Справа № 447/3718/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1185/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

з участю засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання начальника Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.81 КК України.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що адміністрацією МВК № 50 не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.
Не погоджуючись з даною ухвалою засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року та подання Державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» про умовно-дострокове звільнення задовільнити.

В обґрунтування апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 покликається на те, що оскаржувана ухвала є необ`єктивною та необґрунтованою. Апелянт вказує, що відповідно до подання характеризується з позитивної сторони, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці у майстерні установи двічі заохочувався подякою, стягнень не накладалось., а тому вважає, що заслуговує на застосування до нього ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно матеріалів справи, вироком Червоноградського міського суду Львівської області від 03 липня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України на 2 роки 3 місяці позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 08.09.2020р., кінець строку 08.12.2022р.

Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_6 раніше засуджений 04.10.2011 Червоноградським міським судом Львівської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.; 17.07.2012 Червоноградським міським судом Львівської області за ч.2 ст. 309, ст.75 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном 1 рік 6 місяців; 11.10.2018 Червоноградським міським судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.15, ч.ч. 1,2 ст. 185, ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік .

Згідно характеристики, засуджений ОСОБА_6 , у місцях позбавлення волі з 08.09.2020 року. Перебуваючи у ДУ «УВП-19» м.Львів з 08.09.2020 характеризувався посередньо, порушень встановлених правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, не заохочувався. У ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» у Львівській області засуджений ОСОБА_6 прибув 08.10.2020 року. Працевлаштований у майстерні установи. До роботи відноситься сумлінно, завдання виконує вчасно та якісно, до обладнання ставиться бережливо. Порушень правил техніки безпеки не допускає. Під час перебування в установі порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці у майстерні установи заохочувався правами начальника установи два рази. Відповідно до ст.123 КВК України залучений до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», прагне до її реалізації. В цілому дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання. Вину у скоєному злочині визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється. Постанови про звернення стягнення з доходів боржника на адресу бухгалтерії установи не надходила. 07.04.2021 рішенням адміністративної комісії Миколаївської ВК-50 засудженому відмовлено у застосуванні до нього ст. 101 КВК України. 16.06.2021 рішенням адміністративної комісії Миколаївської ВК-50 засудженому відмовлено у застосуванні до нього ст.82 КК України.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Начальник державної установи «Миколаївська виправна колонія (№ 50)» звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням, погодженим головою спостережної комісії Стрийської районної державної адміністрації, про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На день розгляду подання судом першої інстанції невідбута засудженим ОСОБА_6 частина покарання 1 рік 6 днів.
Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 мотивовано тим, що адміністрацією МВК № 50 не надано достатніх доказів того, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали подання та вірно встановив, що засуджений ОСОБА_6 відбув встановлену законом частину покарання, 2 рази заохочувався.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відбуття засудженим встановленої законом частини покарання та наявність у нього заохочень, не можуть слугувати безумовними підставами застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує, що висновок про виправлення засудженого повинен ґрунтуватись на даних про особу засудженого, його поведінку за весь період перебування у виправній установі, а наведені засудженим ОСОБА_6 доводи про наявність підстав для застосування щодо нього положень ст. 81 КК України у своїй сукупності не свідчать про досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції з належною повнотою дослідив дані про особу засудженого, а також вірно зазначив, що наявність у засудженого ОСОБА_6 двох заохочень, на думку суду, не свідчать про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені у поданні адміністрації ДУ «Миколаївська виправна колонія (№50)» та наведені засудженим в апеляційній скарзі обставини свідчать про наявність у засудженого позитивної тенденції, спрямованої на доведення ним факту свого виправлення, однак, на переконання колегії суддів, на даний час ОСОБА_6 ще не довів остаточно своє виправлення, а тому застосування до нього умовно - дострокового звільнення на даному етапі є передчасним.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді подання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Відтак, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 02 грудня 2021 року про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді