Справа № 445/2342/20
Провадження № 1-кп/445/52/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2021 Золочівський районний суд Львівської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

заявника ОСОБА_10

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310 від 04.04.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 - ч.3 ст. 410 КК України, ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 28 - ч.3 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 - ч.3 ст. 410 КК України,-

встановив:

У провадженні Золочівського районного суду Львівської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000310 від 04.04.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 - ч.3 ст. 410 КК України, ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 28 - ч.3 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 28 - ч.3 ст. 410 КК України.

ОСОБА_10 звернувся до Золочівського районного суду Львівської області із клопотанням про скасування арешту автомобіля «TOYOTA CAMRY» номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 , у частині заборони відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.05.2020 у кримінальному провадженні №0000310 від 04.04.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 410 КК України було накладено арешт на вказаний транспортний засіб, що перебуває у власності ОСОБА_10 із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного м. Львова від 15.10.2020 арешт вказаного транспортного засобу в частині заборони користування скасовано.

Вважає, що на даний час є підстави для скасування арешту в частині заборони відчуження та розпорядження, оскільки власник автомобіля ОСОБА_10 не є обвинуваченим у даному кримінальному провадженні, набув автомобіль у встановленому законом порядку, тому позбавлення його правомочностей відчуження та розпорядження автомобілем є порушенням його права власності, гарантованого ст. 41 Конституції України. З моменту накладення арешту 15.05.2020 і до сьогодні автомобіль продовжує перебувати у володінні ОСОБА_10 та за цей час він жодного разу не оглядався та не обшукувався працівниками правоохоронних органів, щодо нього не проводились жодні експертизи, у зв`язку із чим, вважає, що вказаний транспортний засіб був визнаний речовим доказом помилково, оскільки він не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а саме: не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберіг на собі його сліди, не містить відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не був об`єктом кримінально протиправних дій, не є річчю, набутою кримінально протиправним шляхом або отриманою юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відтак арешт був накладений необґрунтовано та потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відсутня. Також зазначив, що має намір продати вказаний автомобіль.

В судовому засіданні ОСОБА_10 та адвокат ОСОБА_9 клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечив. Зазначив, що вказаний транспортний засіб використовувався для транспортування викраденого майна, що підтверджується результатами проведених НСРД. З урахуванням наведеного просив в задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши думку учасників процесу, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду від 15.05.2020 накладено арешт на майно, а саме: автомобіль «TOYOTA CAMRY» номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_10 , з метою забезпечення збереження його як доказу, із забороною його відчуження, користування та розпорядження ним.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 15.05.2020 у кримінальному провадженні №0000310 від 04.04.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 410 КК України було накладено арешт на вказаний транспортний засіб, що перебуває у власності ОСОБА_10 із забороною відчуження, користування та розпорядження.

Судом встановлено, що зазначене у клопотанні майно має статус речового доказу у кримінальному провадженні №0000310 від 04.04.2019 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 410 КК України.

У відповідності до ч.1 ст.100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166,170-174цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 6 ст.100КПК України передбачено,що речові докази ,що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу. При цьому:

1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення,яким закінчується судовий розгляд,вирішує питання про скасування арешту майна.Суд скасовує арешт майна,зокрема,у випадку виправдання обвинуваченого,закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи наведені обставини в сукупності суд дійшов висновку, що клопотання заявлене ОСОБА_10 про скасування арешту майна в частині заборони відчуження та розпорядження задоволенню не підлягає, оскільки є передчасним; у відповідності до вимог процесуального законодавства, доля речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, а питання про скасування арешту майна суд вирішує одночасно з ухваленням судового рішення.

Керуючись ст. ст. 174, 371-372 КПК України, суд

постановив:

В задоволенні клопотання ОСОБА_10 про скасування арешту майна в частині заборони відчуження та розпорядження - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1