ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/143/22 Справа № 211/1806/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

06 вересня 2022 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

(приймають участь в режимі

відеоконференції), ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (приймають участь в

режимі відеоконференції), ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000043 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_13 , прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_14 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2021 року щодо
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 12.06.2018 року Довгинцвським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.383, ч.1 ст.384, ч.1 ст.70 КК України до 1 року позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 189, п.п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 189 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 189, п.п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 189, п.п. 3, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 липня 2021 року: - ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; - за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна; - за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією майна; - за ч.2 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років; - за п.п. 3, 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_12 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна; - ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; - за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна; - за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; - за п.п. 3, 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна; - ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.3 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років; - за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна; - за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; - за ч.4 ст.189 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією майна; - за п.п. 3, 6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком стягнуто, солідарно в рівних частинах, з ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 106 499,30 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн.
Прокурори, обвинувачені та захисник подали апеляційні скарги на вищевказаний вирок.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, строк якого спливає 16 вересня 2022 року.
В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження тримання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою без визначення застави, оскільки заявлені раніше ризики, які враховувались при обранні обвинуваченим запобіжного заходу на цей час не зменшились, продовжують існувати, а саме, обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі, можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, так як вони обвинувачуються у вчиненні ряду злочинів, в тому числі особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, окрім того, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не мають місця роботи та коштів на існування, а ОСОБА_12 є особою, яка раніше притягалась до кримінальної відповідальності, на утриманні малолітніх та будь-яких інших осіб не мають.
Також до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_10 клопотання обгрунтовує тим, що 24.02.2022 року по всій території України був введений воєнний стан, у зв`язку із нападом Російської Федерації, а також, що він більше 4 років перебуває під вартою, та є особою, вина якого не доведена у встановленому законом порядку.

Зазначає, що після його звільнення він зобов`язується прибути до військомату за місцем його прописки для вступу до лав ЗСУ або територіальної оборони для захисту нашої держави.

Також зазначає, що ризики, на які посилалась сторона обвинувачення нічим не обгрунтовані та є їх припущеннями.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав клопотання прокурора та заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 , думку обвинувачених та їх захисників, які заперечували щодо задоволення клопотання прокурора та підтримали клопотання ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, колегією суддів встановлено, що продовжують існувати ризики, які визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжких злочинів та двох особливо тяжких злочинів, серед яких злочин проти життя та здоров`я особи, вчиненого із застосуванням насильства, яке спричинило смерть потерпілого, що передбачає застосування покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, враховуючи особи обвинувачених, а саме, що ОСОБА_12 раніше судимий, міцних соціальних зв`язків не має, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 раніше не судимі, не працюють, міцних соціальних зв`язків не мають, а тому наявні підстави для продовження тримання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою та відсутні підстави для зміни обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу, оскільки заявлені ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу, не зменшилися, продовжують існувати.
Окрім того, введення в Україні воєнного стану суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, що також підтверджує наявність вказаних ризиків.
Разом з цим, посилання прокурора на ризик незаконного впливу на свідків та потерпілого є необгрунтованим, оскільки вказані особи вже допитані судом першої інстанції.
Закінчити апеляційний розгляд протягом визначеного попередньою ухвалою строку тримання під вартою не є можливим з огляду на вирішення клопотань сторони захисту про відкладення розгляду через неявку захисника, залучення обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 інших захисників та наявності клопотання про дослідження доказів, ознайомлення захисника ОСОБА_8 з матеріалами провадження.
Заперечення обвинувачених щодо того, що вирок не набрав законної сили не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки відповідно до правової позиції, викладеної в рішенні ЄСПЛ Руслан Яковенко проти України:

46.Суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16 січня 2007 року).

Посилання обвинуваченого ОСОБА_10 на введений в Україні воєнний стан, а також, що він після його звільнення зобов`язується прибути до військкомату за місцем його прописки для вступу до лав ЗСУ або територіальної оборони є безпідставними, оскільки не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, окрім того, встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що він тривалий час перебуває під вартою не є підставою для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки затягування розгляду справи на стадії апеляційного перегляду здійснюється за клопотаннями сторони захисту про відкладення розгляду через неявку захисника, не ознайомлення залученого захисника ОСОБА_8 із матеріалами провадження, окрім того, встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 199, 331, 405 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання залишити без задоволення.
Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до 21 жовтня 2022 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4