.
Зазначені вимоги Закону були враховані судом першої інстанції.
Так, судом було встановлено наявність раптово виниклих особистих неприязних відносин, яка переросла у фізичну боротьбу між потерпілим та обвинуваченим, і вказані обставини були взяті судом першої інстанції до уваги.
Обставини на які посилається сторона захисту та обвинувачений, що ОСОБА_8 діяв в межах необхідної оборони спростовується показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 і потерпілого ОСОБА_11 , яким була надана належна оцінка судом першої інстанції.
Та обставина, що удари ножем обвинувачений наніс на території подвір`я підтверджується й протоколами проведення слідчих експериментів від 05.08.2021, 06.08.2021 за участю свідка ОСОБА_12 та обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував заподіяння ОСОБА_11 ударів ножем в область грудної клітини.
Судом було встановлено, що жодної загрози здоров`ю, або життю ОСОБА_8 з боку потерпілого ОСОБА_11 на момент події від 05.08.2021 йому не становило, з таким висновком погоджується і колегія суддів.
Таким чином, в обставинах, що склались, обвинувачений ОСОБА_8 зважено міг передбачити вчинення ним кримінального правопорушення, однак розуміючи, що на даний момент його життю нічого не загрожувало, вчинив протиправні дії по відношенню до потерпілого ОСОБА_11 .
Колегія суддів приймає до уваги, що під час судового розгляду було встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_15 мали словесний конфлікт, під час якого втрутився обвинувачений ОСОБА_8 внаслідок якого наніс потерпілому два ножові удари, вказане було підтверджено: обвинуваченим, потерпілим та свідками ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , при цьому свідок ОСОБА_13 зауважив, що загрози та життю здоров`ю ОСОБА_15 не було так і само по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_8 . Таким чином потерпілий ОСОБА_11 не становив загрози для життя та здоров`ю, як свідку ОСОБА_15 так і самого обвинуваченого ОСОБА_8 .
Судом було встановлено, що обвинувачений раптово втрутився до конфлікту між вказаними особами, дістав ніж з кишені та умисно наніс лезом ножа два удари ОСОБА_11 в область грудної клітини зліва. За таких обставин, підстави вважати, що ОСОБА_8 діяв в умовах необхідної оборони, у суду апеляційної інстанції відсутні.
Виходячи з наведеного вище колегія суддів вважає безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника про те, що обвинувачений знаходився у стані необхідної оборони, оскільки дані твердження були в повній мірі перевірені судом першої інстанції при розгляді справи, який аналізуючи їх у своєму вироку обґрунтовано послався на встановлені ним обставини справи та не прийняв їх до уваги.
На переконання апеляційного суду, визначаючись щодо кваліфікації дій обвинуваченого, суд вірно врахував спосіб вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, попередню поведінку винного і потерпілого, їх взаємовідносини та з урахуванням сукупності обставин, які були передумовою нанесення обвинуваченим ударів потерпілого, локалізація тілесного ушкодження та спосіб його нанесення, та прийшов до обґрунтованого висновку, що ці обставини, свідчать про наявність в діях обвинуваченого умислу на нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , який не становив ніякої загрози для обвинуваченого, а тому доводи апеляційних скарг про зворотне є безпідставними.
Колегія суддів зазначає про відсутність суспільно небезпечного посягання зі сторони потерпілого та в свою чергу відсутність необхідності захисту у обвинуваченого, оскільки у поведінці останнього було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, про що свідчать дії обвинуваченого, якими він спрямовував знаряддя злочину (ніж) безпосередньо у місце розташування життєво важливих органів потерпілого (грудну клітину), наслідки його діяння у виді тяжких тілесних ушкоджень та причинний зв`язок між діями та наслідком.
Щодо посилань ОСОБА_8 про те, що судом не було витребувано за його клопотанням відеозапис, який містить відеореєстратор працівників поліції, щодо подій, яке мали місце 05.08.2021, колегія суддів вказує наступне.
Відповідно до відповіді з ГУНП в Дніпропетровської області від 13.09.2022 слідує, що службові камери, поліцейськими ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області під час виїзду на місце події, що мали місце 05.08.2021, за участю ОСОБА_8 не застосовувалися, відеозапис відсутній ( т. 2 а.к.п. 37).
Тому колегія суддів прийшла до висновку, що відсутність відеозапису зі службових камер працівників поліції, які приїхали за викликом на місце вже після того, як обвинувачений наніс ножові удари потерпілому, не тягне за собою порушення вимог законодавства, які можуть бути підставою для скасування вироку.
Як слідує з пояснень свідка ОСОБА_15 допитаної в ході судового розгляду 27.10.2021, на території подвір`я, що розташоване по АДРЕСА_1 , вона разом з обвинуваченим та свідками розпивали спиртні напої та грали в шашки. Під час гри між нею та потерпілим виникла сварка в яку втрутився ОСОБА_8 та наніс потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження (т. 1 зв. а.к.п. 61 та а.к.п. 62). Саме за клопотанням сторони захисту 26.11.2021 свідка ОСОБА_15 судом було повторно її допитано, в ході повторного допиту, свідок вказала, що жодного тиску зі сторони учасників провадження по відношенню до неї не здійснювалося (т. 1. а.к.п. 66). Тому твердження обвинуваченого та його захисника в частині того, що потерпілий ОСОБА_11 під час розслідування кримінального провадження, так і на час слухання справи в суді, чинив тиск на свідка ОСОБА_15 та безпідставну відмову у повторному допиті даного свідка є такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Щодо тверджень обвинуваченого про невідповідність даних, які зафіксовані у витязі з Єдиного реєстру досудового розслідування № 000205, в частині того, що 05.08.2021 відбувся конфлікту між ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_11 , однак сам потерпілий у своїх показах не зазначив про конфлікту ситуації з обвинуваченим, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Суд першої інстанції встановив, що витягом з кримінального провадження №00000205 від 05.08.2021, згідно якого 05.08.2021 до ЧЧ ВП № 1 надійшло повідомлення про те, що 05.08.2021, приблизно о 17:55 годині, за адресою АДРЕСА_1 , відбувся конфлікт між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого ОСОБА_8 наніс два удари ножем в область тулуба ОСОБА_11 від чого останній доставлений до Павлоградської лікарні № 4 з діагнозом: проникаюче поранення грудної клітини (т. 1 а.к.п. 78).
Як слідує з обвинувального акту та мотивувальної частини вироку вказано, що ... між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка, яка переросла у фізичну боротьбу.
Сам по собі факт недослівного співпадіння інформації, наведених у показах потерпілого та витягу з ЄРДР від 05.08.2021, не призвів до істотного порушення вимог кримінально процесуального закону, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Твердження сторони захисту, що прокурор обмежився лише оголошенням назви документів, які він долучив до матеріалів справи у суді, колегія суддів зазначає.
Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а тому з вищевказаного слідує, що дана прерогатива відноситься лише до повноважень суду, а ні як сторони обвинувачення, тому твердження адвоката в цій частині є такими, що не можуть бути взяти до уваги.
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», та підстав для задоволення доводів захисника та обвинуваченого, зазначених ними у апеляційних скаргах, не має.
У підсумку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у сукупності всі докази у справі, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими і в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді першої інстанції, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальні правопорушення вчинені і обвинувачений є винним у його вчинені.
Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції нормі кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинене обвинуваченим дій, які суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 121 КК України.
За таких обставин, у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діянь, в апеляційних скаргах не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.
Тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку, а також перекваліфікування дій обвинуваченого на ст. 124 КК України, про що були уточнені вимоги під час апеляційного розгляду стороною захисту та самим обвинуваченим.

Відповідно до апеляційної скарги сторони обвинувачення, колегія суддів вбачає.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).
Як зазначено у п. п. 2, 3 глави 4 розділу I Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, витяг з Реєстру це документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за параметрами, визначеними в пункті 3 цієї глави. До витягу з Реєстру включається, зокрема, інформація про орган досудового розслідування; прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих) органів досудового розслідування, які здійснюють досудове розслідування, та прокурора (прокурорів), який (які) здійснює(ють) процесуальне керівництво.
З огляду на вищевказані положення закону, хоча витяг з ЄРДР і не є процесуальним джерелом доказів, однак містить відомості, які мають значення для оцінки інших доказів на їх допустимість, зокрема про дату та час внесення відомостей до ЄРДР та, відповідно, початку досудового розслідування, а тому може бути використаний судом як доказ в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги прокурора та не вбачає підстав для її задоволення.
Не знайшли свого підтвердження в апеляційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з тим, що формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суперечить точному змісту диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки, як видно з вироку, ОСОБА_8 засуджено за умисне нанесення тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що передбачено диспозицією вказаного закону України про кримінальну відповідальність. Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 489/5822/18 від 28.01.2021).
Що стосується покарання, яке було призначено обвинуваченому ОСОБА_8 за злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає, що при обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахована як тяжкість скоєного ним злочину, яке відноситься до категорії тяжких злочинів проти життя та здоров`я, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не працює, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з діагнозом: психічні та поведінкові розлади викликані вживанням опіоїдів, синдромом залежності, активне вживання.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 судом не встановлено.
Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши також думку потерпілого про призначення обвинуваченому суворого покарання.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав покарання ОСОБА_8 у найсуворішому його виді - у виді позбавлення волі строком на 6 років, із застосування ч. 1 ст. 71 КК України та призначивши остаточне покарання у виді 6 років 7 місяців позбавлення волі, яке є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.
Яких-би то не було даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , прокурора Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4