КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/217/22 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.07.2022 року м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
адвокатів обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, безробітного, із базовою середньою освітою, не має місце реєстрації, проживає по АДРЕСА_1 , судимого:

-30.01.2007 року вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік;

-18.12.2009 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 1 ст. 310, ч. 2 ст. 185, КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю один рік шість місяців;

-01.06.2011 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, не одруженого, безробітного, із базовою середньою освітою, зареєстрований по АДРЕСА_2 , проживає по АДРЕСА_3 , відповідно до положень ст. 89 КК України не судимий,

засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк дев`ять років.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винуватими за вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
ОСОБА_11 , 15 лютого 2019 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, знаходився за місцем проживання, що розташоване у АДРЕСА_4 ; в цей час до нього прийшли ОСОБА_12 , разом із ОСОБА_8 , з вимогою повернути грошові кошти, які нібито ОСОБА_11 , був винний їх спільному знайомому ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_12 , із ОСОБА_8 отримавши від ОСОБА_11 відмову в їх вимогах, нанесли останньому тілесні ушкодження, та пішли з подвір`я пообіцявши ОСОБА_11 повернутися.

У подальшому, 17 лютого 2019 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 перебував вдома та відпочивав. В цей момент до нього знову прийшли ОСОБА_12 разом із ОСОБА_8 повторно з вимогою повернути грошові кошти. В подальшому отримавши відмову у вимозі повернути борг ОСОБА_12 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи умисно почали наносити потерпілому ОСОБА_11 багаточисельні удари кулаками рук, ногами та дерев`яною палицею в область голови в результаті чого, спричинили потерпілому ОСОБА_11 згідно висновку судово-медичного експерта №225 від 15.03.2019 року тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: крововиливу під павутинну оболонку лівої півкулі великого мозку як по верхній випуклій, так і по нижній прилягаючій до основи черепу поверхні, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень небезпечних в момент заподіяння, а також тілесні ушкодження у вигляді садна центральної частини лоба, крововиливів верхнього і нижнього повік обох очей, гематоми лівої вушної раковини, крововилив підборіддя справа, садна на крижах - які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Від отриманих травм потерпілого ОСОБА_11 було госпіталізовано до реанімаційного відділення Кіровоградської обласної лікарні, останній від отриманих травм помер. Смерть ОСОБА_11 , наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми з подальшим розвитком набряку речовини головного мозку і крововиливу в продовгуватий мозок.

В апеляційних скаргах учасники судового провадження висловлюють такі вимоги.

Адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 за відсутністю достатніх доказів для доведення його винуватості та вичерпаності можливості їх отримати.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Потерпіла ОСОБА_14 не є очевидцем події, обставини їй відомі з чужих слів.
Протокол огляду місця події від 17.02.2019 року будинку ОСОБА_11 не підтверджує дій ОСОБА_8 , спрямованих на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . Протокол не відповідає вимогам ст. 109 КПК України.
Протокол огляду місця події від 17.02.2019 року, протокол огляду місця події від 24.02.2019 року кабінету та кімнати КЗ «Кіровоградська обласна лікарня», висновки експертів також не є доказами винуватості.
Висновок експерта № 225 від 15.03.2019 року: експертом не визначено механізму тілесних ушкоджень та час отримання їх потерпілим; визначено, що тілесні ушкодження могли утворитись за різних обставин, локалізація тілесних ушкоджень доступна для спричинення власноруч. Однак судом неправильно інтерпретовано даний висновок і покладено в основу обвинувального вироку.
Висновок експерта № 225 (інший) визначає, що ушкодження на тілі потерпілого мають загальну групову ознаку травматичного контакту з тупим об`єктом, індивідуальних особливостей ушкодження не мають. Висновки суду про те, що удари потерпілому спричинені дерев`яною палицею циліндричної форми, не узгоджуються із даним висновком, оскільки палиця має обмежену поверхню.
Висновки суду про підтвердження вини ОСОБА_8 висновками експертів №№ 157, 27, 27, 25, 152, 151 безпідставні. Кров ОСОБА_8 безпосередньо не досліджувалась, по двох висновках суд не взяв до уваги про можливе походження крові від особи із групою крові А(ІІ), не з`ясував групу крові обвинувачених.
Висновки експертів №№ 26, 28, 29 не враховані судом. Цими висновками не віднайдено у відібраних у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зрізах нігтів крові та епітеліальних клітин. Вказане виключає спричинення обвинуваченими тілесних ушкоджень ОСОБА_11 кулаками рук.
Не знайдено доказів на те, що обвинувачені завдавали ОСОБА_11 ударів ногами.
Інші докази у провадженні суперечливі.
Адвокат, посилаючись на показання ОСОБА_8 в суді, зауважує, що ОСОБА_8 вказував, що кров потерпілого могла потрапити на нього, коли він вів потерпілого, підіймав з підлоги, а на дерев`яну палицю коли перекладав її.
Обвинувачений ОСОБА_7 в показаннях вказував, що у ОСОБА_11 ніколи не було грошей, вони за боргом не приходили; 15 лютого 2019 року він не приходив до ОСОБА_11 , показання ОСОБА_15 неправдиві.

Свідок ОСОБА_16 підтвердив показання обвинувачених.

Показання свідка ОСОБА_15 (яка не є очевидцем події і не могла сказати напевно, хто бив ОСОБА_11 ) протягом судового слідства суперечливі і непослідовні. Крім того, свідок схильна до надмірного споживання алкогольних напоїв, і навіть коли на місце події приїхав поліцейський патруль, вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що могло утруднити сприйняття нею дійсних обставин.

Показання інших свідків не підтверджують вину ОСОБА_8 .

Не розмежовані дії обвинувачених, відсутні докази, які б вказували на е, що удари ОСОБА_11 наносились обома особами або ж окремо, і які удари ким саме.

Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Матеріали кримінального провадження захиснику не відкриті, лише обвинуваченому в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор»; не вручена копія обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Хоч захисник, будучи повідомленим про відкриття матеріалів кримінального провадження запізно, повідомив слідчого про запізнення, слідчий відкрив матеріали кримінального провадження ОСОБА_7 без участі захисника. Внаслідок чого обвинувачений підписав всі папері слідчому, не розуміючи їх зміст.

Судом ігноровані заяви з цього приводу, сторона захисту клопотала про ініціювання перевірки судом цього факту.

Судом не надано належної оцінки показанням обвинувачених та свідка ОСОБА_16 , однак покладено в основу вироку суперечливі показання свідка ОСОБА_15 .

Очевидців події правопорушення не було. Потерпіла знає про події за версією свідка ОСОБА_15 .

Докази кримінального провадження не спростовують версію захисту.

Свідок ОСОБА_17 пояснював, що ОСОБА_7 побив ОСОБА_11 через те, що той забрав чиїсь документи, що не узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_15 .

До показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 слід ставитись критично, адже вони є поліцейськими.

Протоколи огляду місця події не містять доказової інформації про вчинення обвинуваченими побиття потерпілого.

Час побиття потерпілого згідно із рапортом збігається із показаннями обвинувачених, не збігається з показаннями свідка ОСОБА_15 .

Висновки судово-медичних експертиз не доводять факту спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілому. Наявність крові на руках ОСОБА_8 не заперечена й самим обвинуваченим, який, як він пояснював, надавав допомогу потерпілому. Кров на джинсах ОСОБА_7 могла бути, оскільки він був у потерпілого і міг забруднитись. На одязі ОСОБА_8 виявлено кров, яка могла походити від потерпілого, однак, ОСОБА_8 вів додому закривавленого ОСОБА_11 .

Крім того, як вказували обвинувачені, у ОСОБА_11 ніколи не було грошей, тому вони не могли приходити до нього по борг.

Судом в основу вироку покладено суперечливі показання свідка ОСОБА_15 , яка не орієнтувалась хто з обвинувачених ОСОБА_8 , а хто ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, припинити кримінальне провадження стосовно нього за відсутністю доказів його причетності до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

У вироку зазначено обставини, які не відповідають дійсності, не підтверджуються доказами, суд переінакшив показання свідків.

Суд посилається на суперечливі показання свідка ОСОБА_15 , яка не бачила моменту нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ні ним, а ні ОСОБА_7 .

Не доведений факт, що вони з`явилися до потерпілого за боргом на користь ОСОБА_13 , як і не доведено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 були обізнані про боргові зобов`язання ОСОБА_11 перед ОСОБА_13 , останнього судом з невідомих причин не допитано. Свідок ОСОБА_18 не вказував, що він або ОСОБА_7 зазначали, що прийшли за боргом.

Судом не точно встановлено час, коли відбувались події (12 година, а не 14, як зазначено у вироку).

Крім того, як пояснював свідок ОСОБА_18 , в день події свідок ОСОБА_15 перебувала у стані алкогольного сп`яніння, і вона є особою, схильною до вживання спиртних напоїв.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 (поліцейські) не бачили крові на ньому або ж на ОСОБА_7 .

Не надано належної оцінки висновкам експерта №№ 151, 152, 25, 27.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, призначити новий судовий розгляд.

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Досудове розслідування проведено з численними порушеннями. Судом слідство проведено однобічно, без урахування всіх доказів, залишено без уваги доводи сторони захисту, надано неправильної оцінки встановленим обставинам.

Він 17 лютого 2019 року мав біля магазину зустрітись з ОСОБА_8 , але від ОСОБА_16 дізнався, що ОСОБА_8 повів додому потерпілого ОСОБА_11 , який через стан алкогольного сп`яніння не міг сам дійти. Дійшовши до дому потерпілого, він зайшов через незачинену хвіртку, з дому вийшла ОСОБА_15 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, сказавши: «О! Ще один! Я викликаю поліцію!», пішла з двору. Він зайшов до кімнати, де побачив ОСОБА_8 , який надавав допомогу потерпілому. ОСОБА_15 , повернувшись назад, сказала, що викликала поліцію, на запитання навіщо, відповіла, що подумала, що він та ОСОБА_8 знову прийшли по борг. На це він та ОСОБА_8 відповіли, що у них ніколи немає грошей, і залишись очікувати поліцію. Після приїзду поліції, він і ОСОБА_8 надали пояснень, їх відпустили. Однак о 17 годині їх затримали.

Показання ОСОБА_15 є неправдивими і непослідовними.

Слідів крові на ньому або на ОСОБА_8 першим нарядом поліції не було виявлено.

Обвинувачення ґрунтується на припущеннях.

Він та ОСОБА_8 не мали причин спричиняти ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, як і не було неприязних відносин з потерпілим. Крім того, потерпілий до цього впав біля магазину головою об бордюр, не міг сам піднятись.

Не встановлено механізму, локалізації ударів, спричинених потерпілому, а також не розмежовано, які удари спричинені ногами, які руками, у які частини тіла. Також, не враховано висновку експерта з приводу можливого утворення тілесних ушкоджень у зв`язку із падінням з висоти власного зросту.

Ні потерпіла, а ні свідки не є очевидцями події. Показання свідків суперечливі, змінювались протягом судового слідства, є недопустимими доказами.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в їх інтересах адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно, які підтримали вимоги апеляційних скарг захисту, за доводів, що їх викладено у апеляційних скаргах, просили скасувати вирок суду першої інстанції, закрити кримінальне провадження, вказували про непричетність обвинувачених до вчинення кримінального правопорушення, відсутність доказів на те, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, висловившись про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Тож, стороною захисту заперечується винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, наявність достатніх доказів для доведення їх винуватості.

