Справа № 646/4741/13-к
№ провадження 1-в/646/279/2021
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.09.21 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції між судом та Державною установою «Харківський слідчий ізолятор» заяву ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року, а також звільнення від призначеного покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою, якою просить на підставі Закону України №743-VII від 21.02.2014р. «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України», керуючись ч.3 ст.6 цього Закону, звільнити його від покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2017р., яким його було визнано винним за ст.ст.348, 342, 263 КК України та засуджено до довічного позбавлення волі, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 20.03.2018р., якою справу за ст.ст.342, 263 КК України було закрито у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування своєї заяви засуджений ОСОБА_5 зазначає, що згідно з вищевказаною правовою нормою Закону України №743-VII від 21.02.2014р. він застосовується щодо засуджених судами, що ухвалили відповідні вироки, за клопотанням засудженого. Для цього закону участь особи у масових акціях протесту підтверджується її заявою відповідному органу чи посадовій особі. В період з грудня 2013 року по лютий 2014 року засуджений, перебуваючи у Харківському слідчому ізоляторі, брав участь у протестних діях проти тодішньої влади президента-втікача ОСОБА_6 , переконуючи інших в`язнів долучитися до протестних дій, надаючи інформаційну допомогу протестувальникам у Києві, яким за допомогою мобільного зв`язку повідомляв про методи та засоби максимально ефективного спротиву організованому злочинному угрупуванню «міліція ОСОБА_6 ». В якості розправи за його політичну діяльність адміністрація СІЗО у лютому 2014 року поставила засудженого на облік як схильного до втечі та нападу, а також помістила його до камери з особами, які були колишніми членами ОСОБА_7 та працювали у охороні Г.Кернеса. Адміністрація СІЗО переконувала співкамерників засудженого застосовувати до нього насильство, але ті відмовилися. В подальшому до СІЗО був поданий запит народного депутата ОСОБА_8 з вимогою припинити репресії щодо засудженого. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2021р. у справі №520/11400/19 встановлено, що згідно з отриманою у лютому 2014 року інформації, що надійшла з оперативного відділу установи, стосовно можливих намірів ОСОБА_5 вчинити втечу з-під варти, пов`язану з нападом на персонал адміністрації установи, комісією установи прийнято рішення поставити засудженого на профілактичний облік як такого, що схильний до нападу на адміністрацію. У зв`язку з тим, що працівники СІЗО були прибічниками ОСОБА_6 , вони назвали заклики до інших ув`язнених щодо протесту проти злочинної влади намірами скоїти втечу та напад на адміністрацію. Сама ж кримінальна справа відносно засудженого була сфальсифікована за наказом міністра внутрішніх справ ОСОБА_9 , а незаконний вирок ухвалював суддя Харківського апеляційного суду ОСОБА_10 , який був прихильником президента-втікача, а в подальшому кандидатом у депутати від партії « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та є депутатом Харківської міської ради від «Політичної партії Шарія». Обидві партії мають виражений антидержавний характер, лідер однієї з них звинувачується у державній зраді, а стосовно іншої подано позов про її заборону.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав свою заяву та доводи, якими вона обґрунтована, додатково пояснивши, що кримінальна справа проти нього є політично вмотивованою, про що свідчить, зокрема, та обставина, що до Верховної Ради України двічі подавалися законопроекти про звільнення засуджених від покарання, в яких було також і його прізвище. Крім того, немає значення, коли відбувалися події, за які його засуджено, оскільки Закон №743 не містить жодних заборон з цього приводу. Навпаки, у законі вказано, що така категорія засуджених, як він, підлягає звільненню від покарання. Також немає значення для результатів розгляду цієї справи будь-які інші попередні рішення суду з приводу інших його заяв про застосування до нього положень вищевказаного закону. Більш того, це не він мав звертатися до суду з заявою про звільнення його від покарання на підставі положень Закону №743, а прокуратура.

Захисник засудженого адвокат ОСОБА_4 підтримала його заяву, просила її задовольнити та пояснила, що всі вироки відносно її підзахисного ґрунтувалися на позиції прокуратури та були зумовлені певною ідеологічною позицією ОСОБА_5 . Визнання засудженого таким, що є схильним до втечі та нападу, носить репресивний характер. Тому засуджений підпадає під дію положень Закону №743, він має бути негайно звільнений з-під варти, а також щодо нього мають бути застосовані відповідні компенсаторні механізми.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти заяви засудженого ОСОБА_5 з тих підстав, що на нього не розповсюджується дія Закону №743, оскільки він засуджений за події, що мали місце задовго до подій, з приводу яких прийнято вказаний Закон.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши доводи заяви засудженого, а також матеріали справи у межах предмету цього судового розгляду, суд приходить до наступного.

Вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.06.2015р. ОСОБА_5 був визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.342, ч.1 ст.263, ст.348 КК України, та за правилами ст.70 КК України йому остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

При цьому дії, за які ОСОБА_5 було засуджено вищевказаним вироком суду, мали місце у 2008-2010 р.р. та не пов`язані з його участю у масових акціях протесту.

03.04.2017р. апеляційний суд Харківської області за результатами апеляційного перегляду кримінальної справи ухвали вирок, яким скасував вищезазначений вирок суду першої інстанції від 15.06.2015р. в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, призначивши йому покарання за ч.2 ст.342, ч.1 ст.263, ст.348 КК України, звільнивши від покарання за ч.2 ст.342 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України та остаточно призначивши покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.1 ст.263 та ст.348 КК України - у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 20.03.2018р. вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.06.2015р. та вирок апеляційного суду Харківської області від 03.04.2017р. щодо ОСОБА_5 було змінено, виключено з кваліфікації діяння, передбаченого ч.1 ст.263 КК України ознаку складу цього злочину перевезення, та змінено вирок апеляційного суду:

-звільнено ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч.1 ст.263 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року), на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК у зв`язку із закінченням строків давності;

-зазначено в резолютивній частині, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання, призначеного за ч.2 ст.342 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року), на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК замість п. 3 цієї статті;

-виключено з вироку рішення про призначення ОСОБА_5 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.1 ст.70 КК та вважати його засудженим до покаранняу виді довічного позбавлення волі, призначеного йому апеляційним судом за ст. 348 КК (у редакції від 5 квітня 2001 року).

В решті зазначені вирок місцевого суду (з урахуванням рішення суду апеляційної інстанції) та вирок апеляційного суду залишено без зміни.

21.02.2014р. було прийнято Закон України №743-VII «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України».

Цей Закон набрав чинності 28.02.2014р.

Статтею 1 цього закону передбачено звільнення від кримінальної відповідальності в порядку та на умовах, визначених цим Законом, осіб, які були учасниками масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, та є:

-підозрюваними або обвинуваченими (підсудними) у вчиненні в період з 21 листопада 2013 року по день набрання чинності цим Законом включно дій, які містять ознаки кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109, 112, 113, 121, 122, 125, 128, 129, 146, 147, 151-1, 161, 162, 170, 174, 182, 185, 186, 187, 189, 194, 195, 196, 197-1, 231, 236, 239, 241, 255, 256, 257, 258, 258-1, 258-2, 258-3, 258-4, 258-5, 259, 260, 261, 264, 267, 270, 270-1, 277, 279, 280, 286, 289, 291, 293, 294, 295, 296, 304, 325, 335, 336, 337, 341, 342, 343, 344, 345, 346, 347, 348, 349, 350, 351, 352, 353, 355, 356, 376, 377, 382, 386, 396, 436 Кримінального кодексу України, за умови, що ці дії пов`язані з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року;

-особами, які вчинили дії, що можуть містити ознаки кримінальних правопорушень, передбачених вищезазначеними статтями Кримінального кодексу України, за умови, що дії цих осіб пов`язані з участю в масових акціях протесту.

Також вказана правова норма передбачає закриття відповідних кримінальних проваджень та визначає, що для цього Закону участь особи у масових акціях протесту підтверджується її заявою відповідному органу чи посадовій особі.

Відповідно до статті 2 цього Закону підлягають звільненню від покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, в порядку та на умовах, визначених цим Законом, особи, які засуджені за вчинення злочинів, передбачених статтею 1 цього Закону.

Отже, для того, щоб засуджений підпадав під дію цього закону, він має бути учасником масових акцій протесту, що розпочалися 21 листопада 2013 року, та його дії, за які його засуджено та які можуть містити ознаки кримінальних правопорушень, передбачених вищезазначеними статтями Кримінального кодексу України (тобто статтями, які передбачені абзацем 2 статті 1 цього закону), мають бути пов`язані з участю в масових акціях протесту.

В той же час ОСОБА_5 засуджений за дії, які були ним вчинені до подій, що мали місце з 21.11.2013р. по 28.02.2014р., та які самі по собі не пов`язані з його участю у масових акціях протесту.

Таким чином, є помилковими доводи засудженого про те, що засудження його за дії, кримінальна відповідальність за які передбачена статтями, що визначені абзацем 2 статті 1 Закону №743-VII, не мають бути пов`язані з його участю в масових акціях протесту.

Інші доводи засудженого та його захисника щодо інших обставин не мають значення для правильного вирішення цієї справи.

Керуючись ст.537,539 КПК України, Законом України ««Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України»» від 21.02.2014, суд

УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_5 про застосування Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України» від 21.02.2014 року, а також звільнення від призначеного покарання - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1