ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/767/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2022 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя Бондаренко М.С.,

секретар судового засідання Буцяк І.І.,

учасники судового провадження:

прокурор Лисицина О.Б.,

представник потерпілої Доценко В.О.,

захисник Бутенко О.А.,

обвинувачений ОСОБА_1 ,

у судовому засіданні в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0006785, за обвинуваченням

ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький,

який зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК,

встановив:

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває вказане кримінальне провадження. У ході судового розгляду були досліджені письмові докази, допитані обвинувачений, потерпіла, свідки і судово-медичний експерт.

19.09.2022 під час судового засідання захисник Бутенко О.А. заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням строків давності. Клопотання мотивував тим, що ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК, з дня вчинення якого (07 вересня 2019 року) і до дня подання цього клопотання минуло три роки, протягом цього строку ОСОБА_1 не вчинив нового правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності. Цивільний позов просив залишити без розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_1 підтримав клопотання про закриття провадження на підставі ст. 49 КК. При цьому заперечив свою винуватість у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також сам факт нанесення ударів потерпілій ОСОБА_2 , про які зазначено в обвинувальному акті, проте просив, щоб суд задовольнив клопотання, підтвердив, що йому зрозумілі підстави та наслідки звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, що у цьому випадку є нереабілітуючою підставою, додавши, що його позиція є добровільною.

Прокурор Лисицина О.Б. заперечувала щодо закриття кримінального провадження та у задоволенні клопотання просила відмовити, посилаючись на те, що обвинувачений під час судового засідання вину не визнавав, також заперечував факт тих подій, які зазначені в обвинувальному акті. Вказані обставини, на думку сторони обвинувачення, свідчать про відсутність умов та підстав звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

Представник потерпілої Даценко В.О. підтримав думку прокурора та просив суд відмовити у задоволенні клопотання сторони захисту, наголошуючи, з урахуванням останньої судової практики суду касаційної інстанції, що звільнення від відповідальності неможливе стосовно особи, яка заперечує навіть саму подію вчиненого нею кримінального правопорушення, що у свою чергу також призведе до порушення прав потерпілої особи, яка заявила цивільний позов про відшкодування завданих збитків у зв`язку із вчиненим правопорушенням.

Заслухавши думку учасників судового провадження, обговоривши вказане клопотання про закриття провадження, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно ч. 4 ст. 286 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, що і було зроблено судом 19.09.2022 на виконання цих положень процесуального закону.

Порядок розгляду такого клопотання регламентовано статтею 288 КПК, у частині 3 якої визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 44 КК особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строки давності диференційовані залежно від виду вчиненого злочину, а щодо проступків - від виду передбаченого у санкції статті покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК, у якому обвинувачується ОСОБА_1 , у редакції станом на момент вчинення 07.09.2019, відповідно також до положень ст. 12 КК, становило за тяжкістю злочин невеликої тяжкості.

Наразі з урахуванням положень ст. 5 КК щодо зворотної дії у часі та які водночас поліпшують становище особи, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_1 правопорушення відноситься до кримінальних проступків.

Щодо відрахування тих строків, що минули, то суд мав би застосувати положення п. 2 ч. 1 ст. 49 КК, з яких вбачається, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили мин уло три роки.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення особою кримінального правопорушення.

Строки давності починають спливати з нуль годин тієї доби, яка настає після доби вчинення правопорушення; строк давності закінчується після того, як сплила передбачена ст. 49 кількість повних років, о 24 годині останньої доби відповідного строку.

Відтак, як убачається з наявних в розпорядженні суду матеріалів, ОСОБА_1 висунуто обвинувачення у вчиненні ним 07 вересня 2019 року кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК.

І відповідно суд може констатувати, що дійсно, на час розгляду цього клопотання, минув трирічний строк притягнення до кримінальної відповідальності за вказаний кримінальний проступок.

Разом з тим, положення ст. 49 КК не викладені законодавцем так, що мають застосовуватись так би мовити «автоматично», лише зважаючи на підрахунок строку.

Умовою звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності є й та обставина, що нею має право скористатись лише особа, яка вчинила відповідне кримінальне правопорушення, а не будь-яка особа, не причетна до подій, вказаних в обвинувальному акті.

За сталою судовою практикою, а саме відповідно до положень п. 2 постанови Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи має переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особи винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Лише після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

Не змінною ця практика у суді касаційної інстанції лишається й сьогодні, оскільки заявлене клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на стадії судового розгляду передбачає, що обвинувачений фактично відмовляється від процедури доведення своєї невинуватості, а закриття кримінального провадження з цих підстав не вказує про його невинуватість, тобто не реабілітує його за вчинені дії.

До того ж сама норма ст. 49 КК у своєму змісті закріплює те, що від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності особа може бути звільнена, якщо саме з дня вчинення нею кримінального правопорушення минули певні строки.

Отже, обов`язковою умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК є визнання факту, що така особа вчинила кримінальне правопорушення.

Лише в такому випадку можливо обчислити відповідні строки давності.1

Виходячи навіть від зворотнього, суд вважає релевантними й наступні правові позиції, які не може залишити поза увагою.

Так, судом касаційної інстанції констатовано помилкове трактування судом апеляційної інстанції норм кримінального закону щодо самого інституту звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, які було застосовано у тому випадку до виправданої особи.

Так як цей інститут передбачає можливість звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення у випадках, передбачених КК, та у порядку, встановленому КПК.

Вказане свідчить про те, що застосування положень ст. 49 КК в частині звільнення від кримінальної відповідальності можливо лише щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення і надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності.2

Аналогічні порушення були констатовані судом касаційної інстанції й у постанові від 08 серпня 2022 року, оскільки колегія суддів апеляційного суду вдалася до розгляду клопотання про застосування інституту давності до виправданої судом першої інстанції особи, але яке могло бути предметом розгляду виключно за умови наявності факту вчинення особою кримінального правопорушення.3

Так, під час розгляду вказаного клопотання судом на виконання вимог ч. 3 ст. 285 КПК обвинуваченому ОСОБА_1 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право особи заперечувати від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Окремо судом було роз`яснено й суть значення підстави звільнення від кримінальної відповідальності як нереабілітуючої.

Відповідно до положень ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно не примушуючи обвинуваченого до визнання вини, обвинуваченому під час розгляду цього клопотання поставлено питання задля з`ясування щодо того чи мало місце подія, вказана в обвинувальному акті, чи мали місце ці обставини й наведені наслідки протиправних дій для здоров`я потерпілої саме від його дій тощо.

ОСОБА_1 , будучи повідомленим про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, підтримав клопотання.

Водночас обвинувачений ОСОБА_1 категорично заперечив подію кримінального правопорушення, ті наслідки, що настали для потерпілої, категорично заперечив, що взагалі наносив їй будь-які удари, як вказано в обвинувальному акті, вказавши, що лише доносив певну інформацію потерпілій, показуючи їй телефон й не більше того.

Тому застосування інституту давності, яке є предметом розгляду можливе виключно за умови наявності факту вчинення особою кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені обставини суперечать вимогам ст. 49 КК, тому у задоволенні клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності слід відмовити, продовжити судовий розгляд в загальному порядку задля встановлення тих обставин, чи діяння, яке інкримінується ОСОБА_1 дійсно мало місце, чи воно містить склад кримінального правопорушення і чи ОСОБА_1 винний у його вчиненні тощо.

З огляду на викладене та керуючись ст. 49, ч. 2 ст. 125 КК України, ч. 4 ст. 286 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання захисника Бутенка О.А. про закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 та його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.С. Бондаренко

1 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 лютого 2022 року (справа № 752/23954/18, провадження № 51-4344км21). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/103466896.

2 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 червня 2022 року (справа № 527/2106/18, провадження № 51-1005км22). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/104694948.

3 Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 серпня 2022 року (справа № 554/7483/16-к, провадження № 51-143км17). URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/105693939.