Провадження №1-кп/523/783/22
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

19.08.2022 року

Суворовський районний суд м. Одеси в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Одесі обвинувальні акти у кримінальних провадженнях №0000738 від 11.06.2021, №0000721 від 27.05.2021, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища міського типу Близнюки, Харківської області, громадянина України, офіційно не одруженого, з базовою середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 07.08.2018 Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді арешту на строк 6 місяців, наразі відбутого.

у скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України

Встановив:

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив корисливий злочин проти власності, при наступних обставинах:
Так, 09.06.2021 року близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні квартири своєї знайомої потерпілої ОСОБА_7 , розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, визначив предметами свого злочинного посягання майно, що належить потерпілій, яке знаходилось на столі в спальній кімнаті, а саме: мобільний телефон марки «Ergo-F243 Swift», у корпусі чорно-червоного кольору, із вставленою СІМ-картою мобільного оператора «лайфселл» № НОМЕР_1 , мультимедійну акустичну систему марки «SVEN MS-230», чорного кольору, комп`ютерний монітор марки «BENQ-LCD Monitor», чорного кольору, персональний комп`ютер марки «HP Elite 8100 SFF», чорного кольору, клавіатуру марки «Vinga KBS170», чорного кольору, безпровідну мишку марки «L300», чорного кольору.
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадання чужого майна, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу, непомітно для власниці майна ОСОБА_7 , яка на той час перебувала в квартирі, упевнившись в тому, що його дії залишаються не помітними для потерпілої, ОСОБА_6 спочатку розкомплектував комп`ютерні пристрої, які склав до полімерного пакету, мобільний телефон помістив до кишені та покинув приміщення квартири, чим отримав реальну можливість розпорядитися та користуватися викраденим майном.
В подальшому ОСОБА_6 таємно заволодівши майном потерпілої, зник з місця вчинення ним кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_7 , спричинено матеріальну шкоду на суму 3655 гривень 00 копійок.

Так, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим за корисливі злочини, належних висновків не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив корисливий умисний злочин при наступних обставинах.

В ніч з 14 липня 2020 року на 15 липня 2020 року, ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, з метою викрадення чужого майна, а саме металобрухту, який належить НЕК «УКРЕНЕРГО» та знаходиться на території складського майданчику ПС 220 кВ "Центроліт», що розташований за адресою: місто Одеса, вулиця Старокиївське шосе 21 км, 7, прибули на територію зазначеного майданчику, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити їх діями, ОСОБА_6 , та невстановлені слідством особам., реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме металобрухту зі складського майданчику, належного НЕК «УКРЕНЕРГО», подолавши паркан, проникли на дану територію. Після чого, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, впевнившись в тому, що за їх діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації їх злочинного умислу, таємно викрали металобрухт сталевий вид 502 троси канати у кількості 0,360 тонни вартістю 4125 гривень за одну тонну, а всього на загальну суму 1485 гривень, що належить НЕК"УКРЕНЕРГО".

Однак в цей час їх протиправні дії були помічені співробітниками охорони, які припинили їхні незаконні дії та викликали поліцію.
Таким чином, ОСОБА_6 спільно з невстановленими слідчтвом собами з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця.

При допиті обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.3ст. 15, ч. 2 ч.3 ст.185, ч. 2 ст.185 КК України визнав та пояснив суду, що 14.07.2020 року, він разом зі своїм товаришем, викрав металобрухт, який знаходився на території складського приміщення, який знаходився у АДРЕСА_4 , зібрали металобрухт та намагались його винести, однак їх дії були зупинені співробітниками поліції.

09.06.2021 року, він перебуава у гостях у своєї знайомої за адресою АДРЕСА_3 , вони разом вжили алкогольні напої, коли потерпіла відволіклась то він викрав з її квартири мобільний телефон, мультимедійну систему, комп`ютерний монітор, персональний комп`ютер, клавіатуру, безпровідну мишку, помістив все до полімерного пакету та виніс з квартири. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Отримавши покази обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження не заперечують проти цього, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України « Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 р. мотивування у вироку висновку, щодо кваліфікації злочину, полягає у зіставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Верховний Суд України у постанові від 15 листопада 2012 р. у справі № 5-15кс12 зазначив: правильність застосування норми закону про кримінальну відповідальність (кваліфікація злочину) полягає у точності (адекватності) розуміння (визначення, тлумачення) змісту конкретної кримінально-правової норми, дійсності (об`єктивності) фактичних обставин певного суспільно небезпечного діяння та встановленні й визначенні співвідношення між фактичними ознаками суспільно небезпечного діяння та ознаками складу злочину, передбаченого кримінально-правовою нормою.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 , за ч.3 ст. 15, ч. 2 ч.3 ст.185, ч. 2 ст.185 КК України, як, незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Суд зіставивши зміст конкретної норми КК України, а саме передбаченої ч.3 ст. 15, ч.2 185, ч.3 ст. 185 КК України та дійсні, об`єктивно встановлені у судовому засіданні, фактичні обставини суспільно небезпечних діянь, дійшов висновку про їх відповідність.

Відповідно до ст. 62 ч.ч. 1, 2 Конституції України, ст. 17 ч. 2 КПК України особа вважається невинуватою у вчинені злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Забезпечення доведеності вини, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором є основними засадами судочинства - ст. 129 Конституції України.

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п.п. 161, 150, 100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, установив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та схожих неспростовних презумпцій факту:

- доведеності вчинення суспільно небезпечних діянь, які містять склад злочину, передбаченого ст. 15 ч. 2, ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України,

- обґрунтованості обвинувачення ОСОБА_6 , у вчинені правопорушення, передбачених ст. 15 ч. 3, ст.185 ч.2, ст.185 ч.3 КК України.

Судом в ході судового розгляду забезпечено обвинуваченому ОСОБА_6 ., передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), право на захист від обвинувачення і його реалізація шляхом надання розумної можливості представляти свою правову позицію, свої докази, оскаржувати допустимість доказів, заперечувати проти них, їх використання.

Обвинувачений ОСОБА_6 , за формою вини, ступенем тяжкості вчинив не тяжкий злочин. Судом в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено, що при вчинені інкримінованих йому правопорушень, ОСОБА_6 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом ст. 25 ч. 2 КК України.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , його поведінку в ході досудового розслідування та судового розгляду, суд визнає, що він є осудним, тобто особою, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними - ст. 19 ч. 1 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Суд призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , враховує: мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, загальні засади призначення покарання, передбачені ст.ст. 65-67 КК України - вид та у межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, ступінь тяжкості кожного вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його небезпеку, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є активне сприйняття розкриттю злочину, повне визнання вини.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 370 ч. 1 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд звершував правосуддя очевидно для загалу, згідно з нормами Кримінального Кодексу України, об`єктивно і неупереджено, незалежно та керуючись верховенством права, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з додержанням і врахуванням Загальної Декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішень Європейського суду з прав людини, вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Судом вирок ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд, відповідно до ст. 368 КПК України, вирішив усі питання при ухваленні вироку.

Враховуючи всі встановлені під час судового розгляду обставини цього кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, те що ОСОБА_6 , раніше не судимий, тяжкі наслідки в результаті скоєння кримінального правопорушення відсутні, керуючись вимогами кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, з метою виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає, що цілі покарання обвинуваченого, будуть досягнуті з такою мірою покарання, як позбавлення волі з іспитовим терміном.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 ., до набрання вироком законної сили слід обрати у вигляді особистого зобовязання.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст.100 КПК України.

Цивільні позови не заявлені.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених

за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 ( трьох) років позбвлення волі.

за ст.185 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на 4 (чотири) роки.
На підставі ст.ст.75,76 КК України, звільнити ОСОБА_6 , від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, строком на 2 (два) роки, з покладанням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 76 ч. 1 п.2, 4 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

Цивільний позов- відсутній.

Речові докази зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1