УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2022 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000390, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000390, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000390 від 26.07.2022 про те, що у період з 2021 року по теперішній час громадянин України ОСОБА_4 за попередньою змовою з представниками іноземної компанії «EKOCENT Sp. z o.o.», службовими особами ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та громадянами України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , діючи умисно, надав сприяння спецслужбам російської федерації у проведенні підривної діяльності проти України (шляхом постачання неякісних товарів військового призначення російського виробництва, фінансування російського оборонно-промислового комплексу та зриву постачання боєприпасів збройним формуванням України в умовах воєнного стану) на шкоду обороноздатності, державній та економічній безпеці України.
Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює Офіс Генерального прокурора.
29.09.2022 на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.09.2022 проведено обшукза місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено:
-мобільний телефон чорного кольору Redmi Model M 2010 J 19SY IMEI-1: НОМЕР_1 ;

-європейська митна декларація із написом «22PL445010E1815577»;

-ЦМР на товар (торгівельна накладна) із написом «ПП ЗДП UA100380/00…/357250 ЗДП 22 UA141…»;

-документ з написом «Международная товарительница №11-07-000001»;

-договір заявка №0807/3 від 08 липня 2022 року№

-акт №00064 надання послуг затверджений директором ТОВ «Трансальянс груп»;

-рахунок №00064 від 13 липня 2022 року.

Слідчим 29.09.2022 винесено постанову про визнання вищевказаних грошових коштів речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000390.
У зв`язку вищевикладеним, для забезпечення збереження речових доказів, прокурор вказує про те, що виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Крім того, щодо вилучених вищевказаних речей до них необхідно провести додаткові слідчі дії, в тому числі призначення експертиз, що є підставою для накладення арешту на майно, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.
У судове засідання прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином, однак через канцелярію суду подав заяву в якій просив проводити розгляд без його участі та просив клопотання задовольнити.
Власник майна ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, на електрону пошту надіслав заяву щодо розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна без його участі, зазначивши, що не заперечує щодо задоволення даного клопотання.
Дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Із матеріалів клопотання вбачається, що Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000390 від 26.07.2022.
Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснює Офіс Генерального прокурора.
Звернення прокурора з клопотанням про арешт на вказане майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучені предмети мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою старшого слідчого в ОВС 4 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України від 29.09.2022 у кримінальному провадженні № 0000390 від 26.07.2022 майно, на яке прокурор просить накласти арешт, визнано речовими доказами.
Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При цьому, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення.
Слідчий суддя також приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, наявність підстав для проведення експертизи, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні прокурора майна.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000390, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2022, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України задовольнити.
Накласти арешт на майно, вилучене за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
-мобільний телефон чорного кольору Redmi Model M 2010 J 19SY IMEI-1: НОМЕР_1 ;

-європейська митна декларація із написом «22PL445010E1815577»;

-ЦМР на товар (торгівельна накладна) із написом «ПП ЗДП UA100380/00…/357250 ЗДП 22 UA141…»;

-документ з написом «Международная товарительница №11-07-000001»;

-договір заявка №0807/3 від 08 липня 2022 року;

-акт №00064 надання послуг затверджений директором ТОВ «Трансальянс груп»;

-рахунок №00064 від 13 липня 2022 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1