гСправа № 187/1264/16-к Провадження №1-кп/0187/35/22
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2022 року смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № №0000643 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська Полтавської області, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.08.2008 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 1 ст. 186, ст. 106, ст. 76 КК України до позбавлення волі строком 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 09.06.2008 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ст.ст. 69, 98, ч. 1 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців, ст. 71 КК України - 3 роки позбавлення волі;

- 24.12.2012 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, ст. 71 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 13.09.2013 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст.15 - ч. 3 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, ч. 4 ст. 70 КК України - 4 роки 6 місяців позбавлення волі, ст. 71 - 4 роки 6 місяців позбавлення волі. 21.03.2016 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.03.2016 звільнений від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, не відбутий строк 7 місяців 8 днів;

- 25.01.2019 Комсомольським міським судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.09.2020 вказаний вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.01.2019 залишено без змін. ОСОБА_3 в залі суду було взято під варту. Звільнений 16.09.2021 по відбуттю покарання.

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190КК України, за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

Повторно, на початку листопада 2016 року ОСОБА_3 , маючи умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами інших осіб шляхом обману, висвітлив оголошення на інтернет сайті «ОLХ» з приводу продажу неіснуючого комбайну марки «Джон Дір» вартістю 310 000 гривень. Вказане оголошення останній підписав як термінове та назвався ім`ям « ОСОБА_7 » тел.: НОМЕР_1 .
В період часу з 26.11.2016 по 27.11.2016 ОСОБА_3 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на заволодіння грошовими коштами, з корисливих мотивів, ввівши в оману потерпілого ОСОБА_8 щодо укладення усної домовленості з приводу угоди купівлі продажу неіснуючого комбайну, надав ОСОБА_8 реквізити платіжних карток, а саме номер платіжної картки «ПриватБанка» № НОМЕР_2 та номер платіжної картки «Ощадбанка» № НОМЕР_3 , які видані на ім`я ОСОБА_3 для перерахування коштів у розмірі 60 000 гривень на платіжну картку «ПриватБанка» № НОМЕР_2 та 30 000 гривень на платіжну картку «Ощадбанка № НОМЕР_3 . Після перерахування ОСОБА_8 грошових коштів на загальну суму 90 000 гривень на вищезазначені платіжні картки, ОСОБА_3 заволодів зазначеними грошовими коштами в загальній сумі 90 000 гривень, знявши їх через відділення банкоматів.
Вказаними умисними злочинними діями ОСОБА_3 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю. Пояснив, що в листопаді 2016 року він розмістив оголошення в мережі Інтернет на сайті «OLX» про те, що він продає комбайн марки «Джон Дір», хоча насправді комбайна в нього не було. Згодом йому зателефонував потерпілий ОСОБА_8 та виявив бажання купити комбайн, на що він попросив перерахувати на його рахунок передоплати. ОСОБА_8 перерахував на його рахунок 60 000 грн. та 30 000 грн. Після перерахування потерпілим коштів в загальному обсязі 90 000 грн. він вимкнув телефон, а кошти витратив на власні потреби.
Цивільний позов про стягнення з нього матеріальних збитків у розмірі 90 000 грн. визнав повністю. При цьому вважає, що потерпілому не спричинено жодних матеріальних збитків, тому заперечує проти відшкодування моральної шкоди.
Просить врахувати, що особисто пропонував та намагався декілька разів передати грошові кошти потерпілому в рахунок відшкодування матеріальних збитків, однак потерпілий відмовився їх прийняти.
У вчиненому щиро розкаюється. Запевняє в усвідомленні негативних наслідків своїх протиправних дій і неприпустимості повторення такої поведінки.

Потерпілий ОСОБА_8 надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність та призначити покарання на розсуд суду. Цивільний позов підтримує та просить його задовольнити.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweerv. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Суд пересвідчився, що позиція підсудного ОСОБА_3 , щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.
В ході судового розгляду кримінальної справи, з урахуванням ч. 3 ст. 349 КПК України суд допитав обвинуваченого і дійшов до переконання, що вина обвинуваченого у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190КК України знайшла своє підтвердження повністю в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про призначення покарання суд керуючись загальними засадами призначення покарання закріпленими в ст. 65 КК України через які реалізовано принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на досягнення мети покарання пов`язаної з виправленням засудженого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів (ст. 50 КК України).

ОСОБА_9 розлучений, проживає за місцем реєстрації де характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працевлаштований, однак працює виконуючи роботи по найму, не перебуває на обліку у лікаря психіатра і нарколога, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини проти власності.

Як обставину, що згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд враховує щире каяття, так як підсудним усвідомлено та критично оцінено свою протиправну поведінку, характер та мотиви скоєного правопорушення, негативно ставиться до наслідків правопорушення та висловлює бажання їх усунути.
Обставин, які в силу статті 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності злочину, вчиненого ОСОБА_3 , який згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

Таким чином суд вважає необхідним та достатнім для досягнення мети покарання, призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції, визначеної за вчинений ним злочини у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, тобто, буде пропорційним легітимній цілі, яка переслідується таким покаранням. Підстав для призначення покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією статті чи звільнення підсудного від покарання, судом не встановлено.

При цьому, наведені дані в їх сукупності, а також поведінка ОСОБА_3 після вчинення злочину, позиція потерпілого, свідчать про те, що в даному випадку засуджений може бути виправлений та перевихований, а мета попередження вчинення ним нових злочинів досягнута, без реального відбування призначеного покарання. Тому ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України за умови, що він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди у розмірі 90 000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки його розмір є законно обґрунтованим, підтверджений матеріалами справи та визнається обвинуваченим в повному обсязі.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до роз`яснення в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших змін. Зокрема, враховується стан здоров"я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що потерпілий внаслідок протиправних дій обвинуваченого втратив грошові кошти, у розмірі який для нього є значним, в зв`язку з чим відчував переживання і отримав психічний стрес. Тому, беручи до уваги об`єм моральних страждань потерпілого пов`язаних зі спричиненням йому матеріальних збитків, в результаті злочинних дій обвинуваченого, з урахуванням події та характеру злочину, принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди мають бути задоволені частково у розмірі 25 000 грн.

Згідно ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати, до яких відповідно до ст. 118 та 120 КПК України відноситься витрати на правову допомогу.

Потерпілим та його представником було надано договір про надання правової допомоги укладений 12.01.2017 між адвокатом ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та квитанція до прибуткового касового ордера на суму 5000 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

Речові докази і процесуальні витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 100, 337, 349, 368-370, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 190 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 90 000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди, 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. витрати на правову допомогу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1