ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/2441/21 Номер провадження 11-кп/814/306/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції між Полтавським апеляційним судом та Комінтернівським районним судом м.Харкова матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 поданої в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування додаткового покарання.

Згідно ухвали, засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно дострокове звільнення від відбування основного та додаткового покарання, в якому посилався на те, що він відбув 3/4 строку покарання 4 роки 7 місяців 22 дні. Під час відбування покарання вимоги режиму тримання не порушував, має 3 заохочення, стягнень не мав, характеризувався виключно позитивно як такий, що став на шлях виправлення, був працевлаштований.

В подальшому, засуджений надав суду заяву, в якій вказав, що відмовляється від клопотання в частині умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання та прохав звільнити його умовно достроково від відбування додаткового покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання суд вказав, що клопотання є передчасним, оскільки на даний час ним не відбувалось додаткове покарання - позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки.

В апеляційній скарзі захисник ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали апеляційного суду, якою звільнити ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування , правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки.

На переконання сторони захисту, районний суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання неправильно застосував норму ч.1 ст. 81 КК України, що є підставою для скасування судового рішення.

Вказує, що ОСОБА_7 за увесь час відбування покарання дотримувався встановлених правил поведінки, режим не порушував, мав 8 заохочень, стягнень не мав.

З огляду на наведене, вважає, що наявні достатні підстави для застосування по відношенню до ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання.

Заслухавши доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи засудженого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги та просив їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

До Полтавського апеляційного суду надійшла заява від захисника ОСОБА_8 про припинення у наданні ОСОБА_7 правової допомоги на підставі наказу Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку із звільненням ОСОБА_7 від відбування покарання. Додатково просив розгляд справи проводити без його участі.

Як вбачається з п.2 ч.1 ст.537 КПК України щодо питань, які вирішуються судом під час виконання вироків, суд, визначений частиною другою ст.539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України щодо порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органом або установи виконання покарань, а також інших осіб, установи або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Згідно з вимогами ч.2 вказаної норми закону умовно дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після відбуття засудженим не менше половини строку покарання за необережний тяжкий злочин.
Згідно з вимогами ч.3 ст.55 КК України при призначенні в якості додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю до позбавлення волі на певний строк - воно поширюється на весь час відбування основного покарання, і крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили. При цьому строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.
Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким № 2 від 26.04.2002 року передбачено, що коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.
В Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 р., наголошено на те, що звільнення від відбування додаткового покарання можливе тільки одночасно із звільненням від відбування основного покарання.
У пункті 7 цієї Постанови зазначено, що згідно з ч.1 ст.81 КК особу може бути умовно-достроково звільнено (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання. При цьому слід мати на увазі, що таким додатковим покаранням, від якого можна звільнити достроково (тобто до закінчення строку), є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
З положень п.п.7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким" від 26.04.2002 р. слідує, що саме при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування основного покарання, він може бути повністю або частково звільнений і від відбування призначеного додаткового покарання.
З наявних матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений вироком Валківського районного суду Харківської області від 24.11.2015 року за ст. 191 ч.2, 191 ч.3, 369 ч.3, 70 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки з конфіскацією всього майна. Зараховано до строку відбування покарання строк перебування під вартою з 02.02.2015 року по 26.02.2015 року.

Районний суд відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 виходив із передчасності такого клопотання, оскільки на час розгляду судом клопотання ним не відбувалось додаткове покарання - позбавленням права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах строком на 3 роки.

Вказані висновки колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки ст.55 КК України передбачено строк додаткового покарання обчислюється з моменту відбуття основного покарання.

За нормами ст.55,81 КК України суд може вирішити питання про звільнення засудженого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах після відбуття ним основного покарання та встановленої законом частини додаткового покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження, у суді першої інстанції ОСОБА_7 відмовився від свого клопотання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання, проте прохав звільнити умовно-достроково від відбування додаткового покарання.

Згідно відомостей довідки про звільнення, 06 грудня 2021 року ОСОБА_7 звільнений з державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» по відбуттю строку покарання.

Судом першої інстанції рішення щодо умовно-дострокового звільнення від відбування основного покарання не приймалося у зв`язку з відмовою ОСОБА_7 від клопотання в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що твердження ОСОБА_7 про наявність достатніх підстав для застосування по відношенню до нього умовно-дострокового звільнення від додаткового покарання, є помилковими та такими, що не узгоджуються з діючим законодавством.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи заяви ОСОБА_7 не можуть слугувати достатніми підставами для його дострокового звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади та займатись діяльністю в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, правоохоронних і контролюючих органах, й висновки суду щодо відмови у задоволенні заяви є обґрунтованими та законними.

Тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 поданої в інтересах ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 подану в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4