УХВАЛА
23 вересня 2021 року

м. Київ
справа № 129/499/18
провадження № 51-5260км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000014 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2020 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 297 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та долі речових доказів.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_5 04 січня 2018 року приблизно о 22:30 будучи в стані алкогольного сп`яніння на території кладовища, що на вул. І. Богуна в м. Гайсині Вінницької області, діючи умисно, з хуліганських мотивів, демонструючи явну неповагу до суспільства та зневагу до встановлених у суспільстві правил поведінки, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, усвідомлюючи небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх вчинити, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих та вияву поваги і пам`яті померлих, за допомогою рук та ніг, а також застосування фізичного зусилля, штовхаючи обома руками та наносячи удари ногами, зруйнував надмогильні пам`ятники (споруди) та хрести на могилах ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 .
Ці дії засудженого суд кваліфікував за ч. 3 ст. 297 КК, оскільки не вбачав наявність у його діях кваліфікуючої ознаки, передбаченої ч. 4 цієї статті «тяжкі наслідки».
При перегляді справи за апеляційною скаргою прокурора Вінницький апеляційний суд 21 липня 2020 року скасував цей вирок та ухвалив новий вирок, яким засудив ОСОБА_15 за ч. 4 ст. 297 КК до 7 років позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати вирок апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які потягнули неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і призначити новий розгляд у цьому суді.
Засуджений вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 297 КК, оскільки судами не встановлено такої кваліфікуючої ознаки, як спричинення тяжких наслідків. Вказує, що він не отримав належної правової допомоги, а призначений захисник справою не переймався і свої обов`язки виконував формально.
На переконання засудженого вирок апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 420 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції
Засуджений та його захисник підтримали касаційну скаргу.
Прокурор просив відмовити у задоволенні касаційну скарги та залишити оскаржуваний вирок без змін.
Інших учасників було належним чином повідомлено про час та місце касаційного розгляду справи, однак вони у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів провадження вбачається, що прокурор не погодившись із вироком місцевого суду подав апеляційну скаргу в якій посилався на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та просив апеляційний суд його скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 297 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
При перегляді вироку апеляційний суд не погодився із правильністю висновків місцевого суду про відсутність у діях ОСОБА_5 кваліфікуючої ознаки «тяжкі наслідки» та кваліфікацією його дій судом за ч. 3 ст. 297 КК, а тому задовольнив у цій частині апеляційну скаргу прокурора, вказаний вирок скасував та ухвалив новий вирок, яким визнав винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 297 КК і засудив до позбавлення волі.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 у кримінальному провадженні було кваліфіковано за ч. 4 ст. 297 КК, а саме наруга над могилою, вчинена з хуліганських мотивів, що спричинила тяжкі наслідки. Тяжкими наслідками орган досудового розслідування вважав знищення (пошкодження) засудженим семи надмогильних пам`ятників (споруд) та хрестів.
Виходячи з того, що внаслідок дій вчинених ОСОБА_5 було пошкоджено та зруйновано більше трьох надмогильних пам`ятників і хрестів та заподіяно матеріальної шкоди на суму 9175, 96 грн, що в 250 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у діях останнього тяжких наслідків і відповідно кваліфікував ці дії за ч. 4 ст. 297 КК.
При підготовці до касаційного розгляду та вивченні судової практики у справах даної категорії було встановлено, що інших судових рішень, у яких би дії особи, що полягали у руйнуванні більше трьох надмогильних пам`ятників та споруд і кваліфікувалися судом за ч. 4 ст. 297 КК за кваліфікуючою ознакою «тяжкі наслідки» немає.
Аналізом норм Кримінального кодексу України встановлено, що у деяких його нормах законодавцем розкрито поняття «тяжкі наслідки», як наприклад у ч. 2 ст. 222-1, ч. 3 ст. 232-1, ч. 4 ст. 246, ч. 4 ст. 254, ч. 3 ст. 360, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, а в інших, зокрема в ч. 3 ст. 110, ч. 4 ст. 110-2, ч. 5 ст. 134, ч. 3 ст. 135, ч. 2 ст. 137, ст. 140, ст. 145, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 147, ч. 3 ст. 149, ч. 5 ст. 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 161, ст. 166, ч. 2 ст. 169, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 194-1, ст. 197, ч. 3 ст. 206, ч. 3 ст. 206-2, ст. 236, ст. 237, ст. 238, ч. 3 ст. 239-2, ч. 4 ст. 240, ч. 2 ст. 241, ст. 242, ч. 2 ст. 243, ч. 2 ст. 245, ч. 2 ст. 252, ст. 253, ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 258-5, ст. 259, ч. 5 ст. 260, ст. 264, ч. 3 ст. 265, ч. 3 ст. 265-1, ч. 2 ст. 266, ст. 267, ч. 4 ст. 267-1, ч. 2 ст. 269, ч. 2 ст. 270, ч. 3 ст. 270-1, ч. 2 ст. 271, ст. 272, ст. 273, ст. 274, ст. 275, ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 277, ч. 3 ст. 278, ст. 279, ч. 3 ст. 280, ст. 281, ст. 283, ст. 291, ч. 3 ст. 292, ч. 2 ст. 294, ч. 4 ст. 303, ч. 3 ст. 321-1, ч. 3 ст. 321-2, ч. 4 ст. 323, ч. 2 ст. 325, ст. 326, ст. 327, ч. 2 ст. 328, ч. 2 ст. 330, ч. 2 ст. 347, ч. 2 ст. 347-1, ч. 2 ст. 352, ч. 3 ст. 355, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 378, ч. 2 ст. 381, ч. 3 ст. 399, ч. 2 ст. 402, ч. 1 ст. 403, ч. 2 ст. 404, ч. 3 ст. 406, ч. 2 ст. 411, ч. 2 ст. 412, ч. 3 ст. 414, ч. 1 ст. 416, ст. 417, ч. 1 ст. 418, ч. 1 ст. 420, ч. 1 ст. 421, ч. 3 ст. 422, ч. 2 ст. 425, ч. 2 ст. 426, ч. 3 ст. 426-1, ч. 2 ст. 439, ч. 2 ст. 446 цей зміст не розкрито, що дозволяє дійти висновку про те, що визначення поняття тяжких наслідків у цих випадках законодавець поклав на розсуд суду.
Не містить кримінальний закон і будь яких роз`яснень щодо критеріїв визначення в діях особи кваліфікуючої ознаки «тяжкі наслідки» зазначеної в ч. 4 ст. 297 КПК.
Оскільки таких критеріїв законом не передбачено, а вказана норма існує, і, відповідно, підлягає застосуванню органом досудового розслідування та судом, слід дійти висновку, що в кожному конкретному випадку при юридичній оцінці дій особи суд повинен на власний розсуд робити висновок про наявність або відсутність у таких діях кваліфікуючої ознаки «тяжкі наслідки» виходячи з обставин кожної конкретної справи.
У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд дійшов висновку про наявність у діях засудженого ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 297 КПК виходячи з чисельності зруйнованих надмогильних пам`ятників і хрестів та загального розміру матеріальної шкоди завданої таким пошкодженням, що становить 9175, 96 грн., яка в 250 разів і більше перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.
У теорії кримінального права серед науковців існують різні думки щодо критеріїв визначення такої кваліфікуючої ознаки як «тяжкі наслідки» зазначеної в ч. 4 ст. 297 КК.
Так, наприклад у науково-практичному коментарі Кримінального кодексу України під загальною редакцією професорів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та доктора юридичних наук ОСОБА_19 (5-те видання, доповнене, м. Харків, «Право» 2013) зазначено, що під тяжкими наслідками в ч. 4 ст. 297 КК слід визнавати вчинення наруги над багатьма (три і більше) могилами чи іншими місцями поховань, памятників, або інших надмогильних споруд, що спричинило шкоду у великих розмірах (сума, що в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян).

У науково-практичному коментарі до Кримінального кодексу України за загальною редакцією ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ( АДРЕСА_2 ) вказано, що під тяжкими наслідками у ч. 4 ст. 297 КК розуміється заподіяння тяжких тілесних ушкоджень одній або кільком особам, завдання потерпілому смерті через необережність, завдання майнової шкоди в особливо великих розмірах тощо.
У роз`ясненнях до науково-практичного коментаря Кримінального кодексу України під редакцією ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (м. Київ, Видавництво «Дакор». 2019) тлумачиться, що під тяжкими наслідками у вказаній нормі слід розуміти заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, самогубство, масові заворушення, значні за масштабами, тривалістю та іншими характеристиками міжнаціональні та міждержавні конфлікти тощо.
Неоднозначною є і судова практика у справах даної категорії.
Зокрема у тому ж Вінницькому апеляційному суді до цього існувала інша практика застосування вказаної норми за аналогічних обставин. Так, ухвалою вказаного апеляційного суду від 22 травня 2018 року залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора на вирок місцевого суду щодо особи, засудженої за ч. 3 ст. 297 КК, яка обвинувачувалась у вчиненні наруги над 46 могилами з хуліганських мотивів. У своїй апеляційній скарзі прокурор вказував, що ці дії особи підлягали кваліфікації судом за ч. 4 ст. 297 КК (справа № 129/2256/16к). Справа в касаційному порядку не переглядалась.
Справи даної категорії є досить поширеними у судовій практиці, однак серед усієї кількості вивчених під час підготовки до касаційного розгляду судових рішень оскаржуваний вирок є єдиним, де особу було засуджено за ч. 4 ст. 297 КК.
Таким чином, під час касаційного розгляду колегія суддів дійшла висновку про наявність у цьому провадженні виключної правової проблеми, яка полягає у неоднозначному застосуванні норми права судами першої та апеляційної інстанцій у справах даної категорії та відсутності нормативно визначених кримінальним законом способів застосування вказаної норми у подібних обставинах.
Відповідно до ст. 36 Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 434-1 КПК Суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, має право передати таке кримінальне провадження на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
З огляду на викладене, для вирішення вказаної правової проблеми та з метою забезпечення розвитку права і формування єдиної правозастосовчої практики у подібній категорії справ кримінальне провадження слід передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись ч. 5 ст. 434-1, ст. 434-2, ст. 441 КПК, колегія суддів
ухвалила:
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 разом із його касаційною скаргою на вирок Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2020 року передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3