Справа № 177/146/22
Провадження № 1-кп/177/59/22
У Х В А Л А
Іменем України
10 березня 2022 року м. Кривий Ріг

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001273 від 23.10.2021 щодо ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

за участі:
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст. 121 КК України.
Ухвалою суду від 01.02.2022 кримінальне провадження призначено до судового розгляду.
В ході судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інші кримінальні правопорушення, які були підставою для застосування запобіжного заходу та продовження цього ж запобіжного заходу та які на даний час не зменшилися і продовжують існувати. Прокурор вважав, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу підтримав, з підстав, наведених у ньому та просив його задовольнити. Звертав увагу суду на обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, його тяжкість, характеризуючі дані про обвинуваченого, те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що спричинило смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_3 вважав клопотання прокурора таким, що не підлягає задоволенню, вказував, що шкодує про те, що сталося, не бажав смерті потерпілого, посилаючись на наявність у нього сім`ї, неповнолітньої дитини та дружини, враховуючи воєнний стан в Україні, просив суд змінити запобіжний захід на більш м`який.
Захисник ОСОБА_5 просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання та надав клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт. Вказував на недоведеність ризиків вказаних прокурором, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, родини та малолітньої дитини, які потребують його допомоги у воєнний час. Крім цього, вважав за можливе змінити запобіжний захід на домашній арешт, з метою участі обвинуваченого в обороні країни.
Прокурор просив суд відмовити в клопотання стороні захисту, враховуючи його необґрунтованість та не доведеність обставин зазначених у ньому., наполягав на тому, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити існуючі ризики.
Заслухавши думку учасників судового провадження, розглянувши матеріали клопотання, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 19.01.2022 до Криворізького районного суду Дніпропетровської області надійшов вказаний обвинувальний акт. Ухвалою суду від 20.01.2022, за клопотанням прокурора, відносно ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 20.03.2022 року.
Ухвалою суду від 01.02.2022 вказане кримінальне провадження, за результатами підготовчого провадження, призначено до судового розгляду на 09.02.2022. Судовий розгляд кримінального провадження 09.02.2022 та 15.02.2022 не відбувся відповідно у зв`язку з неможливістю явки в судове засідання захисника та прокурору.
10.03.2022 розпочато судовий розгляд кримінального провадження, однак з об`єктивних причин завершити розгляд справи до 20.03.2022 не представляється можливим.
Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, у тому числі: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

При вирішенні питання про доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своїм рішенням має забезпечити не лише права обвинувачених, але і високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
За змістом ст. 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Вирішуючи питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, наслідком якого є смерть людини. Крім того, суд враховує обставини події інкримінованого кримінального правопорушення, характеризуючи дані щодо обвинуваченого. Всі ці обставини, в їх сукупності, свідчать про існування ризику можливого переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, під впливом остраху тяжкості покарання, яке може бути застосовано до обвинуваченого, у разі доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.
Обґрунтованим та доведеним перед судом прокурором суд вважає ризик можливого впливу на свідків та потерпілу, які враховуючи стадію кримінального провадження ще не допитані судом, однак дані про яких відмові обвинуваченому. Як вказував прокурор, інкриміноване правопорушення мало місце за присутності інших осіб, пояснення яких в суді матимуть суттєве, фундаментальне значення для справи, а тому ризик впливу на них, є досить високим.
Доведеним суд вважає й ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи дані про особу обвинуваченого, що повідомлені прокурором.
Наявність у обвинуваченого певних соціальних зв`язків, як то сім`ї, малолітньої дитини, суд приймає до уваги, але не вважає їх вирішальними при вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу, оскільки вони, на переконання суду, не є достатнім стримуючим фактором для запобігання вищевказаним ризикам, зокрема ризику можливо переховування від суду, тим більше беручи до уваги обстановку в країні.
Суд звертає увагу на існуючу обстановку в Україні, зокрема те, що 24.02.2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. В ряді регіонів України тривають напружені бойові дії, на день розгляду вказаного клопотання ситуація в Україні є напруженою, військова агресія проти України суттєво обмежує можливість виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Вказане підвищує ризик можливого ухилення від явки до суду, у разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, що перешкоджатиме розгляду справи в розумний строк та виконання завдань визначених ст. 2 КПК України.
На даній стадії судового розгляду, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, оцінці судом підлягають характер, тяжкість та наслідки інкримінованого кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, вони підвищуються враховуючи існуючи ситуацію в країні, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, суд дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також особі обвинуваченого, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому суд вважає виправданою необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
На переконання суду, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашній арешт, враховуючи введений в Україні воєнний стан, не зможе в повній мірі запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду даного кримінального провадження, тому суд вважає необхідним продовжити строк тримання під вартою на 60 днів. Твердження обвинуваченого про його бажання допомагати в захисті України, не може бути безумовною підставою для зміни запобіжного заходу, в урахуванням вищевказаних обставин та існуючих ризиків.

Відповідно, з вище вказаних підстав, не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, про що заявлялося стороною захисту.

Керуючись ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи висунуте ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні злочину з застосуванням насильства, що спричинило загибель людини, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0001273 від 23.10.2021 на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави, тобто до 08 травня 2022 року, включно.
Копію ухвали негайно направити до Криворізької УВП № 3.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, у той же строк з моменту вручення копії ухвали, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Суддя ОСОБА_1