Справа №127/4361/22
Провадження №1-кс/127/1895/22
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2022 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці скаргу голови Громадської організації «Софія» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГУНП у Вінницькій області щодо невиконання вимог ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» про забезпечення його особистої безпеки на судових засіданнях,-

ВСТАНОВИВ:

Голова Громадської організації ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність слідчого ГУНП у Вінницькій області щодо невиконання вимог ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» про забезпечення його особистої безпеки на судових засіданнях. В обгрунтування доводів скарги ОСОБА_3 зазначив, що 20 січня 2022 року він направив на електронну адресу: АДРЕСА_1 особисто начальнику Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 заяву про злочинне невиконання службових обов`язків слідчими СОГ, яких він викликав по «102», та які не приїхали на виклик 14 грудня 2021 року та 18 січня 2022 року і не прийняли у нього офіційну заявуповідомлення про кримінальні правопорушення. Однак, відповіді на заяву-повідомлення він не отримав, начальник Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 на його заяву-повідомлення ніяк не відреагував. 08 лютого 2022 року він звернувся з письмовою заявою - повідомленням до начальника ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , в якій просив, посилаючись на вимоги Декларації ООН з прав людини, ст.ст. 3, 29 Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо викривачів корупції, Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», забезпечити йому, як викривачу корупції, та членам його сім`ї належну безпеку в зв`язку з незаконним психологічним та економічним тиском. Однак, слідчі ГУНП у Вінницькій області не виконали вимоги ст. 53 Закону України "Про запобігання корупції" про забезпечення його особистої безпеки на судових засіданнях, в зв`язку з чим він звернувся з даною скаргою до слідчого судді.

В судовому засіданні голова Громадської організації «Софія» ОСОБА_3 , пославшись на вищезазначені обставини, скаргу підтримав та просив скаргу задоволити.

Представник ГУНП у Вінницькій області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, якому присвячено главу 26 КПК України, є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу і відповідно до ст. 7 КПК України однією із засад кримінального провадження.

Статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження. Серед даного переліку є рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом ( п. 6 ч. 1 ст. 303 КПК України).

В судовому засіданні встановлено, що 08 лютого 2022 року голова Громадської організації «Софія» ОСОБА_3 звернувся з письмовою заявою - повідомленням до начальника ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , в якій просив, посилаючись на вимоги Декларації ООН з прав людини, ст.ст. 3, 29 Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» та Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про запобігання корупції» щодо викривачів корупції, Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», забезпечити йому, як викривачу корупції, та членам його сім`ї належну безпеку в зв`язку з незаконним психологічним та економічним тиском.

Згідно зі статтею 33 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, яку Україна ратифікувала 18 жовтня 2006 року, «кожна Держава учасниця розглядає можливість включення до своєї внутрішньої правової системи належних заходів для забезпечення захисту будь-яких осіб, які добросовісно й на обґрунтованих підставах повідомляють компетентним органам про будь-які факти, пов`язані зі злочинами, передбаченими цією Конвенцією від будь-якого несправедливого поводження».

