У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_5, при секретарі ОСОБА_6, за участю прокурора ОСОБА_7, слідчого ОСОБА_8, захисника ОСОБА_9, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8, поданого у кримінальному провадженні № 0000108 від 21 березня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України

У С Т А Н О В И В:

Головним слідчим управлінням Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000108 від 21.03.2022 за підозрою ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 437 КК України, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 438 КК України, а також за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 332-2, ч. 2 ст. 437, ч. 1 ст. 438, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 258 КК України.

26 серпня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

У повідомленні про підозру зазначено, що 24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні.

В подальшому цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Починаючи з 5 години 24 лютого 2022 року підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

При цьому, при веденні воєнних дій військовими РФ порушуються правила, закони та звичаї ведення війни, що передбачені міжнародним гуманітарним правом, зокрема Конвенцією про захист цивільного населення від 12.08.1949 (ратифіковано Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 р., далі - Конвенція від 12.08.1949) та Додатковим протоколом до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 08.06.1977 (ратифіковано із заявою Указом Президії Верховної Ради УРСР від 18.08.1989, далі - Додатковий протокол І).

До зазначеної злочинної діяльності вищим політичним та військовим командуванням РФ залучено ОСОБА_1 , який проходить військову службу на посаді заступника начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці.

Так, 24.02.2022 року над частиною Київської області було встановлено контроль військовими РФ. До складу військових РФ, що перебували на території Київської області, були задіяні військові окремих підрозділів Північно-кавказького округу військ національної гвардії Російської Федерації, Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, а саме: військові НОМЕР_1 окремого моторизованого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_2 окремої бригади оперативного призначення Північно-Кавказького округу військ національної гвардії РФ, 141 спеціального моторизованого полку «Північ» імені героя Російської Федерації Ахмата-Хаджі Кадирова 46 окремої бригади оперативного призначення Північно-Кавказького округу військ національної гвардії РФ, загону мобільного особливого призначення «Ахмат-Грозний» Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці (далі - військові РФ Чеченської Республіки).

Головою Чеченської Республіки ОСОБА_2 для контролю та керівництва військовими вказаних окремих підрозділів під час їх участі у військових діях в Україні направлено заступника начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці ОСОБА_1 .

При цьому, ведення військових дій військовими РФ Чеченської Республіки здійснювалось з порушенням правил та звичаїв ведення війни.

Так, відповідно до ст. 28 Конвенції від 12.08.1949 присутність будь-якої особи, яка перебуває під захистом, у будь-яких пунктах чи районах не може бути використана для захисту цих місць від воєнних операцій. Згідно з положеннями ст. 31 Конвенції від 12.08.1949 визначено право цивільних осіб, за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, встановлено, що жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей. Відповідно до ст. 32 Конвенції від 12.08.1949 забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Відповідно до ст. 49(5) Конвенції від 12.08.1949 окупаційна держава не повинна затримувати осіб, що перебувають під захистом, на території, що є особливо небезпечною у зв`язку з веденням воєнних дій, за винятком випадків, коли це є необхідним для забезпечення безпеки населення або у зв`язку з особливо вагомими причинами військового характеру. Згідно із ст. 53 Конвенції від 12.08.1949 забороняється знищення приватної власності, крім випадків, коли це абсолютно необхідно у зв`язку з військовими операціями. Відповідно до ст. 55 Конвенції від 12.08.1949 передбачено обов`язок за допомогою усіх наявних засобів забезпечувати населення продуктами харчування та медичним матеріалами; зокрема, постачати необхідні продукти харчування, медичні матеріали та інші припаси, якщо ресурсів окупованої території виявиться недостатньо.

Згідно із ст. 51 Додаткового протоколу І цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм. Цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Цивільні особи користуються захистом, передбаченим цим розділом, за винятком окремих випадків і на такий період, поки вони беруть безпосередню участь у воєнних діях. Присутність або пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб не повинні використовуватись для захисту певних пунктів або районів від воєнних дій, зокрема у спробах захистити воєнні об`єкти від нападу або прикрити воєнні дії, сприяти чи перешкодити їм. Сторони, що перебувають у конфлікті, не повинні направляти пересування цивільного населення або окремих цивільних осіб з метою спробувати захистити воєнні об`єкти від нападу чи прикрити воєнні операції.

Відповідно до ст. 69 Додаткового протоколу І передбачено обов`язок забезпечувати одягом, постільною білизною, засобами притулку та припасами, істотно важливими для виживання цивільного населення окупованої території, а також предметами, необхідними для відправлення релігійних обрядів.

Так, ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, здійснюючи керівництво діями військових РФ Чеченської Республіки, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, в порушення таких норм, перетнувши 24.02.2022 у складі вказаних вище підрозділів Північно-кавказького округу військ національної гвардії Російської Федерації, Управління федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці державний кордон України в районі м. Прип`ять Київської області, 05.03.2022 прибув до Бородянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням за адресою: Київська область, Бучанський район, смт. Бородянка, вул. Ветеранів, буд. 1, де того ж дня, 05.03.2022 надавав підлеглим військовим накази та безпосередньо прийняв участь в утриманні цивільного населення, порушенні правил поводження з цивільним населенням; використанні цивільного населення як «живого щиту».

Так, встановлено, що 05.03.2022 у Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням за адресою: Київська область, Бучанський район, смт. Бородянка, вул. Ветеранів, буд. 1 (далі - ПНІ) перебувало близько 500 осіб (з числа пацієнтів вказаного диспансеру, персоналу, а також жителів смт. Бородянка). При цьому, серед пацієнтів ПНІ були особи із тяжкими хронічними, психічними хворобами, у тому числі особи, які не мали змоги самостійно дбати про себе.

Вранці 05.03.2022, у зв`язку із рухом військової техніки РФ по смт. Бородянка, а також сильними обстрілами, цивільні особи, що перебували в ПНІ, спустились у підвальне приміщення.

Приблизно о 12 годині 05.03.2022 на територію ПНІ, вибивши ворота, заїхало декілька автомобілів та БТР з літерою «V» на кузові, в яких перебували військові РФ Чеченської Республіки під командуванням ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, здійснюючи керівництво діями військових РФ Чеченської Республіки, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог статей 31, 32, 34, 49 (5), 53 Конвенції від 12.08.1949, ст. 51 Додаткового протоколу І надав наказ підлеглим військовим провести обшук всіх приміщень ПНІ, зібрати всіх цивільних осіб в одному місці, відібравши у них мобільні телефони.

На виконання вказаних незаконних наказів військові РФ Чеченської Республіки провели обшуки всіх приміщень ПНІ, під час яких ними виламувались та вибивались двері, ламались шухляди та викидались речі на підлогу. Також ними було пошкоджені вікна приміщення ПНІ, де постійно проживали цивільні особи, що призвело до ускладнень умов проживання цивільного населення та змусило персонал ПНІ власними силами намагатись мінімізувати наслідки, оскільки такий стан, враховуючи відсутність опалення та холодну пору року, призводив до збільшення ймовірності захворіти.

Продовжуючи виконувати незаконні накази ОСОБА_1 , військові РФ Чеченської Республіки наказали цивільним особам, які переховувалися у підвалах піднятися до холу та очікувати там, при цьому військові РФ Чеченської Республіки погрожували їм зброєю та відібрали у них мобільні телефони. Крім того, військові РФ Чеченської Республіки вимагали повідомити чи є на території ПНІ військові ЗС України та погрожували цивільним особам, що якщо знайдуть в приміщеннях закладу військових ЗС України, то вб`ють всіх цивільних за те, що їх переховували.

Продовжуючи виконувати незаконні накази ОСОБА_1 , військові РФ Чеченської Республіки, зібравши цивільних осіб в холі ПНІ, заборонили їм виходити з приміщення ПНІ.

Цивільні особи, перебуваючи під впливом від незаконних дій ОСОБА_1 та інших військових РФ Чеченської Республіки, відчуваючи агресивне ставлення до себе, вважали, що ці військові РФ Чеченської Республіки прийшли, щоб вбити їх і що висловлені ними погрози сприймалися цивільними особами як реальні. Трохи згодом, військові РФ Чеченської Республіки сказали, що вони (цивільні особи) повинні дякувати Путіну, що їх не вб`ють і вони будуть під їх захистом.

Одночасно з цим, за наказом ОСОБА_1 військові РФ Чеченської Республіки привели до нього директора ПНІ ОСОБА_4 .

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, здійснюючи керівництво діями військових РФ Чеченської Республіки, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог статей 31, 32, 34, 49 (5) Конвенції від 12.08.1949, ст. 51 Додаткового протоколу І, повідомив директору ПНІ, що цивільні особи будуть під захистом РФ лише після того, як вони відзнімуть відеоролик та надав наказ своїм підлеглим відвести директора закладу до холу ПНІ, для організації зйомки відеоролику.

На виконання такої вказівки ОСОБА_1 військові РФ Чеченської Республіки відвели директора закладу до цивільних осіб, які перебували у холі, та вишукували їх напівколом. При цьому, військові РФ Чеченської Республіки, які стояли за цивільними та потрапляли в кадр, опустили зброю, а ті, які стояли позаду особи, яка повинна була записати відео на телефон, навпаки - звели зброю та націлили її в бік цивільних осіб.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_1 повідомив директору, що вони під запис повинні будуть подякувати президенту РФ. На запитання за що саме подякувати, ОСОБА_1 відповів «за те, що ви всі живі». Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_1 на камеру, в присутності цивільних осіб, повідомив, що він полковник російської армії, а військові РФ Чеченської Республіки прийшли звільняти цивільних осіб від нацистської влади. Вказані протиправні дії ОСОБА_1 , а також наведена військовими РФ Чеченської Республіки на цивільних людей зброя, були сприйняті цивільними особами як реальна погроза своєму життю. Однак, при записі відеоролику військовим РФ Чеченської Республіки не вдалось отримати бажане зображення із вдячними за визволення цивільними.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, здійснюючи керівництво діями військових РФ Чеченської Республіки, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог 31, 32, 34, 49 (5) Конвенції від 12.08.1949, ст. 51 Додаткового протоколу І, повідомив директору, що від сьогодні, тобто з 05.03.2022 всім цивільним особами заборонено полишати територію закладу під загрозою смерті. Від пережитого стресу, директор закладу знепритомніла, а у багатьох підопічних стався нервовий зрив.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, здійснюючи керівництво діями військових РФ Чеченської Республіки, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог 31, 32, 34, 49 (5), 55 Конвенції від 12.08.1949, ст. 69 Додаткового протоколу І, з метою обмеження можливості цивільних осіб покинути територію ПНІ, здійснення на них психологічного тиску, приниження їх гідності, достовірно усвідомлюючи відсутність належних умов для утримання такої кількості цивільних осіб без постійного надходження до закладу продуктів харчування, води, ліків, того ж дня, 05.03.2022 надав наказ підлеглим йому військовим РФ Чеченської Республіки облаштувати пост, забороняючи цивільним особами залишати заклад.

На виконання вказаного наказу військовими РФ Чеченської Республіки того ж дня було облаштовано пост, де у період часу з 05.03.2022 по 15.03.2022 постійно чергували у тому числі військові РФ Чеченської Республіки та слідкували, щоб ніхто не залишав заклад. У період часу з 05.03.2022 по 15.03.2022 на виконання наказу ОСОБА_1 військовими РФ Чеченської Республіки обмежувався доступ цивільним особам до їжі, води, ліків та медичного обслуговування, спілкування з близькими, вільного переміщення та інших необхідних потреб. Військові РФ Чеченської Республіки, виконуючи незаконний наказ ОСОБА_1 , ніяким чином не піклувались про цивільних осіб, не зважаючи на те, що станом на 05.03.2022 в ПНІ вже не було світла, опалення та води. Так, їжа для підопічних та осіб, що шукали прихисток, готувалась на вогнищі, яке розводили на подвір`ї, а єдиним джерелом продуктів були власні запаси ПНІ, а також присадибне господарство. При цьому, єдиним джерелом води була криниця біля закладу. Проте, у зв`язку з тим, що військовослужбовцями РФ вибиралась вода звідти бочками на власні потреби, для цивільних осіб, що перебували в ПНІ її майже не залишалось. Також, унаслідок незаконних дій ОСОБА_1 цивільні особи фактично не мали можливості спілкуватися з рідними чи отримувати новини, у зв`язку з тим, що в них відібрали мобільні телефони, а також забороняли користуватися радіоприймачами чи іншими засобами комунікації. У зв`язку із холодною погодою, відсутністю опалення, та великою концентрацією людей, внаслідок ненадання необхідних лікарських засобів, та не бажанням військових РФ надати медичну допомогу, а також через сильний стрес, через декілька днів після 05.03.2022 велика кількість підопічних захворіла на простудні захворювання, загострились хронічні захворювання, а також у них погіршились їх психологічні стани.

