Житомирський апеляційний суд
Справа №289/1185/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів с.з.: ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю:
прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисника обвинуваченого
ОСОБА_10
адвоката ОСОБА_11
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 на вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.10.2019 відносно ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:
Вказаним вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Базар Народицького району Житомирської області, громадянина України, з базовою загальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.03.2006 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково на 9 місяців 24 дні ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2013,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покладено на нього обов`язки відповідно до п.п. 1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань з пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання про речові докази по справі вирішено у відповідності ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 07.07.2019 о 13 год. 30 хв., ОСОБА_10 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись біля магазину «Продукти», розташованого за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, с. Потіївка, вул. Центральна, побачивши, що потерпіла ОСОБА_14 вийшла з магазину та кинула на підводу гаманець, діючи повторно, відкрито викрав вказаний гаманець у присутності потерпілої ОСОБА_14 та покинув місце скоєння кримінального правопорушення, завдавши потерпілій майнову шкоди на суму 5000 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин скоєння злочину, встановлених судом, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його вини просить вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.10.2019 скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, а в решті вирок залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_10 , будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, маючи дану судимість не знятою і не погашеною у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і знову скоїв умисний тяжкий злочин проти власності.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги добровільне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_15 , що не відповідає обставинам справи оскільки, грошові кошти, які належать потерпілій ОСОБА_15 було виявлено та вилучено у ОСОБА_10 і повернуто працівниками поліції.

Вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_10 суд достатньою мірою не врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, ту обставину, що вчинений злочин віднесено до категорії тяжких, дані про особу ОСОБА_10 , який має непогашену у встановленому законом порядку судимість за ч.3 ст.187 КК України та дані про особу потерпілої, яка є особою похилого віку, а також той факт, що злочин було вчинено ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь головуючого, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи апеляційної скарги та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З висновками суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, про доведеність вини та кваліфікацію дій останнього, погоджується автор апеляції і ніким з можливих учасників процесу не оспорюються, а тому в цій частині не перевіряються апеляційним судом.

Санкція ч.2 ст.186 КК України, за якою ОСОБА_10 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст.65 КК України, суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

На думку апеляційного суду, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався не в повній мірі.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора порушення судом закону України в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, апеляційний суд вважає обґрунтованими.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначаючи покарання враховував, що обвинувачений ОСОБА_10 вчинив умисний корисливий тяжкий злочин, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого корисливого злочину, наявність непогашеної судимості, за місцем проживання характеризується задовільно, зі слів неофіційно працевлаштований; на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, добровільне відшкодування шкоди; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та доцільним призначити йому покарання із застосуванням положень ст.ст. 75,76 КК України, що, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання новим злочинам, оскільки, відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку апеляційного суду, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного i призначив останньому покарання, яке є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Так, з матеріалів кримінального провадження №289/1185/19 вбачаєтеся, що ОСОБА_10 16.03.2006 був засуджений Радомишльським районним судом Житомирської області за ч.3 ст.187 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково на 9 місяців 24 дні ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.03.2013. Будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, маючи дану судимість не знятою і не погашеною у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і знову скоїв умисний тяжкий злочин проти власності, передбачений ч.2 ст.186 КК України

Крім того, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що обвинувачений, хоч i визнав вину, щиро каявся та активно сприяв розкриттю злочину, однак має виключно посередні характеристики (а.п.37), будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену судимість знову вчинив умисне кримінальне правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_10 не тільки не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого ним попереднього кримінального правопорушення, а й переконливо не бажає ставати на шлях виправлення, а відтак, вищевказане свідчить про неможливість його виправлення i перевиховання без його ізоляції від суспільства. В протилежному випадку мета покарання не може бути досягнута.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки, таке рішення суду суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст.ст.50, 65 КК України, а тому є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та, як наслідок призначення несправедливого покарання через м`якість.

Беручи до уваги викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок у частині призначення покарання ОСОБА_10 скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

При призначенні покарання ОСОБА_10 апеляційний суд, враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким у відповідності до норм ст.12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше був судимим, маючи не зняту та не погашену судимість знову вчинив нове умисне кримінальне правопорушення, характеризується виключно посередньо, не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_15 зі сторони обвинуваченого, оскільки гроші вилучені та повернуті потерпілій працівниками поліції, дані про особу потерпілої, яка є особою похилого віку, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та вважає за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах санкції статті обвинувачення.

При цьому, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вище зазначених даних про особу обвинуваченого, приходить до висновку, що ОСОБА_10 є особою зі стійкою антисоціальною поведінкою, а тому є всі підстави вважати, що для виправлення і перевиховання обвинуваченого необхідний певний строк ізоляції від суспільства, тому ОСОБА_10 слід призначати покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на певний строк без застосування ст.75 КК України, як таке, що відповідатиме вимогам ст.65 КК України, та буде справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_10 підлягає скасуванню, у зв`язку невідповідністю покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, що відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України, є підставою для скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в частині призначення покарання останньому.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Радомишльського районного суду Житомирської області від 11.10.2019 відносно ОСОБА_10 - скасувати в частині призначення покарання.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_10 , за ч.2 ст.186 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з 25.11.2021.

Зарахувати ОСОБА_10 у строк відбування покарання період з дня його фактичного затримання 25.10.2021.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді: