Справа № 158/1393/22 Провадження №11-кп/802/712/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.1 ст.310 КК україни Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря - ОСОБА_5 ,
прокурора - ОСОБА_6 ,
законного предстаника ОСОБА_7 ОСОБА_8
захисника - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальне провадження № 0000144 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В
Даною ухвалою суду визнано, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженць с. Сільце Іршавського району Закарпатської області, житель АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,
вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.310 КК України, та застосовано до нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного стаціонару із звичайним наглядом.
Ухвалою також вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_7 було вчинено суспільно-небезпечне діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, а згідно до висновку судово-психіатричного експерта №136 від 06 липня 2022 року, на момент скоєння інкримінованого йому протиправних дій страждав і на даний час страждає на шизотиповий розлад з емоційно-вольовим дефектом, що позбавляло його і позбавляє в даний час можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного стаціонару зі звичайним наглядом.
З огляду на дані обставини, суд першої інстанції застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного стаціонару із звичайним наглядом.
Так, згідно ухвали суду навесні 2022 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), за місцем свого проживання, на присадибній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконне вирощування рослин конопель, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи спеціального дозволу на вирощування рослин, що містять наркотичні засоби, умисно, посіяв, періодично проводив окультурення 36 (тридцяти шести) рослин роду коноплі шляхом здійснення їх поливу, обсапування, з метою доведення до стадії дозрівання, тобто здійснював їх вирощування.
Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані неосудності, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.310 КК України.
У апеляційній скарзі, прокурор не оспорюючи кваліфікацію вчиненого ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, подав її у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Зазначає, що у ході досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 136 від 06 липня 2022 року, у ОСОБА_7 на момент скоєння інкримінованої йому протиправної дії виявлялись ознаки психічного захворювання, через які він не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними.
У зв`язку із зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину. Висновки суду першої інстанції про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно-небезпечного діяння, не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону. Крім того, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлення щодо осудної особи. А тому, вважає, що, з визнаного довединими обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння слід виключити посилання на спрямованість умислу і мотив дій ОСОБА_7 .
Крім того, суд в супереч вимогам ст. 513 КПК України у мотивувальній частині ухвали виклав формулювання суспільно-небезпечного діяння, що було пред`явлене ОСОБА_7 органами досудового розслідування, проте своїх висновків щодо встановлених фактичних обставин справи та формулювання обставин суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, визнаного судом доведеним, не навів.
Також не найшло свого відображення у резолютивній частині ухвали висновку суду першої інстанції щодо визнання доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, котре містить ознаки відповідного кримінального правопорушення, у стані неосудності, що є подальшою підставою для застосування судом примусових заходів медичного характеру.
Посилаючись на вищевказані обставини, прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 . Визнати доведеним вчинення ОСОБА_7 суспільнонебезпечного діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, у стані неосудності за обставин незаконного здійснення ним навесні 2022 року посіву і вирощування до 15.06.2022 шляхом окультурення, поливу 36 рослин коноплі на присадибній ділянці за місцем проживання в АДРЕСА_1 . Застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання на визнання доведеним наявносту умислу і мотиву діяння ОСОБА_7 при формулюванні обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України у станні неосудності. В решті ухвалу залишити без змін.
В апеляційний суд особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не з`явився, про те його неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища ОСОБА_7 .
Крім того, прокурор ОСОБА_6 , законний представник особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні не заперечували, щодо розгляду справи у відсутність ОСОБА_7 , а навпаки просили продовжити розгляд.
Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали і доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, доводи захисника та законного представника ОСОБА_7 , які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.310 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, у апеляційній скарзі не оспорюються і судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд відповідно до ч.1 ст.513 КПК України з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.
При цьому, згідно з ч.2 ст.513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
Судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відповідно до положень ч.1 ст.512 КПК України здійснюється за загальними правилами КПК України.
Всупереч вищевказаним нормам суд першої інстанції, постановляючи судове рішення, не зазначив та не навів встановлених судом обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.310 КК України, із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів.
Апеляційний суд звертає увагу, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону. Зокрема, у ст.505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи, на що суд першої інстанції увагу не звернув.
За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції є передчасною, зробленою без повного, всебічного та об`єктивного аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Через неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства, ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 слід скасувати.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку про неможливість прийняття рішення по суті скарги, а тому призначає новий розгляд в суді першої інстанції.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
При новому розгляді суду першої інстанції необхідно всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи у їх сукупності, перевірити, у тому числі, і доводи апеляційної скарги прокурора, дати належну юридичну оцінку здобутим доказам та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 412 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий

Судді