Справа № 159/1477/22
Провадження № 1-кс/159/695/22
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2022 року м. Ковель

Слідчий суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника ОСОБА_3 (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі Ковельського РУП ГУНП у Волинській області) ОСОБА_5 від 21.01.2022 про закриття кримінального провадження №0000998 від 27.11.2021,

в с т а н о в и в :

28.04.2022 до суду засобами поштового зв`язку надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілого ОСОБА_4 про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000998 від 27.11.2021.

Скарга мотивована тим, що у даному кримінальному провадженні, яке розпочато за заявою ОСОБА_4 про незаконне проникнення на його земельну ділянку сторонніх осіб, без проведення слідчих дій та з`ясування дійсних обставин справи прийнято передчасне рішення про відсутність складу кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.162 КК України і закрито провадження. Представник потерпілого вважає оскаржувану постанову незаконною, просить її скасувати, забезпечивши у такий спосіб повноту досудового розслідування.

В судовому засіданні представник потерпілого адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав з наведених вище мотивів, неповноту досудового розслідування пояснив тим, що не допитаний потерпілий і не визначений розмір спричинених потерпілому збитків.

Заслухавши прокурора, який проти задоволення скарги заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Предметом оскарження є постанова дізнавача про закриття кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

Обов`язковими елементами складу кримінального правопорушення є суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт та об`єктивна сторона. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу кримінального правопорушення у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів.

За матеріалами кримінального провадження досудове розслідування розпочато 27.11.2021 на підставі заяви ОСОБА_4 щодо проникнення сторонньої особи на належну йому земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відомості до ЄРДР внесені відповідно до рішення слідчого судді за ознаками ч.1 ст.162 КК України.

Постановою від 09.12.2021 ОСОБА_4 визнаний потерпілим.

У заяві про злочин (а.с.12) і під час допиту потерпілий ОСОБА_4 (а.с.32-34) повідомив, що в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка та разом з господарськими приміщеннями свого часу належала деревообробному комбінату, батько придбав землю, частина приміщень перейшла у власність МПП «К.О.Т.», а три частини приміщень перейшли у власність ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . У серпні 2019 року між зазначеними особами та батьком був укладений договір сервітуту, який передбачав право цих осіб проїзду до належних їм приміщень. Після переходу права власності до потерпілого він заперечив право використання сервітуту третіми особами, з цією метою припинив вільний доступ до земельної ділянки шляхом навішування тросу між в`їздними воротами. 12.11.2021 близько 10 години 20 хвилин сторонні особи, а саме ОСОБА_10 та ще один невідомий чоловік, на автомобілі незаконно, без дозволу потерпілого після тривалої суперечки вирвали трос і проникли на земельну ділянку.

В ході досудового розслідування були допитані також свідок ОСОБА_11 , проведено огляд місця події, долучено до кримінального провадження матеріали відеофіксації подій, що розслідувалися, проведено перевірку інформації, викладеної у повідомленні про злочин, зібрані письмові докази, зокрема щодо встановлення на договірних засадах сервітуту використання землі по АДРЕСА_1 для проїзду.

Постановою дізнавача Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 21.01.2022 кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Закриття кримінального провадження обґрунтовано тим, що між ОСОБА_4 , як власником земельної ділянки, та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , як користувачами гаража, фактично виник спір щодо порядку користування земельною ділянкою щодо якої встановлено сервітут для проїзду до гаража, що свідчить про цивільно правові відносини та виключає наявність складу кримінального правопорушення за ознаками ч.1 ст.162 КК.

З такими висновками органу дізнання суд погоджується.

Диспозицією ч. 1 статті 162 КК України передбачена відповідальність за умисне незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

З об`єктивної сторони порушення недоторканності житла, серед іншого, може бути вчинене у формі незаконного проникнення до житла чи іншого володіння особи.

Під незаконним проникненням до володіння особи слід розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи в порушення встановленого законом порядку, на земельну ділянки, у гараж, інші будівлі господарського, виробничого призначення, відокремлені від житлових будівель, щодо яких особа здійснює право володіння.

З суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення за цією статтею характеризується лише прямим умислом, винний усвідомлює, що порушує недоторканість володіння особи і бажає цього.

З матеріалів даного провадження вбачається, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :41:010:0101. Земельна ділянка отримана ним у спадок від батька та згідно з земельним кадастром має обмеження щодо використання сервітут третіх осіб.

Договором про встановлення земельного сервітуту від 23.08.2019 визначено право ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 на постійне обмежене безоплатне користування частиною вказаної земельної ділянки, що на момент укладення договору належала спадкодавцю потерпілого ОСОБА_6 . За умовами договору сервітут передбачає право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху відповідно до плану земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється сервітут.

Вказана земельна ділянка огороджена і є територією, через яку можливий і фактично здійснюється єдиний проїзд до приміщень гаражів. Один з гаражів належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , яка за договором надала це приміщення у безоплатне користування ОСОБА_11 .

Потерпілий ОСОБА_4 вважає, що ОСОБА_11 та ОСОБА_15 , здійснюючи проїзд через земельну ділянку, порушують недоторканість належного йому володіння, оскільки земельний сервітут належить ОСОБА_16 і виключно вона має право користування земельною ділянкою для проїзду до свого нерухомого майна і не вправі передавати таке право третім особам.

Водночас ОСОБА_11 під час допиту в якості свідка (а.с.46-48) показав, що є сином ОСОБА_7 і разом із своїм братом ОСОБА_17 облаштував в гаражі, що належить матері на праві власності, майстерню. До гаража є лише один проїзд по земельній ділянці, яка належала ОСОБА_18 . За життя батька потерпілого жодних перешкод у користуванні земельною ділянкою не було, після успадкування землі потерпілим, останній почав вимагати у власників гаражів викупити земельну ділянку, ситуація загострилась влітку 2021 року, коли потерпілий заборонив проїзд до гаражів. 12.11.2021 виникла чергова суперечка, коли ОСОБА_19 намагався зняти трос і проїхати до гаража, обидві сторони викликали поліцію, після чого ОСОБА_20 вимкнув електропостачання до гаража ОСОБА_21 .

Згідно зі ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).
Статтею 404 Цивільного кодексу України, зокрема, визначено правові підстави права користування чужою земельною ділянкою, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Аналогічного змісту норми щодо земельного сервітут містяться у Земельному кодексі України.

Зокрема, одним із видів сервітуту, відповідно до норми статті 99 Земельного кодексу України, є право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Відповідно до частини першої статті 101 Земельного кодексу України дія земельного сервітуту зберігається в разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлено земельний сервітут, до іншої особи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.06.2019 у справі № 911/2701/17 при вирішенні питання про можливість користуватись сервітутом для проїзду особами не зазначеними в договорі сервітут, сформувала правову позицію, вказавши, що «земельний сервітут не може бути відокремлений від земельної ділянки, до якої має відношення. Зміна власника/користувача земельної ділянки зумовлює збереження земельного сервітуту для цієї ділянки, а не для особи. Тобто суб`єктом сервітутних правовідносин стає новий власник/користувач земельної ділянки замість колишнього власника/користувача, який перестає бути суб`єктом сервітутних правовідносин. Юридична особа, якій належить сервітут, може користуватися чужим майном так само, як ним звичайно користувався би власник, з урахуванням обсягу прав щодо користування, визначеного сервітутом. Так, якщо змістом сервітуту є право проїзду через частину чужої земельної ділянки, то юридична особа, якій належить сервітут, може здійснювати своє право для проїзду членів виконавчого та інших органів юридичної особи, зокрема її членів, для проїзду працівників юридичної особи, відвідувачів юридичної особи, зокрема її контрагентів (які, наприклад, поставляють продукти, будівельні матеріали, здійснюють ремонт майна юридичної особи чи будівництво, здійснюють обслуговування комунікацій) тощо.»

Таким чином, потерпілий ОСОБА_4 помилково вважає, що в даному випадку має місце особистий сервітут ОСОБА_16 .

Земельний сервітут встановив право доїзду до гаража ОСОБА_22 і не містить законодавчих обмежень для проїзду по цій земельній ділянці інших осіб, які діють в інтересах власника гаража.

Обсяг використання сервітуту може бути предметом зміни договірних відносин чи їх розірвання.

За таких обставин, дізнавач у даному кримінальному провадженні прийшов до правильного висновку про відсутність в діянні ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, оскільки за жодних умов не йдеться про очевидно незаконне проникнення до володіння особи.

Між сторонами дійсно має місце цивільно-правовий спір.

Що стосується доводів представника потерпілого адвоката ОСОБА_3 щодо неповноти досудового розслідування через не визначення дізнавачем спричинених потерпілу збитків, які полягають у вартості пошкодженого навісного тросу, то вони не впливають на правильність рішення про закриття кримінального провадження, оскільки за відсутності об`єктивної та суб`єктивної складової кримінального правопорушення із формальним складом немає потреби у визначенні розміру збитків. Потерпілий не позбавлений можливості збирати докази у цивільному судочинстві.

З урахуванням наведеного скарга на постанову про закриття кримінального провадження задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову дізнавача Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 21.01.2022 про закриття кримінального провадження №0000998, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, 27.11.2021 - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний тест ухвали складено 11.05.2022.

Слідчий суддя ОСОБА_1