Справа № 301/480/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

30.11.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/705/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7
ВСТАНОВИВ :

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2020 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, неодруженого, із середньою освітою, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. за проведення судових експертиз у кримінальному провадженні.
Речові докази по справі: - обгорілі частини елементів одягу; зім`яту пляшку голубого кольору, виготовлену з пластику ємкістю 1,5 л; змив із слідів кіптяви, що передані на зберігання до кімнати речових доказів Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили постановлено знищити.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

08 січня 2020 року приблизно о 04 годині 20 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у коридорі диско-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою : АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, на грунті неприязних відносин, які виникли в ході суперечки, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи в руках пластикову пляшку ємкістю 1,5 л з паливно-мастильною рідиною, яку заздалегідь придбав 08 січня 2020 року приблизно о 04.00 годині на АЗС, що в с. Довге, по вул. Перемоги, № 206, Іршавського району, підійшов до громадянина Республіки Латвії ОСОБА_8 та облив його цією рідиною, після чого підпалив його. Внаслідок дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_9 заподіяно: легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 21 дня, у вигляді рани шкірних покровів правого ліктьового суглобу та опіку дихальних шляхів І ступеню, а також тяжкі, небезпечні для життя в момент заподіяння тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків 55(5)% шкіри ІІ а,б ступеня обличчя, шиї, грудної клітки, живота та обох верхніх кінцівок.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку із неповнотою судового розгляду та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що при призначенні покарання судом не враховано щире каяття ОСОБА_6 , активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обвинувачений на момент вчинення злочину вважається таким, що не притягувався до кримінальної відповідальності і вважається не судимим, позитивно характеризується за місцем проживання, примирився з потерпілим, який не має до нього претензій і просив суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти волі. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки і на підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового розгляду : обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілого та його представника, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності потерпілого та його представника береться до уваги те, що: повідомлення про час та місце розгляду справи потерпілому та його представнику надіслано відповідно до вимог законодавства; клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи потерпілий та його представник не подавали ; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки потерпілого та його представника в судове засідання.
Доводи апеляційної скарги та позиція сторони захисту свідчать про те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у заподіянні потерпілому ОСОБА_10 умисного тяжкого тілесного ушкодження, що є небезпечним для життя у момент заподіяння, а також вид та розмір призначеного ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України кваліфіковані правильно.
Дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів також бере до уваги те, що під час розгляду кримінального провадження суд першої інстанції, врахувавши думку учасників судового розгляду, при цьому, роз`яснивши їм права та обов`язки, а також положення ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та обмежив вивчення фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та потерпілого, а також дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.
Тому, вирок переглядається у межах апеляційної скарги, тобто щодо незастосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що обвинуваченого ОСОБА_6 безпідставно не звільнено від відбування призначеного йому покарання з іспитовим строком, колегія суддів відхиляє з таких підстав.
Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.
У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.
Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.
Відповідно до ст. 76 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені статтею 91-1 цього Кодексу
На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:
1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого;
2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою;
5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб;
6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.
На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.
Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.
Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання вимоги вказаних вище статтей кримінального кодексу були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом першої інстанції у достатній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі йому покарання обставини.
Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано те, що передбачене ч. 1 ст. 121 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи; дані про особу обвинуваченого відповідно до ст. 89 КК України є не судимим, однак притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення хуліганських дій, був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком і через короткий проміжок часу після звільнення від відбування покарання вчинив тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в нарколога не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди; обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 обґрунтовано призначено покарання у виді реального позбавлення волі на строк 5 років, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 121 КК України є мінімальним, без звільнення обвинуваченого від його відбування з визначенням іспитового строку. Призначене ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_6 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. ст. 75, 76 КК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що вирок є занадто суворим, не відповідає принципу достатності покарання для виправлення винного, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.
Із вищенаведених підстав, доводи апеляційної скарги про те, що при призначенні покарання судом не враховано щире каяття ОСОБА_6 , активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, те, що обставини, які обтяжують покарання відсутні, обвинувачений на момент вчинення злочину вважається таким, що не притягувався до кримінальної відповідальності і вважається не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, примирився з потерпілим, претензій останній до нього не має, просив суворо обвинуваченого не карати та не позбавляти його волі, - апеляційний суд визнає такими, що не впливають на висновки суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке належить відбувати реально, і в свою чергу не дають підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням. При цьому, апеляційний суд бере до уваги, що суд першої інстанції дав належну оцінку наведеним стороною захисту обтяжуючим та пом`якшуючим покарання обставинам, а також відомостям про особу обвинуваченого, у тому числі тим, на які покликається адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі і призначив обвинуваченому покарання, яке відповідно до санкції ч. 1 ст. 121 КК України є мінімальним і, на переконання колегії суддів, - справедливим. При цьому колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції обставиною, що обтяжує покарання визнано скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, а тому доводи апеляційної скарги визнаються такими, що не відповідають викладеним у судовому рішенні висновкам.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги та погоджуючись із видом та розміром призначеного ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд бере до уваги й те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а вчинені ОСОБА_6 кримінально-карані діяння посягають на життя та здоров`я потерпілого, а тому на переконання апеляційного суду виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде неможливим без відбування ним покарання у виді реального позбавлення волі.
Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.
Тому, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Іршавського районного суду від 05 березня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: