В И Р О К
іменем України
Справа № 126/1014/21

Провадження № 1-кп/126/257/2021

"29" листопада 2021 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

із секретарем ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бершадь матеріали кримінального провадження № 000104 від 17.04.2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тернівка Бершадського району Вінницької області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не одруженого, непрацюючого, з середньою освітою, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
17 квітня 2021 року близько 11 години, ОСОБА_4 перебував за кермом власного автомобіля та здійснював розворот заднім ходом на площі ринку, розташованого в с.Серединка Гайсинського району Вінницької області по вул. Маковійчука. Під час цього, ОСОБА_5 , який знаходився позаду автомобіля ОСОБА_4 , завдав удар ногою по бамперу, оскільки на його думку водій здійснював розворот необережно. Після цього, водій автомобіля ОСОБА_4 зупинив автомобіль, вийшов із салону та підійшов до ОСОБА_5 , який знаходився позаду автомобіля та між ними виник словесний конфлікт, який переріс у штовханину, під час якої ОСОБА_4 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівої брови ОСОБА_5 . Від даного удару останній впав сідницями на землю, після чого ОСОБА_5 підвівся, а ОСОБА_4 в цей час наніс ще один удар кулаком правої руки в область носа та ока зліва, внаслідок чого ОСОБА_5 знову впав на землю.
В результаті своїх умисних дій, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження, у вигляді забійної рани обличчя, забою м`яких тканин носа, синця на носі, перелому кісток носа, забою правого ока, синців на обох повіках очей, які згідно висновку судово-медичного експерта №32 від 20 квітня 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, визнав повністю та надав покази, якими підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення. Крім того, просив не досліджувати докази та не допитувати свідків у зв`язку з визнанням вини.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду в правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти розгляду справи за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд дійшов висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується також і на практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 року, відповідно до п.113 якого вбачається, що «основна мета статті 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) у рамках кримінального провадження - забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення. Стаття 6 Конвенції в цілому гарантує обвинуваченому ефективну участь у кримінальному провадженні. Основним аспектом права на справедливий суд є те, що розгляд кримінальної справи, включаючи елементи кримінального провадження, які відносяться до процедури, повинен бути змагальним і в ньому має забезпечуватись рівність сторін обвинувачення і захисту (див. рішення від 16 лютого 2000 року у справі «Роув і Дейвіс проти Сполученого Королівства»).

А також у рішеннях в справах « Леонід Лазаренко проти України» від 28.10.2010 року та «Боротюк проти України» від 16.12.2010 року, зазначено, що «ані буква, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі добровільно відмовитися - у відкритий чи мовчазний спосіб - від свого права на гарантії справедливого судового розгляду. Однак для того, щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі і має супроводжуватися мінімальними гарантіями, співмірними з важливістю такої відмови (див. рішення у справі «Сейдович проти Італії»)» (пункти 52 та 80, відповідно).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому роз`яснено.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку доведена у повному обсязі та суд кваліфікує його дії за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При призначенні покарання суд враховує що ним вчинено кримінальний проступок, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого є його щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого досудовим розслідуванням не встановлено.

Судом враховано зазначені в довідці-характеристиці дані про особу обвинуваченого, а також те, що він на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, який визнав свою вину, щиро розкаявся, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень буде обрання йому покарання у виді штрафу у розмірі, визначеному санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Витрати у даному провадженні відсутні.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не обирались.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 грн. (вісімсот п`ятдеся грн.) в дохід держави.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1