Справа № 159/320/21 Провадження №11-кп/802/68/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель Волинської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України такого, що не має судимості,
визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та обрано покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.
Початок відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення моральної та матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 : 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень майнової шкоди, 20 000 (двадцять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень понесених витрат на правничу допомогу.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20 грудня 2020 року, близько 19 год. 00 хв., перебуваючи на території ліцею АДРЕСА_2 , під час раптового виниклого конфлікту із ОСОБА_9 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, тримаючи намотаний на праву руку собачий поводок з закріпленим на його кінці металевим карабіном, умисно наніс ним не менше двох ударів в ділянку лівої скроневої ділянки та лівої вушної раковини. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 умисно, з метою завдання тілесних ушкоджень, нацькував свою собаку породи «Американський стаффордшир-тер`єр» на потерпілого ОСОБА_9 , яка спричинила йому не менше шести укусів в ділянці голови, правої кисті руки, сідниці та правої гомілки.
Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілому ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забій м`яких тканин голови, рани правої тім`яної-потиличної ділянки волосистої частини голови, рани лівої тім`яної-скроневої ділянки волосистої частини голови, рани лоба посередині та зліва, підшкірного крововиливу лівої скроневої ділянки, синці лівої вушної раковини, гематоми правої кисті з ранками, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та множинних саден лоба посередині, справа, зліва, над бровою, в ділянці правої та лівої щоки, спинки носа, синця лівої сідниці, синці правої гомілки, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Своїми умисними діями, що виразились у завданні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок) передбачене ч.2 ст. 125 КК України.
Не погодившись з таким вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України, зменшити розмір моральної та матеріальної шкоди і звільнити обвинуваченого від сплати процесуальних витрат, посилаючись на те, що кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції неповно та однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставин справи, судом належним чином не перевірені усі обставини кримінального провадження.
Зазначає, що потерпілому було спричинено легке тілесне ушкодження без короткочасного розладу здоров`я, так як в суді доказано наявність двох ударів зі сторони обвинуваченого ОСОБА_8 нанесених потерпілому та не менше 6 укусів собакою. Вказує, що легке тілесне ушкодження за ч.2 ст. 125 КК України характеризується тим, що при його заподіянні потерпілому спричиняютья короткочасний розлад здоров`я або незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним слід вважати розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день), а під незначною стійкою втратою працездатності слід розуміти втрату загальної працездатності до 10 %. Однак, у потерпілого ОСОБА_9 не було незначної стійкої втрати працездатності більш, як 10 %, оскільки на стаціонарному лікуванні він не перебував. Разом з тим, зазначає, що сторона захисту не згідна із сумою стягнених збитків з обвинуваченого на користь потерпілого, про що зазначено в запереченні на позовну заяву потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 майнової та моральної шкоди. У зв`язку з тим, що в обвинуваченого відсутні кошти достатні для відшкодування зазначених витрат, а тому вони відповідно до ст. 124 КПК України компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України.
Будучи належним чином повідомленими потерпілий ОСОБА_9 та представник потерпілого адвокат ОСОБА_10 в судове засідання не з`явились. Однак, подали заяву в якій просять проводити апеляційний розгляд за їхньої відсутності, а також залишити апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржуваний вирок без зміни.
Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 також в судове засідання не з`явився.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, міркування захисника, який апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній та не заперечував про продовження розгляду справи у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 саме у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну, повну й об`єктивну оцінку в їх сукупності та взаємозв`язку, що повністю спростовує доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі про неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого.
Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на витяг з ЄРДР, висновок судо-медичної експертизи від 21.12-29.12.2020 року, показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку витяг з ЄРДР, яким підтверджено початок 21.12.2020 року дізнання за ч.2 ст.125 КК України відносно ОСОБА_8 за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обґрунтовано також покладено в основу вироку і висновок судово-медичної експертизи від 21.12-29.12.2020 року, згідно якого, на тілі потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забоєм м`яких тканин голови, рани правої тім`яно-потиличної ділянки волосистої частини голови, рани лівої тім`яно-скроневої ділянки волосистої частини голови, рани лоба посередині та зліва, множинних саден лоба посередині, справа, зліва, над бровою, в ділянці правої та лівої щоки, спинки носа, підшкірного крововиливу лівої скроневої ділянки, синця лівої вушної раковини, гематоми правої кисті з ранками, синця лівої сідниці, синця правої гомілки, що утворились від дії тупого твердого предмету (предметів), можливо від: - рана правої тім`яно-потиличної ділянки волосистої частини голови, рана лівої тім`яно-скроневої ділянки волосистої частини голови, рана лоба посередині та зліва, множинні садна лоба посередині, справа та зліва, над бровою, в ділянці правої та лівої щоки, спинки носа, гематома правої кисті з ранками - дії тупих предметів по типу тупо-загострених, якими могли бути зуби собаки; - синець лівої сідниці, синець правої гомілки - здавлення зубами собаки за м`які тканини; - закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку та забій м`яких тканин голови, підшкірний крововилив лівої скроневої ділянки, синець лівої вушної раковини - ударів металевим карабіном, в час вказаний у постанові в медичній документації та потерпілим, і за ступенем тяжкості відноситься до категорії: - закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку та забій м`яких тканин голови, рана правої тім`яно-потиличної ділянки волосистої частини голови, рана лівої тім`яно-скроневої ділянки волосистої частини голови, рана лоба посередині та зліва, підшкірний крововилив лівої скроневої ділянки, синець лівої вушної раковини, гематома правої кисті з ранками - легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, згідно пункту 2.3.3. - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»; - множинні садна лоба посередині, справа, зліва, над бровою, в ділянці правої та лівої шоки, спинки носа, синець лівої сідниці, синець правої гомілки, - легких тілесних ушкоджень, згідно пункту 2.3. - «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Вищевказаним висновком підтверджено, і те, що по тілу ОСОБА_9 було нанесено не менше двох ударів металевим карабіном в ділянку лівої скроневої ділянки та лівої вушної раковини. По тілу потерпілого було здійснено не менше шести укусів собаки в ділянці голови, правої кисті, сідниці та правої гомілки. Такі тілесні ушкодження утворитись внаслідок падіння з висоти власного зросту на тверду поверхню, як з наданням тілу прискорення так і без нього не могли.

Правильно покладено в основу вироку також показання потерпілого ОСОБА_9 , який суду показав, що працює охоронником ліцею №10 міста Ковеля, протягом тривалого часу. Територія вказаного навчального закладу огороджена по периметру, однак через хвіртку вхід для сторонніх осіб є фактично вільним.
Він в грудні 2020 року, в черговий раз, знаходився на чергуванні і перебував на території ліцею орієнтовно о 19 год. 10-15 хв., обстежуючи цю територію перед приходом на зміну іншого охоронця. Тоді ж почув крик дитини і коли підійшов далі то помітив хлопців в яких запитав, що сталось і у відповідь почув, що їх знайома дівчина прогулювалась з собакою і якийсь чоловік цькував на них свою собаку. Тоді як він побачив біля ящика із сміттям електропроводку, світильник, розетку, а тому підібрав їх щоб віддати електрику навчальному закладу.
Подолавши не значну відстань, почув вимогу «стій», «куди ідеш?» та висловлювання в його адресу нецензурною лайкою. Він відповів, що є охоронником і запитав хто ця особа. Почув у відповідь, що є батьком дітей які навчаються в даній школі.
Завершивши цю розмову він відійшов від обвинуваченого і пройшовши не значну відстань знову почув крик «стій», при цьому надав команду собаці, яка була без повідка та намордника «фас» і в той же час рукою в який знаходився поводок з металевим карабіном умисно вдарив його в ділянку голови. Від ударів, а також того що він перечепився через корінь дерева впав на землю. Тоді ж, собака його покусала, розірвала верхній одяг, а саме утеплені штани та куртку, які стали непридатними для використання.
Потерпілий ОСОБА_9 також ствердив, що під час конфлікту телефонував своїй дружині при цьому розповів про цю подію, а під час нанесення ударів телефон, який був увімкнений упав на землю. Категорично заперечив наявність у нього та використання газового балончика та вчинення будь-яких неправомірних дій щодо обвинуваченого.
Разом з тим, судом першої інстанції правильно в основу вироку були покладені і пояснення свідків, які допитувались в суді першої інстанції, а саме:
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що є дружиною потерпілого і разом з ним працює у ліцеї №10 міста Ковеля. Вечері, точної дати пригадати не може, до неї зателефонував чоловік та повідомив, щоб вона викликала працівників поліції, при цьому голос його був схвильованим. Тоді вона вибігла з будинку та побігла до школи, повідомивши про це їх сина. Після дзвінка чоловіка, через увімкнений мобільний телефон чула звуки схожі на удари, а коли прибігла на місце події, то побачила потерпілого, який лежав на землі та був закривавлений, а на ньому стояла собака.
Тоді ж, на місце події під`їхав їх син, який в свою чергу викликав службу охорони «Арсенал» де він працює. Після цих подій обвинувачений з місця події втік.
Свідок також ствердила, що очевидцями цих подій були неповнолітні учні ліцею, які повідомили їй, що незнайомий чоловік цькував на потерпілого свою собаку при цьому говорив «піду вбивати охоронця». Вона також показала, що в результаті такого нападу її чоловіку були заподіянні тілесні ушкодження і в тому числі і від укусів собаки і пошкоджено одяг який не придатний для використання.
Свідок ОСОБА_12 показав, що взимку минулого року, близько 20 години вечора, він та його товариші і подруги перебували на території ліцею №10 міста Ковеля де відпочивали. Бачили там охоронця, тобто потерпілого у справі, який підійшов до них та запитав чи у них все добре. Почувши ствердну відповідь, пішов від них. Тоді ж, на собаку, яку утримували на повідку його знайома дівчина напали дві інші собаки, одна з яких була коричневого кольору. Коли вони відігнали собак, то почали виходити з території шкоди, щоб провести дівчат і в цей час почули крик, а тому він та ОСОБА_13 повернулись в цьому напрямку. Коли підійшли на це місце, він побачив двох осіб, один з яких, як пізніше стало відомо, охоронець школи, а інший обвинувачений у справі. При цьому потерпілий лежав на землі, закривши голову руками, а обвинувачений стояв біля нього при цьому висловлювався нецензурними словами і давав команду собаці «фас», «взять», тобто цькував собаку на потерпілого.
Свідок також ствердив, що одяг у потерпілого був пошкоджений, тобто розірваний, а вже в приміщенні ліцею бачив на тілі потерпілого тілесні ушкодження.
Свідок ОСОБА_14 , в судовому засіданні повністю підтвердив показання свідка ОСОБА_12 і додатково показав, що бачив як обвинувачений рукою на яку був закручений поводок наносив удари в голову потерпілому, який лежав на землі, закривши руками голову, цькував на нього свою собаку, даючи команду «фас», яка її виконувала. Бачив закривавлене обличчя потерпілого, та розірваний на ньому верхній одяг.
Свідок ОСОБА_15 , як син потерпілого показав, що після 19 години вечора, точної дати не пригадує, йому зателефонувала мама та повідомила, що біля ліцею хтось б`є його батька. Тоді він разом із сусідом, якого покликав на допомогу побіг до школи, при цьому зателефонував в охоронну службу «Арсенал» де він працює і також покликав на допомогу.
Прибігши на територію навчального закладу, побачив батька, який лежав на землі, а на ньому сиділа собака, чув команди «фас». Таку ж, команду собаці обвинувачений давав і по відношенню до них.
Бачив на тілі потерпілого тілесні ушкодження, які утворились від ударів та укусів собаки, а також закривавлене обличчя та пошкоджений верхній одяг.
Колегія суддів погоджується з наданим судом першої інстанції аналізом вказаної сукупності доказів, які у взаємозв`язку, поза всяким розумним сумнівом доводять вину ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення (проступку) при викладених в оскарженому вироку обставинах з відповідною правовою кваліфікацією дій за ч.2 ст.125 КК України "Умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ". При цьому, судом переконливо обґрунтовано висновки щодо саме такої кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 .
Доводи у апеляційній скарзі захисника про те, що обвинувачений умисно заподіяв потерпілому лише легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я, спростовуються даними висновку експерта № 296 від 21.12-29.12.2020 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено легкі тілесні ушкодження, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Вищевказаний доказ ретельно досліджено судом першої інстанції та визнано достатнім й допустимим доказом і сумнівів в його достовірності не виникає, оскільки останній проведений експертом із стажом роботи з 2001 року, 3-го кваліфікаційного класу судового експерта, вищої атестаційної категорії лікаря, який з правами та обов`язками експерта ознайомлений та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку та за дачу свідомо неправдивого висновку, який у своїй сукупності доводить висунуте ОСОБА_8 обвинувачення.
Інших доказів, які б спростовували винуватість ОСОБА_8 і не були б враховані судом, у тому числі даних на підтвердження того, що ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження за інших обставин, у матеріалах провадження не міститься та у апеляційній скарзі не наведено.
Доводи у апеляційній скарзі захисника про те, що у потерпілого ОСОБА_9 не було незначної стійкої втрати працездатності більше, як 10 %, на стаціонарному лікуванні він не перебував, а тому можна перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 125 на ч.1 ст. 125 КК України, є безпідставними, оскільки спростовуються висновко судово-медичної експертизи № 296 від 21.12-29.12.2020 року.
Так, вказаним законом (ч.2 ст.125 КК України) передбачено відповідальність за умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на завдання невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.
Сам захисник у своїй апеляційній скарзі не заперечує факту заподіяння обвинуваченим умисного лекого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , оскільки, як у ній зазначено, «…в суді доказано наявність двох ударів зі сторони ОСОБА_8 нанесених потерпілому та не менше 6 укусів собакою», в результаті яких і було отримано потерпілим тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
З урахуванням наведенного дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК кваліфіковано правильно.
Виходячи із зазначеного, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, апеляційний суд вважає, що висновки та мотиви суду першої інстанції, які стосуються законності оскаржуваного рішення щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , є законними та належним чином мотивованими. Вважати ці висновки необґрунтованими чи сумнівними підстав немає.
Разом з тим, судом першої інстанції, правильно не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які надані ним в судовому засіданні, оскільки вони повністю спростовані сукупністю наведених вище доказів, які є належними і допустимими, відповідають встановленим фактичним обставинам по справі та є об`єктивними, співвідносяться між собою і підтверджують один одного. Показання обвинуваченого слід розцінювати як неправдиві та дані з єдиною метою-ухилення від передбаченої законом кримінальної відповідальності за скоєнні дії.
Водночас, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання за ч.2 ст.125 КК України у виді 200 (двісті) годин громадських робіт, оскільки саме таке покарання є справедливим та законним, визначеним у відповідності до загальних засад призначення покарання згідно із ст.65 КК України, зокрема, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідає меті кримінального покарання, що визначена ст.50 КК України, - є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Окрім того доводи захисника, що зменшення моральної і матеріальної шкоди та звільнення обвинуваченого від сплати процесуальних витрат, на увагу суду не заслуговують, оскільки на переконання колегії суддів, місцевим судом в повній мірі було дотримано вимог чинного законодавства при вирішенні питання по заявленому цивільному позові потерпілого ОСОБА_9 .
Так, згідно із положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У відповідності до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно із ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пленум Верховного Суду України в п.9 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку суду, суд першої інстанції розглянув цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , як в частині відшкодування майнової шкоди, так і моральної шкоди, з дотримання вимог кримінального та цивільного законодавства, а також з урахуванням роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені у вищевказаній постанові.
Місцевим судом правильно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_9 2800 (дві тисячі вісімсот) гривень майнової шкоди, тобто вартості утепленої куртки - 2000 гривень, штанів 800 гривень, оскільки, в ході розгляду справи судом першої інстанції з достовірністю встановлено значне пошкодження верхнього одягу потерпілого, який не підлягає подальшому використанню у повсякденному житті. Крім цього, реальна вартість вищевказаного майна, підтверджується товарним чеком підприємця ОСОБА_16 від 04.12.2020 року (а.с.34).
Разом з тим, місцевим судом в ході розгляду справи з достовірністю встановлено значне пошкодження верхнього одягу потерпілого, який не підлягає подальшому використанню у повсякденному житті, а також реальну вартість майна, яка зазначена в товарному чеку.
А тому, колегія суддів вважає, що судом вірно вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 в частині відшкодування майнової шкоди.
Суд першої інстанції правильно також встановивши та в повній мірі врахувавши характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий від вчиненого злочину, характер немайнових втрат і стан його здоров`я, тяжкість вишушених змін у повсякденному житті останнього, та виходячи з засад розумності, виваженості й справедливості, визначив моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень потерпілому ОСОБА_9 , і з цим повністю погоджується апеляційний суд.
Крім цього, судом першої інстанції, також правильно вирішено питання витрат понесених потерпілим на правничу допомогу в сумі 5500 гривень.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілим ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_17 укладено договір про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 02.02.2021 року.
Крім того, адвокатом ОСОБА_17 надано додатки до договору з визначенням вартості наданих послуг, акт виконаних робіт та платіжний документ фінансової установи про сплату 5500 гривень.
Таким чином, вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення майнової і моральної шкоди, а також витрат понесених ним на правову допомогу скасуванню, як про це просить апелянт, не підлягає, оскільки він є цілком законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Разом з тим, в прохальній частині апеляційної скарги захисник просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від сплати процесуальних витрат, посилаючись на те, що у обвинуваченого відсутні кошти достатні для відшкодування зазначених витрат, а тому вважає, що вони відповідно до ст. 124 КПК України компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України. Крім цього, сторона захисту вказує, про те, що обвинувачений не працює, має на утриманні вагітну дружину та дітей, перебуває у скрутному матеріальному становищі, однак, на переконання колегії суддів дані обставини не є такими, які б давали підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 , від сплати процесуальних витрат на підставі ст. 124 КПК України. Разом з тим, враховуючи, що положення процесуального закону закріплюють обов`язок щодо покладення процесуальних витрат на обвинуваченого, тому ці витрати підлягають стягненню з останнього.
Таким чином, будь-яких порушень кримінального або кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом встановлено не було.
Крім цього, не було встановлено вищевказаних порушень і в частині вирішення цивільного позову в даному кримінальному провадженні.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі сторони захисту.
Таким чином, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, Волинський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 , без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді