УХВАЛА

07 грудня 2021 рокум. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю представника заявника адвоката ОСОБА_3 , заявника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про часткове скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рівненського міського суду надійшло вказане клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 у якому просить скасувати арешт майна накладеного ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2021, а саме: на ноутбук марки Lenovo Ideapad 530s-15skb, sPF19UZ43 із зарядним пристроєм та грошові кошти у сумі 3482 гривень та повернути вказане майно ОСОБА_4 .
В судовому засіданні власник майна та її представник повністю підтримали клопотання, просили його задоволити з підстав викладених у ньому.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, просили відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ УСБУ в Рівненській області проводится досудове розслідування кримінального провадження №0000024 від 11.06.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 201-1 КК України.

23.06.2021 у рамках вказаного кримінального провадження було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на предмети вилучені 19.06.2021 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема на: на ноутбук марки Lenovo Ideapad 530s-15skb, sPF19UZ43 із зарядним пристроєм та грошові кошти у сумі 3482 гривень,

Вилучене майно, 19.06.2021 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000024 від 11.06.2021.

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження майна (речових доказів) на які слідчий просив накласти арешт, а також недопущення його втрати, знищення, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Як встановлено в ході судового розгляду клопотання, вилучений та в подальшому арештований ноутбук марки Lenovo Ideapad належить ТзОВ «ЮНОНА БРОКЕР», який вони використовували в якості головного сервера під час здійснення господарської діяльності. Товариство не має можливості працювати на повну потужність, сплачувати податки та інші обов`язкові платежі до бюджету.
Відповідно до положень статті 64 2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи.

Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу, право власності в Україні охороняється законом, держава забезпечує стабільність правовідносин власності.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до статей 391, 392 ЦК Українивласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаілов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого при розгляді клопотання про накладення арешту на майно про те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Окрім того встановлено, з часу внесення відомостей до ЄРДР - 11.06.2021, а це більше п"яти місяців, усі необхідні та можливі експертизи, слідчі дії із використанням арештованого належного ТзОВ майна проведені, керівництво та працівники ТзОВ «ЮНОНА БРОКЕР» у рамках даного кримінального провадження не допитані, їх процесуальний статус не визначено, підозри ОСОБА_4 не оголошено, цивільний позов до товаристав не пред`являвся.
Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як встановлено в ході судового розгляду, 19.10.2021 слідчим було оглянуто вказаний Ноутбук (застосовано функцію printScreen та фотографування) на 13-ти аркушах та роздруковані файли документів, що виявлені на ноутбуці на 41-му аркуші. В подальшому даний ноутбук передано на відповідальне зберігання в камеру схову речових доказів СВ УСБУ в Рівненській області.

Таким чином, слідчим із вказаним ноутбуком проведено всі необхідні слідчі дії, отримано необхідну інформацію, а тому слідчий суддя приходить до переконання, що вже немає підстав для знаходження його в органу досудовому слідстві.

Крім того, як заявив слідчий, по даному кримінальному провадженню призначено судово товарознавчу експертизу, однак призначення даної експертизи немає жодного відношення до ноутбуку.

Таким чином, факт перебування майна під арештом тривалий час фактично позбавляє конституційного права власника ОСОБА_4 , на законних підставах розпоряджатися своєю власністю.
Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони його відчудження не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власників майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України а також є порушенням Конвенції.
На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що підстав для подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна не має, а тому клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 170-173, 174 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задоволити.
Скасувати частково арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 23.06.2021 на ноутбук марки Lenovo Ideapad 530s-15skb, sPF19UZ43 із зарядним пристроєм та грошові кошти у сумі 3482 гривень.

Зобов"язати СВ УСБУ в Рівненській області повернути ноутбук марки Lenovo Ideapad 530s-15skb, sPF19UZ43 із зарядним пристроєм та грошові кошти у сумі 3482 грн керівнику ТзОВ «ЮНОНА БРОКЕР» (ЄДРПОУ 3695089, інд. 3500, Рівненська область, Рівненський район, м. Костопіль, вул. Грушевського, 4 оф. 7) ОСОБА_4 .

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1