В Законі України «Про запобігання корупції» містяться норми, що регламентують діяльність викривачів. Так, в ч.ч. 1, 2 ст. 53 вказаного Закону «Державний захист осіб, які надають допомогу в запобіганні і протидії корупції» Розділу VIII «Захист викривачів» зазначено, що викривачі, їх близькі особи перебувають під захистом держави. За наявності загрози життю, житлу, здоров`ю та майну викривачів, їх близьких осіб у зв`язку із здійсненим повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону правоохоронними органами до них можуть бути застосовані правові, організаційно-технічні та інші спрямовані на захист від протиправних посягань заходи, передбачені Законом України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».
Згідно із роз`ясненнями Національного агентства з питань запобігання корупції «Щодо правового статусу викривача у кримінальному провадженні» від 26.10.2020 №10, відповідно до п. 162 ч. 1 ст. 3 КПК України викривач це фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.
Наявність у викривача внутрішнього переконання, що інформація є достовірною, - це стан упевненості особи в тому, що інформація, яку вона повідомляє, свідчить про можливі факти вчинення корупційного правопорушення, і цей стан ґрунтується на її знанні ознак корупційного правопорушення, життєвому чи професійному досвіді або інших обставинах. Достовірність інформації її властивість підтверджувати наявність чи відсутність фактичних даних про можливі факти корупційних правопорушень, заснована на внутрішньому переконанні викривача. У випадку якщо у повідомленні викривача наведена інформація про вчинення корупційного кримінального правопорушення, але органом досудового розслідування внесено відомості до ЄРДР за статтею кримінального закону, про кримінальне правопорушення, яке не є корупційним, особа не набуває процесуального статусу викривача, але набуває статус заявника.
Формами звернення викривача до органу досудового розслідування є заява (повідомлення) про корупційне кримінальне правопорушення. Заява (повідомлення) може бути письмовою або усною і наданою безпосередньо під час особистого звернення заявника до органу досудового розслідування. Усні заяви (повідомлення) викривача уповноважена службова особа органу досудового розслідування вносить до протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення.
Фактичні дані у заяві викривача мають складатися з інформації про конкретний факт кримінального корупційного правопорушення.
Заява (повідомлення) викривача про кримінальне корупційне правопорушення має містити усі відомі викривачу відомості, зокрема, про: обставини правопорушення; місце і час його вчинення; спосіб вчинення; особу, яка вчинила правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.
Слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви (повідомлення) викривача про вчинене кримінальне правопорушення зобов"язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та не пізніше ніж через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати викривачу витяг з ЄРДР (ч. 9 ст. 214 КПК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2014, № 49, ст. 2056), корупційне правопорушення - діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Отже суб`єктами які можуть вчинити, а відповідно, бути притягнутими до відповідальності за корупційне правопорушення відповідно до ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції» можуть бути наступні категорії осіб: посадові особи органів державної влади, особи яким делеговані повноваження органів державної влади або надають послуги що оплачуються за рахунок державних коштів, а також фізичні особи, які здійснюють діяльність, пов`язану із запобіганням, протидією корупції.
Корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до примітки до ст. 45 КК України вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями: 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368, 368-3, 368-4, 368-5, 369, 369-2, 369-3 КК України.
Право на забезпечення безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» мають виключно викривачі, які повідомили про кримінальне корупційне правопорушення та набули процесуального статусу заявника, а також близькі особи викривачів, які повідомили про кримінальне корупційне правопорушення. Отже, викривачі, які повідомили не про корупційне, а про пов`язане з корупцією правопорушення або порушення інших вимог Закону, не мають права на забезпечення безпеки.
Для застосування заходів безпеки до викривачів мають бути відповідні приводи і підстави, передбачені ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».
Підставою, згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», є дані, що свідчать про наявність реальної загрози життю, здоров`ю, житлу і майну викривача (наявність усних чи письмових погроз, виявлення в ході проведення негласних слідчих (розшукових) дій чи оперативно-розшукових заходів інформації про підготовку посягання на викривача тощо). Приводом для вжиття заходів безпеки можуть бути: заява викривача або його близької особи; звернення керівника відповідного державного органу; отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу та майну зазначених осіб (ч. 2 ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»).
Отже, проаналізувавши вищезазначені норми Закону, вважаю, що у задоволенні скарги голови Громадської організації «Софія» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГУНП у Вінницькій області щодо невиконання вимог ст. 53 Закону України «Про запобігання корупції» про забезпечення його особистої безпеки на судових засіданнях слід відмовити, оскільки ОСОБА_3 не довів, що він є викривачем і набув право на забезпечення безпеки відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві».
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 7, 24, 303, 307, 309 КПК України, ЗУ «Про запобігання корупції», ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги голови Громадської організації «Софія» ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГУНП у Вінницькій області щодо невиконання вимог ст. 53 Закону України "Про запобігання корупції" про забезпечення його особистої безпеки на судових засіданнях - відмовити. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: