Справа № 455/1108/22
Провадження № 1-кп/455/244/2022
У Х В А Л А

Іменем України

21 вересня 2022 року м. Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Титова А.О.,

за участю секретаря судових засідань Гавриляк О.Б.,

за участю:

прокурора Старосельської Т.С.,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_1 ,

захисника Терлецького Ю.М.,

законного представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000299 від 18.06.2022 року, за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до

ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець та житель АДРЕСА_1 , з середньою освітою, інвалід ІІ групи з дитинства),

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Рапак В.М. звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_1 , у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, яке погоджено з прокурором Старосамбірського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області Старосельською Т.С.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, крім того, Указом Президента України №2212-ІХ від 21 квітня 2022 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, який затверджено Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ.

18.06.2022 року близько 13:30 год. ОСОБА_1 знаходячись в с. Бачина Самбірського району шляхом вільного доступу, відчинивши вхідні двері проник до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , звідки з жіночої сумочки, яка знаходилась у коридорі житлового будинку, таємно викрав гаманець чорного кольору, вартість якого становить 100 гривень, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1700 гривень та дві банківські картки видані на ім`я потерпілої чим спричинив потерпілій ОСОБА_3 матеріальну шкоду на загальну суму 1800 гривень.

Органом досудового розслідування та прокурором дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у житло в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_1 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

В зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду про застосування до ОСОБА_1 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до 6 відділення Комунального некомерційного підприємства «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив його задовольнити та застосувати до особи, примусові заходи медичні заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Захисник не заперечував проти клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, однак з огляду на те, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи з дитинства, а завдана суспільно небезпечним діянням шкода відшкодована потерпілій, яка не має до останнього претензій, просив застосувати примусовий захід медичного характеру в вигляді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Законний представник ОСОБА_2 , повідомила суду, що її брат дійсно має психічне захворювання, просила застосувати примусовий захід медичного характеру в вигляді госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, судом встановлено наступне.

Враховуючи те, що фактичні обставини вчинення суспільно-небезпечного діяння підтверджені та не оспорюються особою, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, на підставі частини 3 статті 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає достатнім обмежитись допитом особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, а також дослідженням документів, які характеризують його особу.

Судом з`ясовано, що учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні сумніви у добровільності їхньої позиції, та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_1 факт вчиненя крадіжки визнав та пояснив, що 18.06.2022 року він приїхав на електропоїзді в село Бачина та йдучи дорогою села, зайшов у житловий будинок, де на вішалці побачив жіночу сумку темно-синього кольору та витягнувши із неї гаманець, вийшов з будинку. Після цього, побачивши, що за ним іде потерпіла - викинув гаманець в кущі біля дороги.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 22 липня 2022 року № 288 ОСОБА_1 у період інкримінованого йому діяння і в теперішній час виявляє хронічне психічне захворювання у формі розумової відсталості в ступіні вираженої дебільності з емоційно вольовим порушенням, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час інкримінованих йому дій страждав хронічним психічним захворюванням у формі розумової відсталості в ступені вираженої дебільності з емоційно вольовими порушеннями, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.

Оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст.185 КК України, було вчинено ОСОБА_1 .

В той же час, суд звертає увагу на те, що згідно з ст. 19 КК України, осудність характеризує здатність особи усвідомлювати значення своїх дій (бездіяльності) і керувати ними та є ознакою злочину. Водночас, неосудна особа позбавлена такої здатності внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння в стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, до неї за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією із форм вини, як ознаки злочину, яка включає усвідомлення особою характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання (свідоме допущення) їх настання. Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Відтак, умисел, мотив та мета є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними, тобто є неосудною. Із зазначеним станом несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Окрім цього, відповідно до ст. 505 КПК України, обставинами, які підлягають встановленню у такому кримінальному провадженні є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення цього суспільно небезпечного діяння певною особою; наявність у особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи з психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення чи на час досудового розслідування та інші обставини. Таким чином, предмет доказування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей та не включає питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, тоді як умисел, мотив та мета є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Відтак суд не враховує посилання слідчого та прокурора на наявність у ОСОБА_1 умиселу на вчинення суспільно небезпечного діяння.

Статтею 513 КПК України передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру та якщо слід, то які саме.

Згідно п.1 ч.1 ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Тобто, ОСОБА_1 в період вчинення суспільно небезпечного діяння був і в теперішній час є неосудним.

Враховуючи вищевикладене, та ту обставину, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вчинено ОСОБА_1 в стані неосудності, суд вважає, що з метою запобігання вчинення останнім суспільно-небезпечних діянь, слід застосувати до нього примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру:

1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку;

2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом;

3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом;

4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Вирішуючи питання щодо заходу медичного характеру, суд бере до уваги те, що за місцем проживання скарг на нього не надходило, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, однак перебуває на обліку у лікаря- психіатра.

Разом з тим, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 288 від 22 липня 2022 року ОСОБА_1 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги саме із посиленим наглядом.

За таких обставин суд не може погодиись із правовою позицією захисника та законного представника про можливість застосування до ОСОБА_1 госпіатлізації до закладу з надання психіатрічної допомоги із звичайним наглядом.

Частиною 4 ст.94 КК України передбачено, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про застосування щодо ОСОБА_1 примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом відповідно до п.3 ч.1 ст.94 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.19, 20, 93, 94, 96 КК України, ст. ст. 362, 371, 372, 503, 508, 512, 513, 516 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі посиленим наглядом до Комунального некомерційного підприємства «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня».

Речові докази: гаманець чорного кольору із надписом "Deyabier", грошові кошти в сумі 1700 гривень, а саме: три куп`юри номіналом 500 гривень та одну купюра номіналом 200 гривень, дві банківські карти номер: НОМЕР_1 та НОМЕР_2 - повернути власнику ОСОБА_3 .

До вступу ухвали в законну силу обраний запобіжний захід ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають небезпечну поведінку з утриманням у Комунальному некомерційному підприємстві «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Суддя Титов А.О.