Справа № 296/3070/19
Вирок
Іменем України

12 жовтня 2022 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю :

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеного у режимі відеоконференції з Деснянським районним судом м.Києва, кримінальне провадження №0000054 та №0000130 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м.Києва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.4 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України, яким на теперішній час відповідних рішень прийнято не було.
Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303 на визначених територіях України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 21 січня 2019 року оголошене не було.
13 жовтня 2017 року ОСОБА_5 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де 01 червня 2018 року уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України терміном на три роки.
В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №249 від 13 жовтня 2017 року, солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу зазначеної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду сапера інженерно-саперної роти.
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за контрактом, відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України,ст.ст.1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Відповідно до вимог ст.ст.1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Проте, ОСОБА_5 в порушення вимог ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1- 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 21 січня 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 18 лютого 2019 року.
18 лютого 2019 року ОСОБА_5 прибув до розташування військової частини НОМЕР_1 та приступив до виконання службових обов`язків.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене не з`явлення на службу та його причини, не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.ст.11, 16, 30, 35, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, 21 січня 2019 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 18 лютого 2019 року, коли прибув до військової частини НОМЕР_1 .
У відповідності до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, Збройних Сил України та інших державних органів, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та закінчується прийняттям рішення про демобілізацію. Демобілізація - комплекс заходів спрямованих, крім іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України на організацію і штати мирного часу.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» рішення про демобілізацію приймає Президент України.
Тобто, особливий період розпочався з моменту набрання чинності Указом Президента України від 17.03.2014 №303 на визначених території України та продовжується на цих територіях до оголошення (набрання чинності) окремого рішення Президента України про демобілізацію, яке станом на 12.05.2020 оголошене не було.
28 листопада 2017 року Дніпровським РВК Київської області, ОСОБА_5 призваний на строкову військову службу та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .
01 червня 2018 року солдат ОСОБА_5 , з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 , уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового та сержантського складу, строком на три роки.
28 лютого 2018 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №106 солдат ОСОБА_5 , зарахований до списків особового складу зазначеної частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду сапер інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти цієї ж частини.
Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, берегти державне майно та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених за посадою.
Відповідно до вимог ст. ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Згідно розпорядку дня військової частини НОМЕР_2 , службові обов`язки військовослужбовці частини виконують упродовж робочих днів з понеділка по п`ятницю в період часу з 08 год. 00 хв. по 17 год. 00 хв.
Однак, солдат ОСОБА_5 , на шлях виправлення не став та, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 16, 36, 37, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1 - 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, повторно, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 12 травня 2020 року, о 08 год. 00 хв„ не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: м. Київ, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 01 вересня 2020 року, коли прибув до військової частини НОМЕР_1 , та приступив до виконання військових обов`язків.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_5 , обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_3 , обіймаючи посаду сапера інженерно-саперного взводу інженерно- саперної роти, в порушення вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 16, 36, 37, 127, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, повторно, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 12 травня 2020 року, о 08 год. 00 хв. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання за адресою: м. Київ, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 01 вересня 2020 року, коли прибув до військової частини НОМЕР_1 , та приступив до виконання військових обов`язків.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю. Підтвердив, що дійсно самовільно залишив військову частину та не з`явився вчасно на службу без поважних причин у час, місці та за обставин зазначених у обвинувальних висновках.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які правильно розуміє обвинувачений, інші учасники судового провадження, і які ніким не оспорюються. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнані ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, виходячи з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає винність ОСОБА_5 доведеною та кваліфікує його дії :

за ч.4 ст.407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем ( крім строкової служби);

за ч.4 ст.407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем ( крім строкової служби).

При призначенні ОСОБА_5 покарання, суд, у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання, у відповідності до ст. 67 КК України, є вчинення злочину повторно.

Досліджуючи дані про особу винного, суд враховує його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, його минуле, склад сім`ї.

ОСОБА_5 є молодого віку, вперше притягається до кримінальної відповідальності, за місцем проходження військової служби посередньо характеризується, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Відповідно висновку, зробленого представником уповноваженого органу з питань пробації Дніпровського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м.Києві та Київської області, виправлення ОСОБА_5 можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин вчиненого злочину, його наслідків, відомостей про особу ОСОБА_5 , суд призначає покарання в межах санкцій статті за якою він визнається винним, а саме у виді позбавлення волі з випробуванням.
Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні. Речові докази відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_5 не накладався.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити покарання 3 (три) роки шість місяців позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік.

У відповідності з ст.76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1