Справа № 595/771/21
Провадження № 1-кс/595/312/2022
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2022 року м. Бучач

Слідчий суддя Бучацького районного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000090 від 13 травня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , звернувся до суду із скаргою в порядку ст. 303 КПК України на рішення слідчого, в якій просить скасувати постанову слідчого СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000090 від 13 травня 2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, посилаючись на те, що вказана постанова слідчим жодним чином не вмотивована та в ній не наведено належного обґрунтування висновків слідчого щодо законності закриття кримінального провадження, вона прийнята без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин. Вказує, що лікар повинен був письмово повідомити пацієнту діагноз, перебіг та прогноз захворювання, план, мету, орієнтовну тривалість запропонованого лікування, можливі ризики та ускладнення, ймовірність їх виникнення, ризик для життя і здоров`я у разі відмови від запропонованого втручання. Оскільки відповідна форма такого повідомлення законодавчо не врегульована, вона робиться в довільній письмовій формі, назвавши, наприклад, «Інформаційна довідка про стан здоров`я та запропоноване лікування (госпіталізацію)». Крім цього, необхідно було запропонувати пацієнту також підписати документ «Добровільна відмова пацієнта від запропонованого лікування (госпіталізації)», який складається в довільній формі, але обов`язково повинен бути заповнений пацієнтом (його батьками /опікунами/ піклувальниками) власноруч і містити: ПІБ особи, назва медичного закладу, ПІБ лікаря, діагноз, прогноз захворювання, інформацію про можливі наслідки та ускладнення, причини відмови від госпіталізації (лікування), засвідчення пацієнтом того, що він розуміє можливі наслідки і те, що в будь-який момент він може змінити прийняте рішення. Також, обов`язково внести відповідний запис до «Журналу обліку прийому хворих у стаціонар та відмов у госпіталізації» (форма №001/о). Форма №001/о ведеться в приймальних відділеннях спеціалізованих та багатопрофільних лікарень, санаторно-курортних закладах та у пологових будинках і пологових відділеннях лікарень для реєстрації гінекологічних хворих та жінок, які госпіталізуються з приводу переривання вагітності з терміном до 12 тижнів. У випадку відмови пацієнта підписувати вищезазначені документи необхідно скласти «Акт підтвердження відмови пацієнта від госпіталізації (лікування) та письмового оформлення відмови» (також законодавчо не встановлена форма такого документа). Такий акт необхідно було скласти в присутності свідків, які могли підтвердити, що пацієнт отримав інформацію з особистої розмови з лікарем, розуміє та усвідомлює надану йому суттєву інформацію, адекватно її сприймає та аналізує, приймає рішення добровільно. В якості свідків доцільно було залучати, людей проти яких не заперечує пацієнт, краще щоб це були і родичі, і медичні фахівці. Втім, слідчий під час винесення постанови від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження належним чином не виконав вимоги КПК України, доказів в обгрунтування мотивів прийняття такого рішення не навів, що є суттєвим порушенням та безпосередньо впливає на законність прийнятого рішення слідчим про закриття кримінального провадження.
Потерпілий ОСОБА_3 , та його представник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги, викладені у скарзі, підтримали повністю, просили постанову про закриття кримінального провадження скасувати. Додатково зазначили, що коли до хворого прибула карета швидкої допомоги, він був при свідомості, фельдшер з ним спілкувався, однак, з невідомих причин, не з`ясував думку хворого про його госпіталізацію. Відмову від госпіталізації ОСОБА_3 лікар отримав від його батька та дядька, однак хворий в той час міг самостійно висловитись стосовно цього, і якби відбулася вчасна госпіталізація хворого до медичного закладу, де йому б надали кваліфіковану медичну допомогу, це не призвело б до летального випадку. Окрім того, лікар, не проводячи детальний огляд хворого, встановив попередньо діагноз «токсична дія алкоголю», який був оснований на відчутті лікарем запаху алкоголю у приміщенні, де знаходився хворий, однак, згідно висновків експертизи, які проводились у даному кримінальному провадженні, хворий перед смертю алкоголю не вживав. Також потерпілий пояснив, що його брат тривалий час не вживав спиртних напоїв, оскільки лікувався, тому, на його думку, фельдшер не кваліфіковано провів огляд хворого та встановив йому помилковий діагноз, безпідставно не госпіталізував хворого до медичного закладу, при цьому не отримавши відмову хворого, залишив його під наглядом батька, що призвело до раптової смерті ОСОБА_3 .
Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні відносно вирішення скарги поклався на думку суду. Додатково пояснив, що ним вжито всіх необхідних слідчих дій під час досудового розслідування даного кримінального провадження та підставно винесено постанову про закриття кримінального провадження. Під час першочергового огляду хворого фельдшером було складено форму, в ході якого було отримано відмову від госпіталізації батьком померлого. Слідчий підтвердив, що хворому, який був при свідомості, лікар не пропонував госпіталізацію, оскільки стан хворого був середній важкий та він не міг підписати відмову від госпіталізації.
Заслухавши потерпілого, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , дослідивши матеріали кримінального провадження, витребувані з відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ухвалою слідчого судді, приходжу до висновку, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в тому числі рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Частиною 1 ст. 304 КПК України встановлено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
З матеріалів скарги вбачається, що потерпілий ОСОБА_3 оскаржувану постанову отримав 03 червня 2022 року, до суду представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 скаргу направив поштовим відправленням 13 червня 2022 року, а тому вважаю, що строк подання скарги не пропущено.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді як судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
В ст. 284 КПК України чітко визначені підстави для закриття кримінального провадження.
Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження та оцінки слідчим всіх зібраних доказів, які стосуються цього провадження в сукупності.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Крім того згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Положеннями п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 5 ст. 38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Аналіз вищенаведених положень КПК України дає підстави для висновку, що рішенню про закриття кримінального провадження за будь-якою із підстав, що визначені у ч. 1 ст. 284 КПК України, має передувати повне, всебічне та неупереджене дослідження усіх обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, обов`язком органу влади є проведення «ефективного офіційного розслідування», здатного призвести до встановлення фактів справи та, якщо скарги виявляться правдивими, до встановлення та покарання винних осіб (рішення ЄСПЛ у справі «Дєдовський та інші проти Росії»).
Крім того відповідно до ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне. Відповідно до п. 5 цієї статті постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цьогоКодексу;3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.
Слідчий суддя звертає увагу, що з комплексного аналізу ст. 110 КПК України та одного із основоположних принципів кримінального процесуального законодавства, а саме верховенство права, вбачається, що постанова слідчого має бути мотивованою, тобто її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, котрі підтверджуються матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть питання, яке порушеного заявником. Також у ній мають міститись відповіді на усі поставлені ним питання, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу та формою реалізації принципу правової визначеності, як елементу верховенства права.
В ході судового розгляду слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000090 від 13 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КПК України.

30 травня 2022 року слідчим СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000090 від 13 травня 2021 року в зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 140 КК України.
Слідчий суддя не погоджується з постановою слідчого СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000090 від 13 травня 2021 року та вважає її невмотивованою та необґрунтованою, з таких підстав.
Так, у мотивувальній частині оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчим відображено покази потерпілого ОСОБА_3 та фельдшера ОСОБА_6 , витяги із висновку за результатами клініко-експертної оцінки Департаменту охорони здоров`я Тернопільської облдержадміністрації від 09 грудня 2021 року та з висновку експерта № 8 від 18 травня 2022 року за результатами проведення комісійної судово-медичної експертизи щодо смерті ОСОБА_3 .
Також є посилання на лист-підтвердження від 11 червня 2021 року ОСОБА_6 , про те, що було запропоновано транспортування ОСОБА_3 до медичного закладу, однак він разом із батьком хворого ОСОБА_7 відмовилися, про що свідчить також запис в карті виїзду швидкої медичної допомоги ф. 110/0 №42173 від 10 травня 2021 року, та виявили бажання залишити його вдома.
При дослідженні матеріалів кримінального провадження, які були надані на вимогу слідчого судді, слідчим суддею було з`ясовано наступне.
Згідно підтвердження дядька покійного ОСОБА_6 від 11 червня 2021 року (а. с. 54), він засвідчує про те, що фельдшером ОСОБА_6 було запропоновано транспортування ОСОБА_8 до медзакладу. Дядько разом з батьком ОСОБА_7 сказали, щоб сина (племінника) залишити вдома.
Однак, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено слідчим, хворий знаходився при свідомості, що підтвердив фельдшер у своїх письмових поясненнях (а. с. 79), та міг дати відповідь стосовно його госпіталізації, однак фельдшер не з`ясовував його думку безпосередньо та не отримав від нього письмову відмову від госпіталізації до медичного закладу.
Право пацієнта відмовитися від медичної допомоги гарантоване йому Конституцією України та Цивільним кодексом України, у якому ідеться про те, що «повнолітня дієздатна фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій і може керувати ними, має право відмовитися від лікування» (ч. 4 статті 284).
Згідно ч. 4 ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII, пацієнт, який набув повної цивільної дієздатності і усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними, має право відмовитися від лікування.
Якщо відсутність згоди може призвести до тяжких для пацієнта наслідків, лікар зобов`язаний йому це пояснити. Якщо і після цього пацієнт відмовляється від лікування, лікар має право взяти у нього письмове підтвердження, а при неможливості його одержання - засвідчити відмову відповідним актом у присутності свідків» (ч. 3 ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я»).
Вказаних вимог закону фельдшером при огляді хворого дотримано не було.
Окрім цього, як вбачається із пояснень фельдшера ОСОБА_6 , що містяться в матеріалах кримінального провадження, покійному ОСОБА_3 попередньо поставлено діагноз «токсична дія алкоголю», проте у відповідності до висновку експерта № 381 від 11 червня 2021 року (а. с. 117), при судово-медичній експертизі взірців крові та сечі від трупа ОСОБА_3 , метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів не виявлено, як і не відчувався запах алкоголю при розтині порожнини його тіла. Також, згідно висновку експерта № 602 (а. с. 125) при газохроматографічному дослідженні взірців крові та сечі від трупа ОСОБА_3 метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомері не виявлено. Таким чином, судово-медичних даних щодо вживання ОСОБА_3 незадовго до настання смерті алкогольних напоїв немає.
Дані обставини слідчим при проведенні досудового розслідування не були з`ясовані та досліджені.
Вказане, на думку слідчого судді, свідчить про формальний характер такого досудового розслідування та невжиття заходів для виконання завдань кримінального провадження, що безумовно не відповідає вимогам ч. 5 ст. 38 КПК України щодо обов`язку органу досудового розслідування застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Вказані обставини беззаперечно свідчать про недотримання органом досудового розслідування вимог закону щодо всебічного, повного і неупереджено дослідження усіх обставин кримінального правопорушення, а також належної обґрунтованості прийнятої постанови, яка б не викликала жодних сумнівів в правильності прийнятого рішення.
У зв`язку з цим існують обставини, що вказують на поверховість здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, як наслідок, рішення слідчого про закриття кримінального провадження слід оцінювати як невмотивоване. Зазначене стало наслідком передчасного і помилкового висновку слідчого про наявність підстав для закриття кримінального провадження.
При цьому слід взяти до уваги, що слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, та слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування й він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що матеріали кримінального провадження свідчать про те, що постанова слідчого є невмотивованою та необґрунтованою, у зв`язку з чим скарга адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження №0000090 від 13 травня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.
Керуючись ст. ст. 25, 38, 91, 92, 94, 284, 303, 304, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
ПОСТАНОВИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_3 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000090 від 13 травня 2021 року - задоволити.
Постанову слідчого СВ ВГІ № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_5 від 30 травня 2022 року про закриття кримінального провадження № 0000090 від 13 травня 2021 року - скасувати.
Копію ухвали з матеріалами кримінального провадження № 0000090 від 13 травня 2021 року повернути до відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали проголошено 23 червня 2022 року о 15 год 00 хв в приміщенні Бучацького районного суду Тернопільської області.

Слідчий суддя Бучацького
районного суду ОСОБА_1