Крім цього, ОСОБА_1 , будучи заступником начальника Управління Федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації по Чеченській Республіці, здійснюючи керівництво діями військових РФ Чеченської Республіки, діючи умисно, достовірно розуміючи, що він є учасником збройного конфлікту, а саме, що він діє в умовах агресії РФ проти України, використовуючи обставини та умови збройного конфлікту, усвідомлюючи свій статус як особи, що здійснює військове керівництво діями підлеглих, у тому числі у формі надання наказів, а також статус цивільних осіб, які підлягають захисту згідно з нормами міжнародного гуманітарного права, у порушення вимог ст. 28 Конвенції від 12.08.1949, ч. 7 ст. 51 Додаткового протоколу І, з метою власного захисту та захисту позицій військових РФ Чеченської Республіки, перешкоджання ЗС України у веденні військових дій в цьому районі, надав 05.03.2022 наказ підлеглим військовим розмістити безпосередньо по периметру ПНІ військову техніку та облаштувати біля ПНІ свої позиції.

На виконання незаконного наказу ОСОБА_1 військові РФ Чеченської Республіки того ж дня безпосередньо по периметру ПНІ розмістили військову техніку, в тому числі реактивні системи залпового вогню БМ-21 «Град», самохідні артилерійські установки, а також облаштували свої позиції біля ПНІ, що утримувалися до 15.03.2022. В подальшому, із зазначеної техніки здійснювався обстріл наближених населених пунктів та позицій Збройних Сил України. У зв`язку з тим, що у ПНІ військовими РФ Чеченської Республіки утримувалось близько 500 цивільних осіб, таке розміщення позицій та військової техніки дозволяло мінімізувати можливість вогню у відповідь, а отже військовими використовувались вказані цивільні особи у якості «живого щита» для власного захисту та захисту позицій, а також для перешкоджання ЗС України у веденні військових дій у тій зоні.

Таким чином, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України, а саме вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також віддавав накази про вчинення таких дій.

Відповідно до інформації, яка міститься у матеріалах провадження, підозрюваний ОСОБА_1 перебуває на території Російської Федерації, тобто держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Постановою слідчого від 12 вересня 2022 року підозрюваного ОСОБА_1 оголошено у розшук.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали у повному обсязі, просили застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечував щодо задоволення клопотання.

З`ясувавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному проваджені доказами.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Дослідивши надані матеріали слідчий суддя бере до уваги документи, що підтверджують ймовірну причетність ОСОБА_1 до інкримінованого йому кримінального правопорушення і такі є переконливими для слідчого судді.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_1 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

За змістом ст. 176 КПК України найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Вирішуючи подане клопотання слідчий суддя враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_1 є тяжким злочином.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_1 , який переховується від органів досудового розслідування та суду за межами території України, що підтверджено постановою слідчого про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_1 від 12 вересня 2022 року, яка спрямована для виконання до компетентного органу, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, та зважаючи на необхідність виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відтак, суд вважає, що на даний час з урахуванням, обставин, які інкримінуються ОСОБА_1 відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Обрати підозрюваному ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення строку дії ухвали та без визначення розміру застави.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, її захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_5