Справа № 631/866/20
Провадження № 1-кп/631/26/22
У Х В А Л А

про обрання запобіжного заходу

05 липня 2022 року смт Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши і перевіривши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань № 1 Нововодолазького районного суду Харківської області справу з єдиним унікальним № 631/866/20 за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2020 року під № 0000240 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшли матеріали кримінального провадження № 0000240, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2020 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, судове провадження у справі з єдиним унікальним № 631/866/20 (провадження № 1-кп/631/26/22).

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року було призначено підготовче судове засідання по справі.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 липня 2021 року оголошено у розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 05 липня 2022 року поновлено провадження у справі.

Під час підготовчого судового засіданні прокурор підтримала клопотання надане через канцелярію суду за вхідним № 1583/22-вх від 05 липня 2022 року щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання обґрунтувала наступним.

29.09.2020 у кримінальному провадженні № 0000240 від 29.07.2020 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 5 ст. 185 КК України прокурором затверджено обвинувальний акт, який направлено до суду для розгляду по суті.

Обвинувачений ОСОБА_4 жодного разу за викликом в судове засідання не прибув, ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області від 18.01.2021, 04.02.2021, 22.04.2021 та 20.05.2021 про привід обвинуваченого виконано не було з причин відсутності останнього за місцем мешкання.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01.07.2021 ОСОБА_4 оголошений в розшук, а судове провадження зупинено.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, та відноситься до особливо тяжкого злочину. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду - в зв`язку з тим, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, переховувався від явки до суду, обвинувачується у вчиненні особливо-тяжкого злочину; п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному проваджені, оскільки останні в судовому засіданні не допитані, докази не досліджені; п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та вчинив нове кримінальне правопорушення у період не знятої та не погашеної судимості. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 з урахуванням вимог ст. 178 КПК України, а саме: вагомих доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість та вид покарання у вигляді позбавлення волі на термін до дванадцяти років, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у скоєнні кримінального правопорушення, за віком та станом здоров`я не має перешкод щодо обрання йому запобіжного заходу, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, репутацію обвинуваченого, який ніде не працює та не навчається, раніше судимий, має не зняту та не погашену судимість, відсутність у його власності нерухомого майна, наявність ризиків повторення протиправної поведінки, необхідно обрати у виді тримання під вартою. Менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення вище перелічених ризиків. Просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Сторона захисту заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати домашній арешт.

Обвинувачений підтримав думку захисника, пояснив, що дійсно не з`являвся до суду, проте розуміє, що вчинив не правильно. Зараз перебуває у территоріальній обороні й має намір зібрати документи для проходження військової служби.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження та проаналізувавши докази на обґрунтування доцільності обрання заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, доходить наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, а саме, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 3 ст. 315 КПК України встановлено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України унормовано мету та підставу застосування запобіжного заходу, а саме: метою є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується; підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вимогами ст. 178 КПК встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. п. 1 3 ч. 1 даної статті та згідно з приписами ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та визначені у пунктах 1 12 частини 1 вказаної статті.

В даному випадку, за обставин, викладених у сформульованому обвинуваченні, у вказаному кримінальному провадженні було висунуто обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні особливо тяжкого злочину.

В ході обговорення питання доцільності обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, відповідно до обвинувального акту та долучених до кримінального провадження матеріалів встановлено такі відомості:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харків, громадянин України, має середню- технічну освіту, за його твердженням працює у ТРО м. Запоріжжя, не одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий за ч. 3 ст. 185 КК України 17.08.2018 р. Київським районним судом м. Харкова до позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. Вказане свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків у обвинуваченого.

ОСОБА_4 на час розгляду клопотання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, не відноситься до осіб з інвалідністю, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію.

Відповідно, аналізуючи указані фактори у цьому провадженні в їх сукупності на предмет перевірки дійсності у справі обставин визначених ч. 1 ст. 194 КПК України, суд ураховує, що застосування до підозрюваного будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що передбачено ч. 5 ст. 9 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (наприклад, пункт 32 рішення від 30 серпня 1990 року у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86)) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

В даному випадку судовий розгляд кримінального провадження не завершений та знаходиться на стадії підготовчого судового провадження.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

На цей час в даному кримінальному провадженні обвинуваченого, представника потерпілого та свідків не допитано, докази, передбачені ст. 84 КПК України з боку сторони обвинувачення та захисту, не досліджені, у зв`язку з чим, враховуючи наведені дані суд вважає, що обставини регламентовані ст. 177, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу є дійсними, беручи до уваги наявні дані, які підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений має певне відношення до подій відображених в обвинувальному акті (суд не удається на цій стадії до оцінки його дій та ролі з точки зору норм Кримінального кодексу України, а лише констатує факт, того, що вони пов`язані з цими подіями).

Таким чином, під час розгляду заявленого клопотання, суд вважає, що в даному конкретному випадку існують ризики, передбачені п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, оскільки обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Також, реальним є ризик переховування, адже наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, а у даному конкретному випадку, такий ризик є обґрунтованим, оскільки він належним чином умотивований прокурором та підтверджується наявними матеріалами. При цьому, суд ураховує, що обвинувачений не з`являвся на виклики суду у зв`язку з чим ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 липня 2021 року його було оголошено у розшук.

Слушним є і ризик впливу на свідків.

Так, оцінюючи наявність цього ризику у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань цих осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмеженим у спілкуванні із цими особами, яким відомі обставини вчинення злочину у яких останній обвинувачується, він може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Тим самим, наявності ризику впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також суд погоджується з твердженням прокурора щодо наявності ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 раніше судимий та маючи не зняту та не погашену судимість вчинив новий злочин.

Враховуючи вищевикладене, як наслідок є дійсними обставини визначені п. п. 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Відповідно ж до наведеної норми права наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, суд ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, ураховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене суд у ракурсі встановлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він, по-перше, буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та по-друге, зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не встановлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам.

Будь яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Суд не може прийняти до уваги доводи сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого домашнього арешту оскільки зазначений запобіжний захід не здатен запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Усі запобіжні заходи що передбачають можливість обвинуваченого перебувати на волі, дають йому можливість вчиняти будь-які дії, які можуть призвести до негативних наслідків щодо ухилення від виконання процесуальних обов`язків, покладених на нього як на обвинуваченого, а також те, що застосування відносно нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 року № 14-рп/2003 встановлено, що тяжкість злочину не є єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою, а враховується разом з іншими обставинами по справі.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Приймаючи до уваги, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними ст. ст. 177, 178, 183, 194, 315 та 331 КПК України, обрати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строків визначених законом.

Частиною 3 ст. 183 КПК України на суд покладено обов`язок, при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити розмір застави, достатньої для виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.

Вирішуючи питання щодо розміру застави суд виходить з приписів п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, який передбачає, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені особливо тяжкого злочину в межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також бере до уваги майновий стан обвинуваченого та його відношення до вчиненого та вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 заставу у розмірі, що дорівнює вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, саме такий розмір застави буде здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Абзацом 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2481 гривень, а отже розмір застави становитиме 198480 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 131, 132, 176 178, 182 184, 186, 193 194, 196, 314, 315, 331, 369 372, 392, 532, 533 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме до 02 вересня 2022 року включно.

Одночасно визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень 00 копійок.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (номер рахунку UA0006674, МФО банку одержувача 820172, код отримувача за , отримувач Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, банк отримувача ДКСУ у місті Київ, призначення платежу застава, справа № 631/866/20, номер провадження № 1-кп/631/26/22, з обов`язковою вказівкою П.І.Б. обвинуваченого.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в даній ухвалі протягом дії цієї ухвали.

При винесенні визначеної суми застави звільнити з-під варти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2020 року за № 0000240 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення обвинуваченого з-під варти, та повідомити усно і письмово Нововодолазький районний суд Харківської області.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що з моменту звільнення його з-під варти у зв`язку з внесенням застави він вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити термін дії обов`язків, покладених судом на ОСОБА_4 , у разі внесення застави до 02 вересня 2022 року.

Попередити ОСОБА_4 , що у разі невиконання обов`язків покладених судом, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено законом покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Зобов`язати прокурора Нововодолазького відділу Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 негайно повідомити близьких родичів ОСОБА_4 про тримання під вартою останнього.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала суду про обрання тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме Полтавського апеляційного суду, з урахуванням розпорядження голови Верховного Суду від 25 березня 2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)», протягом семи днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, як і не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1