печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ПАТ «Укрнафта» про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000235,-
В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ПАТ «Укрнафта» звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000235.
Мотивуючи означене клопотання, заявник вказує, що арешт на майно ПАТ «Укрнафта» (скраплений газ) було накладено необґрунтовано, що, в силу припису ч. 1 ст. 174 КПК України, є підставою для його скасування.

Також відпала необхідність у продовженні, хоча і накладеного необґрунтовано, однак чинного, обмеження права власності ПАТ «Укрнафта», оскільки арешт було накладено саме на скраплений газ виробництва ПАТ «Укрнафта», що є предметом договорів, укладених із ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» за наслідками проведеного 27.04.2022 додаткового аукціону №100Д, відмова покупця через втрату інтересу до виконання цих договорів та законодавчо встановлений для ПАТ «Укрнафта» обов`язок реалізувати на додатковому біржовому аукціон той газ, який не був реалізований, є свідченням того, що у подальшому застосуванні арешту, вжитого ухвалою слідчого судді від 19.05.2022 у справі №463/3585/22 (провадження №1-кс/463/2424/22), відпала необхідність газ повинен бути повторно запропонований до продажу на біржовому аукціоні. Інакше це буде, з одного боку, порушенням чинного законодавства, а з іншого прав та законних інтересів власника майна, ПАТ «Укрнафта,» щодо отримання плати за видобутий газ / вироблену продукцію.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається якщо прокурор (слідчий) не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідні дані мають бути зазначені у клопотанні слідчого, який звертається до слідчого судді з проханням арештувати майно, та, відповідно, в ухвалі слідчого судді, однак такі данні не були зазначені в порушення норм КПК України.

Вимога про те, що підозра має бути обґрунтованою, є значною частиною гарантії недопущення свавільного застосування до особи як запобіжного заходу, так і інших заходів забезпечення кримінального провадження, у т.ч. обмеження у праві вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю.

Між тим, вказана вимога закону щодо перевірки достатності доказів, що вказують на вчинення злочину, передбаченого саме ч. 2 ст. 364 КК України, слідчим суддею взагалі залишена поза увагою мотивувальна частина ухвали взагалі не містить жодних висновків щодо цього, чим грубо порушено вимоги статей 132 та 173 КПК України.

Посилання ж прокурора на нібито заниження ціни на продукцію, як спосіб вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, та «недоотримання доходів» ПАТ «Укрнафта» на суму близько 300 млн. грн. є надуманими і не підтверджується жодним доказом.

По-перше, стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину. Жоден із договорів, укладених ПАТ «Укрнафта» з ТОВ «Трансоілгаз» за наслідками проведеного 27.04.2022 аукціону №100Д, не визнаний судом недійсним ані повністю, ані в будь-якій частині, зокрема і щодо порядку чи способу визначення ціни товару.

По-друге, до визначення ціни ані ПАТ «Укрнафта», ані його службові особи не мали жодного відношення. Ціна була встановлена за наслідком проведених торгів, а її початковий (стартовий) рівень визначений створеним на підставі постанови Кабінету Міністрів України №570 від 16.10.2014 аукціонним комітетом. До складу вказаного аукціонного комітету включається п`ять представників Міністерства енергетики. Персональний склад аукціонного комітету затверджується наказом Міністерства енергетики (п. 5 Порядку організації та проведення біржових аукціонів з продажу нафти сирої, газового конденсату власного видобутку і скрапленого газу).

Саме аукціонний комітет розробляє та затверджує щорічний графік проведення аукціонів, розглядає та схвалює або відхиляє заявки на участь в аукціоні та подані заявки на проведення аукціону, а головне затверджує стартову ціну (пп. 5 п. 6 Порядку №570).

У свою чергу, відповідно до абзаців 6 та 7 пункту 19 Порядку №570, рівень стартової ціни (без урахування податку на додану вартість, транспортних витрат, діючих ставок акцизного та екологічного податків, установлених Податковим кодексом України, інших обов`язкових платежів) на аукціонах з продажу скрапленого газу, крім ціни на скраплений газ, що реалізується на спеціалізованих аукціонах, визначається на підставі митної вартості імпортованого скрапленого газу за даними Держмитслужби за 10 днів, що передують даті реєстрації заявок на проведення аукціону.

У разі коли у визначений строк скраплений газ на митну територію України не імпортувався і дані Держмитслужби для визначення митної вартості скрапленого газу відсутні, рівень стартової ціни на аукціонах з продажу скрапленого газу визначається за курсом Національного банку на умовах поставки FOB Black Sea propane-butane mix згідно з даними видання «Argus International LPG» компанії «Argus Media Ltd» як середнє значення ціни фактичних угод за 10 днів, що передують даті реєстрації заявок на проведення аукціону.Органом досудового розслідування ані на день реєстрації в ЄРДР інформації про нібито вчинений злочин, ані на день розгляду клопотання про арешт майна не було здобуто даних про те, що рівень стартової ціни на скраплений газ, реалізований за наслідками аукціону №100Д від 27.04.2022, був визначений із порушеннями приписів Порядку №570 чи що під час проведення аукціону мали місце порушення чинного законодавства. А тому твердження про заниження ціни та ще й службовими особами ПАТ «Укрнафта», які не мають жодного відношення до процедури її визначення, є умисним перекрученням фактів.

По-третє, допитаний як свідок секретар аукціонного комітету ОСОБА_4 повідомив, що подана ПАТ «Укрнафта» заявка на проведення додаткового аукціону з продажу скрапленого газу №100Д була розглянута і схвалена аукціонним комітетом, ніяких питань до неї не виникало. З метою встановлення стартової ціни продажу скрапленого газу до Держмитслужби було скеровано запит про надання інформації щодо об`єму та митної вартості скрапленого газу, який зайшов на митну територію України у відповідний період. На підставі отриманої інформації було визначено середню вартість скрапленого газу, яка становила 24 803,96 грн./т. Зазначену вартість було визначено як стартову ціну аукціону (додаток №7).

По-четверте, посилання ж в обґрунтування твердження про завдання збитків та наявність підстав вважати, що було вчинено злочин, передбачений ч. 2 ст. 364 КК України, на продаж скрапленого газу виробництва ПАТ «Укргазвидобування» за ціною 50-52 тис.грн./т не є релевантним до обставин продажу скрапленого газу виробництва ПАТ «Укрнафта», адже самим прокурором у клопотанні про накладення арешту було заначено, що придбаний у ПАТ «Укрнафта» по ціні близько 28 тис.грн./т скраплений газ реалізовано кінцевим споживачам за ціною близько 30 грн./л (націнка склала близько 7%) жодних надприбутків ніхто не отримав. Більш того в матеріалах кримінального провадження наявні матеріали, які свідчать, що обсяг реалізації скрапленого газу виробництва ПАТ «Укрнафта» є незначним, порівняно із імпортом (78%) та обсягами, що виробляються ПАТ «Укргазвидобування» (близько 40% внутрішнього виробництва) і ПАТ «Укртатнафта». Відтак саме викуп газу виробництва ПАТ «Укргазвидобування» напередодні загострення паливної кризи та зростання роздрібної ціни на нього може свідчити про намір покупців скористатися своїм монопольним становищем. Про наявність можливих ризиків саме такого типу свідчить наявний в матеріалах кримінального провадження запит Міненерго до АМКУ від 12.05.2022 №26/1.2-7.1-6246 (додаток №8).

Окрім того на сьогоднішній день середня ціна на скраплений газ становить, за даними того ж таки сайту «Мінфін», який напередодні звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна оглядав слідчий ГСУ ДБР ОСОБА_5 з метою визначення ціни на скраплений газ, становить 41,45 грн./л. Придбання ж газу за ціною вищою від ціни його роздрібної реалізації (50-52 тис.грн./т) взагалі може свідчити або про фіктивність таких договорів (відсутність наміру їх виконувати), або про придбання газу з іншою метою, ніж його реалізація як пального на АЗС.

Таким чином, прокурором, всупереч вимогам ч. 3 ст. 132 КПК України, не доведено існування обґрунтованої підозри щодо факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, що унеможливлює застосування заходу забезпечення кримінального провадження як такого.

По-п`яте, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено виключно на те майно, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення , підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи , для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, відповідно до приписів статей 94, 132, 173 КПК України, повинен був врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких прокурором (слідчим) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні прокурора, який звернувся з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Однак, зазначених вимог закону прокурор не дотримався.

Виходячи з даних обставин, вважає, що арешт на майно накладено не обґрунтовано, всупереч вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, без врахування фактичних обставин справи та наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб.
У судове засідання представник заявника не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги клопотання підтримує у повному обсязі, просить задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив клопотання про скасування арешту майна залишити без задоволення, надав письмові заперечення, вказав на те, що арештований газ є речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідає ознакам ч. 1 ст. 98 КПК України. Крім того, зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, постанова про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні №0000235 в якості речового доказу зазначеного скрапленого газу не скасована.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження та додані до нього документи дійшов до наступних висновків.
Слідчими Центрального апарату Державного бюро розслідувань (ГСУ ДБР) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000235 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
19.05.2022 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_6 у справі №463/3585/22 (провадження №1-кс/463/2424/22) було накладено арешт на майно ПАТ «Укрнафта», а саме:

- скраплений газ марки СПБТ виробництва ПАТ «Укрнафта», загальною кількістю 700 т, придбаного ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (44404415) у ПАТ «Укрнафта» (00135390) відповідно до договору №АК100Д/1-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу від 27.04.2022;

- газ нафтовий скраплений марки А виробництва ПАТ «Укрнафта», загальною кількістю 2 700 т, придбаного ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (44404415) у ПАТ «Укрнафта» (00135390) відповідно до договору №АК100Д/4-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу від 27.04.2022;

- газ нафтовий скраплений марки А виробництва ПАТ «Укрнафта», загальною кількістю 600 т, придбаного ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (44404415) у ПАТ «Укрнафта» (00135390) відповідно до договору №АК100Д/5-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу від 27.04.2022;

- газ нафтовий скраплений марок А, В, С, D виробництва ПАТ «Укрнафта», загальною кількістю 3 000 т, придбаного ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (44404415) у ПАТ «Укрнафта» (00135390) відповідно до договору №АК100Д/6-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу від 27.04.2022.

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Разом з тим, на даний час відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували, що майно, на яке накладено арешт відповідає критеріям речових доказів, визначним ст. 98 КПК України, тобто є майном набутим кримінально - протиправним шляхом або предметом кримінального правопорушення.
Отже, доводи прокурора про необхідність накладення арешту на майноз метою забезпечення збереження речових доказів є хибними.
До того ж, жодній службовій особі ПАТ «УКРАНАФТА» у кримінальному провадженні №0000235 повідомлення про підозру не здійснювалось.

У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Крім того, за змістом пункту 18 частини 1 статті 3 КПК України слідчим суддею є суддя суду першої чи апеляційної інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, визначеному цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Чинний КПК України зазначає, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201 КПК України).

Системний аналіз вищенаведених положень кримінального процесуального закону дає підстави для висновку, що незважаючи на відсутність у нормі статті 174 КПК України вказівки на підсудність клопотання про скасування арешту майна, це питання повинно розглядатися слідчим суддею того суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування.

Отже, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.
Такий висновок узгоджується й з позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 22.04.2020 року у справі № 487/7605/19 (пр. № 51-1901впс20), а також в ухвалі від 13.10.2020 у справі № 607/16332/20 ( № 51- 4916 впс 20).
Місцем реєстрації органу досудового розслідування (ЦА ДБР) є м. Київ, вул. Панаса Мирного, 28, що в межах територіальної юрисдикції Печерського районного суду міста Києва.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що правова підстава для арешту майна, спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 173, 174 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19.05.2022 у справі №463/3585/22 (провадження №1-кс/463/2424/22) у кримінальному провадженні №0000235 на майно ПАТ «Укрнафта», а саме:

- 239,93 т скрапленого газу марки СПБТ виробництва ПАТ «Укрнафта», що був предметом за укладеним 27.04.2022 між ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (ід.к. 44404415) та ПАТ «Укрнафта» (ід. к. 00135390) договором №АК100Д/1-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу (Гнідинцівський ГПЗ);

- 958,18 т газу нафтового скрапленого марки А виробництва ПАТ «Укрнафта», що був предметом за укладеним 27.04.2022 між ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (ід.к. 44404415) та ПАТ «Укрнафта» (ід. к. 00135390) договором №АК100Д/4-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу (Глинсько-Розбишівське виробництво Качанівського ГПЗ);

- 354,91 т газу нафтового скрапленого марки А виробництва ПАТ «Укрнафта», що був предметом за укладеним 27.04.2022 між ТОВ «ТРАНСОІЛГАЗ» (ід.к. 44404415) та ПАТ «Укрнафта» (ід. к. 00135390) договором №АК100Д/5-2-СГ купівлі-продажу скрапленого газу (Долинський ГПЗ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1