Справа № 243/2702/22
Провадження № 1-кп/243/519/2022
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2022 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000516 від 08.08.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Адамівка Вінницького району Вінницької області, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період (стрілець-помічник гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , сержант), не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні внаслідок збройної агресії та нападу Російської Федерації з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан. Після цього строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема воєнний стан було продовжено строком на 90 діб з 05 год. 30 хв. 25.05.2022 року на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22.05.2022 року № 2263-ІХ.

Воєнний стан, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або на окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державні незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.04.2022 року № 31, сержанта ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .

Водночас, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.02.2022 року № 1 на посаді командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 по теперішній час проходить військову службу капітан ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. ст. 28-31 Статуту, Єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в: наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання.

Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є військовослужбовці молодшого офіцерського складу для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

Згідно зі ст. 111 Статуту, Командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.

Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).

Таким чином, командир 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , капітан ОСОБА_6 , по відношенню до військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , сержанта ОСОБА_4 , був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній підлеглим капітана ОСОБА_6 .

У відповідності до ст. ст. 35-37 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Також Статутом визначено зміст військової присяги, згідно з якою кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу, урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно зі ст. 119 Статуту, командир взводу в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність взводу та успішне виконання ним бойових завдань за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за збереження і стан озброєння, боєприпасів, техніки та майна взводу, за підтримання внутрішнього порядку у взводі, а також підпорядковується командирові роти і є прямим начальником усього особового складу взводу.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно з якою кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу, урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції та законів україни, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Сержант ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, військова частина НОМЕР_2 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

Так, сержант ОСОБА_4 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_2 , прибули до місця тимчасового розташування тилового пункту управління військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 , для подальшого проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

Близько 12-00 год 08.08.2022 року сержант ОСОБА_4 , перебуваючи в місці тимчасового розташування тилового пункту військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 отримав від командира 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , капітана ОСОБА_6 , законний усний наказ щодо вибуття на позиції, що знаходяться на околицях населених пунктів Маяки та Сидорове Донецької області, для подальшого виконання завдань у складі свого підрозділу.

Отримавши вказаний усний наказ прямого начальника, сержант ОСОБА_4 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби та, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України (ЗСУ) порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, перебуваючи у зазначений час у зазначеному місці, відмовився виконати вказаний вище наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони ЗСУ на зазначеній ділянці оборони.

14.09.2022 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000516 від 08.08.2022 року з одного боку, та ОСОБА_4 з іншого боку, за участю захисника, адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України.

Згідно з наданою суду разом з обвинувальним актом угодою про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язується у судовому провадженні беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення. З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які виразилися у вчиненні кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, щирому каятті, повному визнанні вини в скоєнні злочину, активній допомозі органам досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, сторони вважають за можливе при призначенні покарання ОСОБА_4 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України, та погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч. 4 ст. 402 КК України, а саме - у вигляді тримання під вартою на строк 2 (два) роки. Крім цього сторони вважають можливим застосувати положення ст. 62 КК України та замінити ОСОБА_4 основне покарання у вигляді тримання під вартою на тримання обвинуваченого у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, та на підставі ст. 54 КК України, як додаткове покарання, - позбавити ОСОБА_4 військового звання «сержант».

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання з`ясував у обвинуваченого, чи цілком він розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а також він має такі права:

- мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;

- мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;

- допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Суд роз`яснив ОСОБА_4 наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, а також вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Сторони просять затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно зі ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних правопорушень, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке, згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, і що угода відповідає вимогам закону і вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання.

Обвинуваченому ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з 11.08.2022 року був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто з 08.08.2022 року.

До набрання вироком законної сили обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає залишенню без змін.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 369-370, 373, 374, 475 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 14.09.2022 року про визнання винуватості, укладену між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000516 від 08.08.2022 року з одного боку, та ОСОБА_4 з іншого боку, за участю захисника, адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України, замінити ОСОБА_4 покарання за вчинення кримінального правопорушення у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки - на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 54 КК України за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, як додаткове покарання, позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військового звання «сержант».

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши ОСОБА_4 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, а саме - з 08.08.2022 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 , у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, - до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4, ч.6, ч.7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1