Однак, колегія суддів вважає, що винуватість обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і кваліфікація їх дій за ч. 2 ст. 121 КК України знайшла своє підтвердження.

Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачені свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнали.

Обвинувачений ОСОБА_8 надав таких показань.

Приблизно об 11 годині 30 хвилин, 17 лютого 2019 року, він пішов до магазину «Олімп», розташований по вул. Добролюбова, 29.

Проходячи по вул. Дунаєвського побачив ОСОБА_11 , який впав та не міг підвестися та самостійно йти. На обличчі у нього була кров. Тому, ОСОБА_8 допоміг підвестися ОСОБА_11 та, знаючи де він проживає, вирішив його відвести додому. По дорозі він зустрів свідка ОСОБА_16 , з яким привітався. Підійшовши до паркану домоволодіння ОСОБА_11 , відкриваючи хвіртку, побачив у вікні якусь жінку, тому махнув їй, щоб вона вийшла з будинку та забрала ОСОБА_11 , однак, ніхто з будинку так і не вийшов. Залишивши ОСОБА_11 біля паркану, ОСОБА_8 зайшов на подвір`я та пішов до дверей, однак вони були зачинені. Обвинувачений почав стукати у двері та у вікно, але ніхто не відчинив двері та не вийшов до нього. Тоді ОСОБА_8 повернувся до ОСОБА_11 , завів його у двір, та проходячи повз вікно, ще раз постукав. Судячи з усього, постукав занадто сильно, від чого скло у вікні розбилося. В цей час двері відчинила співмешканка ОСОБА_11 , яка не звернувши на нього увагу, пішла в кімнату.

Саме в цей час до подвір`я зайшов обвинувачений ОСОБА_7 , який спитав, що трапилося. Пояснивши ОСОБА_7 , що трапилося, ОСОБА_8 завів ОСОБА_11 до кімнати, посадовив на ліжко. Знайшовши ганчірку, почав витирати кров з носа. Обвинувачений ОСОБА_8 сів на стілець, з якого попередньо прибрав ДВД, телефони, палицю, після чого до кімнати зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_15 . Звернувшись до останньої, ОСОБА_8 попросив викликати швидку допомогу, однак ОСОБА_15 сказала, що йде викликати поліцію.

Поліція приїхала через 15-20 хв. та ОСОБА_15 почала скаржитися поліцейським на обвинувачених, що вони розбили вікно та побили ОСОБА_11 . Поліцейські оглянули ОСОБА_11 та виявили на ньому тілесні ушкодження і викликали швидку допомогу. Відібравши від обвинувачених пояснення працівники поліції їх відпустили, але через деякий час, інший патруль їх затримав.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав, надав суду таких показань.

Він, 17 лютого 2019 року, вийшов з дому та пішов в магазин, де мав зустрітися із ОСОБА_8 за попередньою домовленістю.

Прийшовши до магазину, від ОСОБА_16 дізнався, що ОСОБА_8 повів потерпілого ОСОБА_11 додому, оскільки той самостійно йти не міг. Пішов до будинку ОСОБА_11 , щоб зустрітися із ОСОБА_8 , однак, ОСОБА_8 не зустрів, але побачив, що хвіртка відчинена, тому зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_11 , вважаючи, що ОСОБА_8 вже зайшов в будинок.

Коли він підійшов до дверей, то почув чиїсь голоси, і до нього вийшла співмешканка ОСОБА_11 ОСОБА_15 , яка сказала: «О, ще один. Я викликаю поліцію». Зайшовши в будинок, він погукав ОСОБА_8 , який відгукнувся із дальньої кімнати, де надавав ОСОБА_11 першу допомогу.

Він вийшов з будинку та покликав ОСОБА_15 , яка прийшла та сказала, що викликала поліцію. На питання обвинуваченого, з якої причини викликати поліцію, ОСОБА_15 відповіла, що подумала, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли за боргом.

Така відповідь викликала у нього та ОСОБА_8 сміх, оскільки у ОСОБА_11 ніколи не було грошей, і вони відповіли, що будуть чекати приїзду поліції.

Поліцейські, які приїхали, вислухали пояснення обвинувачених, викликали швидку допомогу та відпустили обвинувачених додому.

У подальшому, в цей же день, близько 17-ої години їх було затримано.

Незважаючи на означені пояснення обвинувачених, їх вина у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , підтверджується сукупністю доказів у справі, належно досліджених судом першої інстанції.

Відповідно до наданих в суді першої інстанції показань потерпілої ОСОБА_14 , - їй зателефонували та повідомили, що племінник ОСОБА_11 перебуває в лікарні. Племінник протягом тривалого часу мешкав з ОСОБА_15 , зі слів останньої їй відомо, що 15 лютого 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 приходили додому та побили ОСОБА_11 , вимагаючи повернути кошти в сумі 2 500 грн. У подальшому, 17 лютого 2019 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли до ОСОБА_11 повторно, вимагаючи повернення коштів, руками, ногами та дерев`яним держаком побили того повторно.

Як встановлено під час судового слідства суду першої інстанції показаннями свідка ОСОБА_15 , вона спів мешкала із ОСОБА_11 протягом останніх семи років.

У лютому, 15 числа, 2019 року в будинок, де вони проживають, прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і почали вимагати від ОСОБА_11 кошти в сумі 2500 грн., які останній, нібито взяв у особи на ім`я ОСОБА_20 . ОСОБА_7 штовхнув її у груди, від чого вона впала в коридорі будинку.

Коли вийшла на вулицю, бачила, що ОСОБА_11 лежав біля порогу, а обвинувачені стояли біля нього.

У подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повернулися приблизно через 3 дні о 10-ій годині. Свідок почула, що спальній кімнаті хтось розбив вікно. Відкривши двері, побачила обвинувачених, при цьому, ОСОБА_7 тримав дерев`яну палицю. Обвинувачені почали питати де ОСОБА_11 та зайшли у будинок. Розуміючи, що обвинувачені знову почнуть бити ОСОБА_11 , вибігла на вулицю до сусіда та попросила викликати поліцію.

Повернувшись приблизно через 2 хвилини, в будинку побачила, що ОСОБА_11 лежить на ліжку побитий, не відповідає на запитання, подушка в крові. Обвинувачені сиділи на стільцях, в кімнаті безлад, речі перевернуті, зірвано килим зі стіни. ОСОБА_7 мив руки від крові. Стверджує, що після першого побиття ОСОБА_11 15 лютого 2019 року, останній, не виходив з хати оскільки вів себе неадекватно, залазив під стіл.

Згідно із показаннями, наданими в судовому засіданні суду першої інстанції свідком ОСОБА_17 , - потерпілого ОСОБА_11 , який є його сусідом, знав мало та рідко спілкувався, більше спілкувався з його співмешканкою ОСОБА_15 . Взимку, точної дати свідок не пам`ятає, ОСОБА_15 вибігла з будинку та крикнула йому: «Викликай поліцію!». Спитавши її, чому викликати поліцію, дізнався, що ОСОБА_11 б`ють. Свідок викликав поліцію, яка приїхала приблизно через 40 хв. Через деякий час, ОСОБА_15 вибігла та попрохала викликати швидку допомогу. В подальшому повідомила, що ОСОБА_7 бив ОСОБА_11 через те, що останній забрав чиїсь документи.

У відповідності до показань свідка ОСОБА_18 , наданих у суді першої інстанції, - він приїздив до помешкання ОСОБА_11 за викликом сусіда.

Його зустріла жінка, від якої стало відомо, що ОСОБА_11 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вимагаючи у того кошти в сумі 2500 грн., сильно побили. Зайшовши в приміщення будинку, побачив на ліжку потерпілого ОСОБА_11 , який, на думку свідка, перебував в стані алкогольного сп`яніння, та сліди крові. Поряд з потерпілим сиділи обвинувачені, які пояснили, що потерпілий взяв кошти в борг та не повертає. Зі слів обвинувачених, потерпілий стояв біля вікна і впав, вдарившись головою.

Як слідує із показань, наданих під час судового слідства суду першої інстанції свідком ОСОБА_19 , - він 17 лютого 2019 року виїхав на виклик, в якому було зазначено: «…інші тілесні ушкодження…». Біля будинку його зустріла ОСОБА_15 та провела в будинок. У помешканні виявив потерпілого, який лежав на ліжку без свідомості, а біля нього знаходились обвинувачені. Останні повідомили, що прийшли забрати борг у потерпілого, останній, відчиняючи їм двері, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, не втримався та впав на вікно. Обвинувачені занесли його в кімнату та поклали на ліжко. Зазначає, що у потерпілого був розбитий ніс.

Відповідно до наданих у судовому засіданні показань свідка ОСОБА_16 , - в лютому 2019 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, біля магазину на перехресті вул. Добролюбова та пров. Дунаєвського, бачив ОСОБА_8 , який вів під руки ОСОБА_11 . Останній був сильно п`яний та на обличчі були сліди побоїв, текла кров з носа та брови. ОСОБА_8 та ОСОБА_11 пішли далі по АДРЕСА_4 . ОСОБА_7 бачив в цей же день десь о 14 години 00 хвилин, біля магазину. Останній спитав свідка, чи той не бачив, ОСОБА_8 , на що свідок повідомив, що ОСОБА_8 повів ОСОБА_11 додому. Точну дату зустрічі не пам`ятає.

Крім того, вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення доводиться рядом письмових доказів матеріалів кримінального провадження у сукупності досліджених судом першої інстанції, які судом визнані допустимими й належними:

-протоколом огляду місця події від 17.02.2019 року, в ході якого оглянуто будинок АДРЕСА_4 де було виявлено та вилучено сліди РБК та дерев`яній палиці, наволочці, матраці та рушнику (т. 1 а.п. 12-20);

-протоколом огляду місця події від 17.02.2019 року, в ході якого було оглянуто приміщення кабінету-санпропускник КЗ «Кіровоградська обласна лікарня», де було вилучено речі, належні ОСОБА_11 : 2 светра темного кольору, футболка темного кольору, джинси темно-синього кольору, підштаники чорного кольору та носки (т.1 а.п. 21);

-рапортом, зареєстрованим 17.02.2019 року за № 7989, відповідно до якого, о 12 год. 51 хв. надійшло повідомлення про те, що до заявника звернулася сусідка ОСОБА_15 та повідомила, що особи зайшли до будинку та б`ють чоловіка (т. 1 а.п. 22);

-протоколом огляду місця події від 24.02.2018 року, в ході якого в приміщенні кімнати реанімаційного відділення КЗ «Кіровоградська обласна лікарня» оглянуто труп ОСОБА_11 з наявними тілесними ушкодженнями (т.1 а.п. 101-103);

-висновком експерта №225 від 15.03.2019 року, згідно з яким на тілі ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у виді закритої ЧМТ: крововилив під павутинну оболонку лівої півкулі великого мозку, як по верхній випуклій та і по нижній прилежній до основи черепа поверхні, садни центральної частини лобу, синців верхньої та нижньої повік обох очей, гематоми лівої вушної раковини, синця підборіддя справа, садна на крижах; дані тілесні пошкодження були спричинені за життя потерпілого в результаті травмуючого контакту з тупим (тупими) об`єктами; тілесні ушкодження у виді ЧМТ відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку із смертю потерпілого (т.1 а.п.109-111);

-висновком експерта №27 від 01.04.2019 року, згідно з даними якого на змивах правої та лівої рук ОСОБА_8 виявлено кров людини; не виключається її походження від ОСОБА_11 (т.1 а.п. 136-138);

-висновком експерта №25 від 01.04.2019 року, згідно з даними якого на змиві з дерев`яного держака виявлено кров людини; не виключається її походження від ОСОБА_11 (т.1 а.п. 143-145);

-висновком експерта №152 від 04.04.2019 року, згідно з даними якого на штанах джинсових ОСОБА_7 виявлено кров людини; не виключається її походження від ОСОБА_11 (т.1 а.п. 149-151);

-висновком експерта №151 від 04.04.2019 року, згідно з даними якого на куртці, штанах, правому кросівку ОСОБА_8 виявлено кров людини; не виключається її походження від ОСОБА_11 (т.1 а.п. 166-169).

На підставі досліджених доказів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обґрунтовано визнано винуватими у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, а дії обвинувачених правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України.

Відносно доводів апеляційних скарг захисту, - слід вказати, що вказаним доводам, а також всім обставинам кримінального провадження, судом першої інстанції надано детального аналізу та оцінки, мотиви суду належно і повно зазначені в оскаржуваному вироку суду першої інстанції із посиланням на відповідні норми закону.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту.

Доводи сторони захисту з приводу того, що показання свідка ОСОБА_15 неправдиві, суперечливі і непослідовні, з приводу часу побиття потерпілого суперечливого за показаннями свідка ОСОБА_15 , - були предметом дослідження та оцінювання судом першої інстанції /том 3 а.п. 221_222/.

Судом визнано, що свідок ОСОБА_15 дійсно дає дещо плутані покази в частині того, чи бачила вона, як обвинувачені наносили тілесні ушкодження потерпілому. Разом з тим, даний свідок однозначно вказує, що після приходу обвинувачених до них додому, вона виявила у потерпілого тілесні ушкодження та певний безлад у кімнаті, який свідчив про характер боротьби. Наявність крові потерпілого на одязі обох обвинувачених вказує на спільний характер дій та спільне нанесення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому. Свідок також зазначила, що після того, як 15 лютого 2019 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 побили ОСОБА_11 , останній за станом здоров`я не виходив з дому, погано почувався, що надає підстав для висновку, що 17 лютого 2019 року числа ОСОБА_8 не міг його вести додому.

Час вчинення кримінального правопорушення, крім того, визначений і у відповідності до рапорту про час звернення свідка ОСОБА_15 із заявою про побиття ОСОБА_11 до поліції.

Також, як встановлено, свідок ОСОБА_15 раніше не підтримувала жодних відносин з обвинуваченими, не мала й неприязних відносин.

Свідок попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приведена до присяги.

Показання, які свідок (фактично очевидець кримінального правопорушення) надавала протягом стадій кримінального провадження (в суді двічі) є однаковими за змістом, не суперечать іншим доказам у кримінальному провадженні. Показання про вчинення побиття ОСОБА_11 узгоджуються із показаннями інших свідків, рапортом поліції тощо.

Причин ставити під сумнів показання свідка не віднайдено.

Посилання сторони захисту на те, що свідок ОСОБА_15 схильна до надмірного споживання алкогольних напоїв, і навіть коли на місце події приїхав поліцейський патруль, вона перебувала у стані алкогольного сп`яніння, - оцінюються критично.

Вказане є припущенням, достовірних доказів на підтвердження факту залежностей свідка або факту перебування нею у зміненому стані у конкретний час - немає.

Крім того, свідок не визнана недієздатною або обмежено дієздатною через належно встановлений відповідною медичною установою факт наявності у свідка змін у психічному чи поведінковому стані, або порушення сприйняття дійсності внаслідок систематичного вживання алкоголю.

Тож, зазначена обставина не може прийматись до уваги та визнаватись такою, що впливає на правдивість та достовірність показань свідка.

Доводи сторони захисту щодо того, що свідок ОСОБА_16 підтвердив показання обвинувачених, не надано належної оцінки показанням обвинувачених та свідка ОСОБА_16 також піддані оцінці судом першої інстанції /том 3 а.п. 222_223/.

Показання обвинувачених не узгоджуються між собою. Обвинувачений ОСОБА_8 вказує, що прийшов до дверей будинку з ОСОБА_11 і в цей час, прийшов ОСОБА_7 . В той же час, сам ОСОБА_7 вказує, що прийшовши до будинку один, двері йому відчинила свідок ОСОБА_15 , яка повідомила, що буде викликати поліцію, а ОСОБА_8 , в цей час перебував у кімнаті та надавав допомогу ОСОБА_11 . Вказані розбіжності є досить істотними та вказують на нещирість показів обвинувачених.

Свідок ОСОБА_16 зазначив, що бачив в лютому 2019 року, як ОСОБА_8 вів ОСОБА_11 і у останнього були на обличчі сліди тілесних ушкоджень. Даний свідок не міг згадати точну дату вказаної зустрічі, що не виключає факту того, що дана подія могла мати місце за довго до 15 чи 17 лютого 2019 року. Крім того, згідно показів даного свідка ОСОБА_8 він бачив о 10 годині, а ОСОБА_7 о 14 годині, що не узгоджується з показами самих обвинувачених, які фактично вказують на свою зустріч приблизно 12-ій годині.

Показання даного свідка не спростовують висновків про винуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення.

Твердження сторони захисту про те, що потерпіла ОСОБА_14 не є очевидцем події кримінального правопорушення, а обставини їй відомі зі слів свідка ОСОБА_15 не заперечені показаннями самої потерпілої, судом не доводилось протилежне.

Однак показання потерпілої, зважаючи на сукупність інших доказів, не спростовують доведеності вини обвинувачених, не надають жодних фактичних даних про непричетність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до вчинення побиття ОСОБА_11 .

Потерпіла надала суду показання так, як вона сприймала інформацію про злочин та у тій мірі, наскільки їй було відомо про обставини події.

Дані показання не суперечать показанням свідків та встановленим фактам через письмові докази.

До того ж, відсутність безпосередніх очевидців моменту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не спростовує доведеності винуватості обвинувачених, яка, як те вказано вище, доводиться сукупністю наявних доказів.
Сторона захисту також посилається на те, що до показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 слід ставитись критично, адже вони є поліцейськими.

Вказане не ґрунтується на положеннях кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань.

Виключення містить ч. 2, ч. 4 ст. 65 КПК України, якою вичерпно визначено перелік осіб, які не можуть бути допитані як свідки. Цей перелік не містить виключень, які б стосувались допиту свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 .

Вказує сторона захисту й на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, зокрема: протоколи огляду місця події від 17.02.2019 року не відповідають вимогам кримінального процесуального закону, не є доказами винуватості, висновок експерта № 225 є не точним (не визначено механізму спричинених тілесних ушкоджень, предмету, яким спричинено тілесні ушкодження); також як зазначає захист, висновки суду про підтвердження вини ОСОБА_8 висновками експертів №№ 157, 27, 25, 152, 151 безпідставні, висновки експертів №№ 26, 28, 29 не враховані судом.
Щодо таких тверджень зауважується наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимоги до протоколу встановлені ст. 104 КПК України.

Відповідно до ст. 223 КПК України обшук або огляд житла чи іншого володіння особи, обшук особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії, крім особливостей, встановлених статтею 615 цього Кодексу.

Огляд це слідча (розшукова) дія, яка проводиться слідчим або прокурором з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин кримінального правопорушення, спрямована на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Положення про огляд регламентує ст. 237 КПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 237 КПК України Для участі в огляді може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, законний представник та інші учасники кримінального провадження. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в огляді може запросити спеціалістів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 17 лютого 2019 року проведено огляди місця події (будинку АДРЕСА_4 , приміщення кабінету КЗ «Кіровоградська обласна лікарня»).

Протоколи містять зазначення про дату і час проведення слідчої дії.

У протоколі огляду місця події від 17.02.2019 року (том 1 а.п. 12), у вступній частині протоколу, дійсно відсутнє зазначення прізвище посадової особи СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області, лейтенанта поліції, який проводив слідчу дію.

Вказане не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що наслідком має визнання цього доказу недопустимим, оскільки протокол є єдиним і цілим процесуальним документом з двох аркушів, кожна зі сторінок якого завірена підписами понятих, цей же протокол, у прикінцевій його частині містить повне зазначення посади, звання та власноруч записаного прізвища слідчого, який проводив дану слідчу дії ОСОБА_21 , що засвідчено особистим підписом слідчого /том 1 а.п. 12-13/.

Вказаному також надано оцінки у вироку суду, із якою погоджується суд апеляційної інстанції: відсутні підстави визнати не допустимим, як доказ протокол ОМП від 17.02.2019 року, оскільки не зазначення прізвища слідчого у конкретному випадку жодним чином не свідчить про недостовірність інформації, яка викрадена в ньому. Виявлені в ході ОМП речі, оглянуті в судовому засіданні та їх опис і кількість повністю відповідають речам, які були вилучені в ході ОМП.

У протоколах огляду місця події зазначено, що огляд проведено за участю двох понятих, із зазначенням їх особистих даних, місця проживання, зазначено, що огляд проведено за участі володільця (користувача) житла ОСОБА_15 , а також за участі експерта (спеціаліста).

Міститься підпис осіб, які брали участь в огляді про ознайомлення з їх правами, наявна інформація про застосування технічних засобів фіксації.

Протоколом зафіксовано отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та вилучені речі (дерев`яну палицю, наволочку, ДВД-програвач, два телефони, рушник, елемент матрацу, особисті речі ОСОБА_11 ).

У відповідності до вимог ст. 105, 106 КПК України до протоколу огляду місця події долучено належно завірені додатки: фототаблицю. Наявний оптичний диск із технічною фіксацією проведення слідчої дії /том 1 а.п. 14-20/.

Тобто, протоколи огляду місця події відповідають вимогам кримінального процесуального закону та отриманий у порядку кримінального процесуального кодексу.

Вказані протоколи відповідають положенням ст. 84, ст. 86 КПК України, є процесуальними джерелами доказів, не визнані недопустимими, отже оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, у сукупності із іншими доказами з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, правомірно покладені в основу судового рішення.

Підстави проведення експертизи регламентовані ст. 242 КПК України, зокрема, ч. 2 цієї норми закону встановлено: слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо: п. 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень.

Відповідні експертизи проведені у межах даного кримінального провадження.

Висновком експерта № 225 від 28.02.2019 року та висновком експерта № 225 від 15.03.2019 року встановлено тяжкість та характер тілесних ушкоджень ОСОБА_11 : вид тілесних ушкоджень, їх локалізацію, чисельність, із розмежуванням тяжкості кожного із них та встановленням які з них є у причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого; встановлено й те, що тілесні ушкодження спричинені внаслідок травмуючого контакту із тупим (тупими) об`єктом. Експерт не виключив настання даних тілесних ушкоджень за різних обставин, зазначивши, що сила, з якою були спричинені тілесні ушкодження, є достатньо для їх утворення. Встановлено також, що взаємне розташування потерпілого та нападника у момент спричинення тілесних ушкоджень. могло бути різним та могло змінюватись /том 1 а.п 109_111, а.п. 117_120/.

Тобто, експертом визначено загальні механізм спричинених тілесних ушкоджень, властивості предмету, яким спричинено тілесні ушкодження.
Ствердження про те, що дерев`яна палиця не може бути предметом злочину за її властивостями, оскільки, як вважає захист, не є тупим предметом, не підтверджується як висновками експерту (оскільки висновком не виключена така можливість), так і наявністю інших доказів у кримінальному провадженні (показання свідків, висновки експерта, якими виявлено на змиві з дерев`яного держака кров людини, походження її не виключається від ОСОБА_11 ).

Відповідно до ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження.

Згідно із ст. 332 КПК України суд має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам незалежно від наявності клопотання, якщо, зокрема, суду надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, а допит експертів не дав змоги усунути виявлені суперечності; існують достатні підстави вважати висновок експерта (експертів) необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає інші обґрунтовані сумніви в його правильності.

Висновки експертів №№ 26, 28, 29 (відсутність крові та епітеліальних клітин зрізів ногтів обвинуваченого ОСОБА_8 , ногтів та рук обвинуваченого ОСОБА_7 ) досліджені судом в ході судового слідства (що не заперечила сторона захисту в судовому засіданні суду апеляційної інстанції).
Вказані висновки експерта не суперечать іншим висновкам експерта, іншим матеріалам справи, підстави призначати додаткові експертизи відсутні, однак, фактично, уособлено не містять доказових даних як для підтвердження, так і спростування (з урахуванням наявності інших доказів та висновків експерта) вини обвинувачених, не встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Слід зауважити, що в аспекті положень ст. 84 КПК висновок експерта не є сам по собі доказом, а лише процесуальним джерелом доказів, а доказами є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Висновок експерта може стати доказом в кримінальному провадженні тільки за тих умов що він: містить фактичні дані, тобто такі, що є беззаперечні та не викликають сумніву; отриманий з дотриманням встановленого порядку; має значення для кримінального провадження та належить до обставин, що підлягають доказуванню (ст. 91 КПК України).

Щодо посилань захисту на не встановлення судом групи крові потерпілого ОСОБА_11 та неврахування висновку експерта № 157, - висновком експерта № 157 визначено групову приналежність крові ОСОБА_11 , судом не зазначено у вироку даного висновку експерта, однак слід зауважити, що суд послався на висновки експерта №№ 27, 25, 152, 151, результати яких досліджені судом, а також і зазначення про які містить вирок.
Як слідує безпосередньо з усіх означених висновків група крові ОСОБА_11 0 ав, ізосерологічної системи АВО.
З висновку № 27 також убачається про встановлення наявності на змиві з рук ОСОБА_8 крові людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається /т. 1 а.п. 136/.
З висновку № 25 убачається про наявність на дерев`яному держаку крові людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається /т. 1 а.п. 143/.
З висновку № 152 убачається про наявність на джинсових штанях підозрюваного ОСОБА_7 крові людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається /т. 1 а.п. 149/.
З висновку № 151 убачається про наявність на куртці, штанях та правому кросівку підозрюваного ОСОБА_8 крові людини, походження якої від ОСОБА_11 не виключається /т. 1 а.п. 166/.
Тож, посилання захисту на те, що судом не оцінено висновків експерта №№ 27, 25, 152, 151, - дійсності не відповідає.
Доводи сторони захисту відносно того, що кров ОСОБА_11 могла потрапити на обвинувачених, коли ОСОБА_8 вів потерпілого додому, надавав допомогу потерпілому, на дерев`яну палицю коли перекладав її, а ОСОБА_7 також був у потерпілого і міг забруднитись досліджені судом першої інстанції під час судового слідства, і, як слідує з матеріалів кримінального провадження, зазнали критичної оцінки суду.
Як встановлено обставинами і доказами провадження, й про що йшлося вище, обвинувачені спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_11 15 лютого 2019 року, внаслідок яких останній погано почувався і не міг говорити та встати з ліжка, за станом здоров`я не полишав будинку.
Тож, піддається об`єктивному сумніву, що за наявності таких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 міг йти разом з ОСОБА_8 , який привів його додому.

Значну кількість слідів крові на одязі ОСОБА_8 не можна пояснити лише тим, що ОСОБА_8 надавав ОСОБА_11 допомогу, витираючи рушником обличчя, навпаки, кількість та локалізація крапель крові свідчить про нанесення ударів ОСОБА_8 як руками, так і ногами.

На джинсах обвинуваченого ОСОБА_7 , взагалі не повинно було б бути крові, враховуючи, що він, з його слів, лише зайшов та вийшов з приміщення будинку.

Наявність крові потерпілого на одязі обох обвинувачених вказує на спільний характер дій та спільне нанесення обвинуваченими тілесних ушкоджень потерпілому.

Сукупність тілесних ушкоджень, виявлених на тілі ОСОБА_11 доводить факт нанесення йому численних ударів, в тому числі і дерев`яної палицею, на якій віднайдені сліди крові ОСОБА_11 , та спростовує припущення обвинувачених в частині заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 в іншому місці та при інших обставинах.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Посилання сторони захисту, зокрема, обвинувачених, на те, що у ОСОБА_11 ніколи не було грошей, тому вони не могли приходити до нього по борг, - спростовуються доказами кримінального провадження як от: показання свідка ОСОБА_15 , показання свідка ОСОБА_18 , показання свідка ОСОБА_19 .

Крім того, вказане твердження з приводу наявності або відсутності грошових коштів у ОСОБА_11 носить характер припущення і фактичними даними не підтверджується.

Адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі зазначає: матеріали кримінального провадження захиснику не відкриті, не вручена копія обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, обвинувачений підписав всі папері слідчому, не розуміючи їх зміст. Судом ігноровані заяви з цього приводу, сторона захисту клопотала про ініціювання перевірки судом цього факту.

Такі твердження оцінюються наступним чином.

Відповідно до ч. 2. ст. 46 КПК України неприбуття захисника для участі у проведенні певної процесуальної дії, якщо захисник був завчасно попереджений про її проведення, і за умови, що підозрюваний, обвинувачений не заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, не може бути підставою для визнання цієї процесуальної дії незаконною, крім випадків, коли участь захисника є обов`язковою.

Якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти проведення процесуальної дії за відсутності захисника, проведення процесуальної дії відкладається або для її проведення залучається захисник у порядку, передбаченому статтею 53 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 46 КПК України захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику.

Зокрема, має право ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування та вимагати відкриття матеріалів згідно зі статтею 290 цього Кодексу; одержувати копії процесуальних документів та письмові повідомлення.

Згідно із ч. 2 ст. 47 КПК України захисник зобов`язаний прибувати для участі у виконанні процесуальних дій за участю підозрюваного, обвинуваченого. У разі неможливості прибути в призначений строк захисник зобов`язаний завчасно повідомити про таку неможливість та її причини слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд, а у разі, якщо він призначений органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, - також і цей орган (установу).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурором у кримінальному провадженні повідомлено сторону захисту про завершення досудового розслідування, пропоновано здійснити відкриття доказів, матеріалів, якщо такі наявні, повідомлено про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження , також і пропоновано з`явитись до слідчого у кримінальному провадженні 11 квітня 2019 року (том 1 аркуші 199-207).

Адвокат ОСОБА_22 , обвинувачений ОСОБА_8 ознайомлення з матеріалами кримінального провадження проведене в умовах ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Адвокат ОСОБА_9 , будучи повідомленим про місце, дату і час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» не з`явився.

Разом із тим, підозрюваному ОСОБА_7 надано доступ до матеріалів кримінального провадження в умовах ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» і, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 повністю ознайомився з матеріалами кримінального провадження, без обмежень, доповнень та заяв не мав, претензій та скарг не висловив, відповідно, не заперечував проти проведення слідчої дії за відсутності захисника. У подальшому також скарг з цього приводу не висловлював.

Тож, порушень права на захист у даному випадку не убачається.

Захисник ОСОБА_9 не заперечує того. що не з`явився в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», зазначає, будучи повідомленим про відкриття матеріалів кримінального провадження запізно, повідомив слідчого про запізнення, однак слідчий відкрив матеріали кримінального провадження ОСОБА_7 без участі захисника.

Проте, у подальшому, адвокат не вчинив акту власного волевиявлення до ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, не звернувся до слідчого, і не порушував того питання до дати проведення судом підготовчого судового засідання.

Аналогічно, 12 квітня 2019 року обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_22 отримали від прокурора під розписку копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Причин, за яких адвокат ОСОБА_9 не зміг з`явитись для отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, матеріали провадження не містять.

Тож, слідчий, у порядку глав 6, 11 Кримінального процесуального кодексу, направив адвокату ОСОБА_9 копії вказаних обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування поштовим відправленням, про що свідчить долучена до матеріалів кримінального провадження квитанція та опис вкладення поштового відправлення /том 2 а.п. 15/.

У підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції 16 квітня 2019 року адвокатом ОСОБА_9 у зв`язку із вказаними обставинами внесене клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Судом, вирішуючи вказане клопотання, встановлено, що захисник ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, але відмовився від підпису відповідних документів, а також вказані доводи і твердження захисту перевірені, критично оцінені в аспекті наявності порушень вимог кримінального процесуального закону, про що йдеться в ухвалі суду. Тож, суд першої інстанції, не виявив порушень закону та підстав до повернення обвинувального акту прокурору з тих причин, що їх зазначав адвокат /том 2 а.п. 35-36/.

Тим самим спростовуються доводи захисту в цій частині.

Обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в апеляційних скаргах висловлюють доводи, аналогічні усім дослідженим та оціненим вище доводам сторони захисту, тому повторні такі доводи окремо оцінці та дослідженню судом апеляційної інстанції не піддаються.

Обвинувачений ОСОБА_8 , крім іншого, однак, додає, що з невідомих причин судом не допитаний свідок ОСОБА_13 .

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, свідок обвинувачення ОСОБА_13 , допитаний під час досудового розслідування, не допитаний судом першої інстанції у зв`язку із відмовою сторони обвинувачення (прокурора) від допиту цього свідка, про що не надійшло заперечень або клопотань про необхідність допиту цього свідка з боку сторони захисту /том 3 а.п. 33, журнал судового засідання від 25.09.2020 року/.

З огляду на зазначене вище, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли й задоволенню не підлягають.

Щодо правильності визначення судом першої інстанції міри покарання обвинуваченим.

У вказаній частині учасники судового провадження не висловили доводів оскарження вироку суду першої інстанції.

Тому, колегія суддів, виходячи із загальних положень та принципів призначення покарання, приходить до висновку про справедливість призначеного обвинуваченим судом першої інстанції покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Порядок і принципи призначення покарання регульовані й рекомендаціями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Тобто, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Як убачається із вироку суду першої інстанції, ураховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що є тяжким, умисним, особи обвинувачених, з яких ОСОБА_8 безробітний, без утриманців, осудний, на обліку в наркологічних чи психіатричних лікувальних закладах не перебуває, є особою, що не має судимості (притягався до кримінальної відповідальності), ОСОБА_7 безробітний, без утриманців, осудний, на обліку в наркологічних чи психіатричних лікувальних закладах не перебуває, має ряд не знятих та не погашених судимостей.

Обставини, які пом`якшують покарання, які обтяжують покарання, - відсутні.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд визначив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, яке є достатнім, необхідним для виправлення та перевиховання обвинувачених, попередження вчинення нових злочинів, міра покарання є виваженою за суворістю та є справедливою.

Відтак, судом належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.
Тож, зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, істотні порушення, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не віднайдені, а тому колегія суддів не убачає підстав для скасування оскаржуваного вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 січня 2022 року стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу Кропивницького апеляційного суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4