КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/9031/20 Провадження № 11-кп/824/3986/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003041 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Біла Церква, Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2021 року змінити та призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 289 КК України покарання у виді обмеження волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
У решті вирок суду просить залишити без змін.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2021 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк три роки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язано:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Контроль за виконанням покарання відносно ОСОБА_6 покладено на Білоцерківський міськрайонний відділ з питань пробації.
Вироком також вирішене питання щодо речових доказів.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 не оспорюючи фактичні обставини справи та доведеність вини обвинуваченого вважає, що призначене йому покарання є надто суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченого.
Апелянт вказує, що призначаючи ОСОБА_6 покарання суд у вироку зазначив, що вчинене ним кримінальне правопорушення є тяжким злочином, що не відповідає вимогам кримінального закону, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином.
Крім того захисник зазначає, що суд у вироку формально перелічив обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання та не взяв до уваги те, що ОСОБА_6 крім повернення викраденого майна власнику, додатково відшкодував кошти, які потерпіла затратила на ремонт мопеду, у сумі 2000,00 грн., а тому суд не врахував, що обвинувачений максимально намагався мінімізувати наслідки, які настали від його дій та відшкодував витрати, про які не було зазначено в обвинувальному акті.
Також апелянт вказує, що суд у вироку не мотивував чому саме застосовує до обвинуваченого таке покарання, як позбавлення волі та чому встановлює іспитовий строк у максимальному розмірі.
Захисник вважає, що суд у вироку не надав належної оцінки особі обвинуваченого, який раніше не судимий, злочин вчинив вперше, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, працевлаштований, визнав вину у вчиненому у повному обсязі, що у сукупності свідчить про те, що ОСОБА_6 не схильний до вчинення кримінальних правопорушень тому призначене йому покарання за своїм видом та розміром є надто суворим.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2020 року, близько 22 год. 40 хв., ОСОБА_6 знаходячись неподалік магазину «Нектарин», що по вул. 2-га Піщана б. 96, в м. Біла Церква, Київської області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив незаконно заволодіти транспортним засобом - мопедом марки «Suzuki Lets 2», чорного кольору, без номерних знаків, належного потерпілій ОСОБА_9 , який остання залишила поруч з магазином.
З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом-мопедом, ОСОБА_6 умисно, таємно від оточуючих, користуючись тим, що його дії залишаються непоміченими сторонніми особами, підійшов до вказаного мопеду та використовуючи фізичну силу, відкотив його до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де залишив зберігати.
Своїми діями ОСОБА_6 завдав потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 8900 гривень 00 копійок.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, прокурор щодо задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого ніким не оскаржується.
Судове рішення оскаржується лише в частині призначеного покарання.
З огляду на те, що відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегією суддів перевіряється вирок суду лише в частині призначеного покарання.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Доводи захисника про те, що призначаючи покарання обвинуваченому суд не врахував обставин, що характеризують ОСОБА_6 та пом`якшують покарання колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі наведені захисником обставини були враховані судом.
Так, призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий, має постійне місце роботи, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2019 року.
Судом взято до уваги також те, що обвинувачений ОСОБА_6 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно усунув завдану шкоду, що правильно визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання суд обґрунтовано визнав вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням наведеного, суд призначив ОСОБА_6 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк чотири роки.
Водночас суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства,
З такими висновками погоджується колегія суддів.
Крім того суд першої інстанції також врахував досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.
Також суд врахував дані, що характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання та однієї обставини, що обтяжує покарання, на підставі чого суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе і без реального відбування покарання, а тому звільнив ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. З таким висновком погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Отже рішення суду про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі із одночасним звільненням від відбування покарання та встановленням іспитового строку, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України та є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Поряд з цим, колегія суддів погоджується із доводами захисника про те, що в мотивувальній частині вироку суд припустився помилки в частині визначення тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є нетяжким злочином, в той час як суд зазначає про вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину.
Однак допущена судом помилка не впливає на вид та розмір призначеного обвинуваченому покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі вимог апеляційної скарги та змінити вирок суду в порядку ст. 409 КПК України, оскільки така зміна вироку жодним чином не погіршить становище обвинуваченого.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
В порядку ст. 404 КПК України вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2021 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину.
У решті вирок суду залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4