Номер провадження: 11-кп/813/1835/21
Номер справи місцевого суду: 522/1986/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0004851 від 04.09.2019 року,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 до 17.09.2021 року. Розмір застави у розмірі 147 550 грн. залишено без змін.
Рішення суду мотивоване особою ОСОБА_8 та існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які були доведені прокурором, та дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 та запобігти встановленим ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України.Щодо альтернативного запобіжного заходу у виді застави,суд першої інстанції не вбачав підстав для зміни цього розміру,

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
ОСОБА_7 не погодився із оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- встановлений судом розмір застави є непід`ємним для нього;
- сама по собі тяжкість можливого покарання за інкримінованою статтею не є доказом вини;
- слідство у даному провадженні триває вже 7 місяців, втім жодних доказів його вини сторона обвинувачення не надає.
Обвинувачений просить змінити оскаржувану ухвалу та зменшити суму застави.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили її задовільнити та змінити оскаржувану ухвалу з обранням ОСОБА_7 меншого розміру застави.
ОСОБА_7 також зазначив, що ризики, наявність яких встановив суд першої інстанції є формальними та жодним чином не підтвердженими.
Захисник обвинуваченого також висловив впевніть у тому, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення у подальшому свого підтвердження не знайде.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0004851 від 04.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону суддею дотримані, його висновки про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Щодо посилань апелянта на ненадання стороною обвинувачення доказів наявності вини ОСОБА_7 в інкримінованому злочині, апеляційний суд, звертає увагу на таке.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції» є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження захисника апелянта про необґрунтованість обвинувального акту ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину як і твердження обвинуваченого про відсутність доказів його вини у інкримінованому злочині є передчасними, оскільки судовий розгляд кримінального провадження на час продовження запобіжного заходу ще триває.
Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувального акту ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.
Посилання ж апелянта на абстрактність встановлених судом першої інстанції ризиків, з оґляду на недостатність такого фактору як тяжкість покарання, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд враховує обставини інкримінованого злочину на підставі обвинувального акту, з якого вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років з конфіскацією майна (відповідно до вимог ст. 12 КК України), у зв`язку з чим тяжкість покарання є достатнім мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому злочину вчиненого у сфері у сфері обігу наркотичних засобів проти здоров`я населення, що свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на вірогідність продовження обвинувачений своєї злочинної діяльності та свідчать про обґрунтованість продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Крім того, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято до уваги, що судовий розгляд у даному кримінальному проваджені ще не розпочатий, судом ще не було допитано як самого обвинуваченого та і свідків, тож існує ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання, з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні.

На даний час, підстав для зменшення розміру застави, визначеного обвинуваченому, про що просили ОСОБА_7 та його захисник, апеляційний суд не знаходить, та вважає, що зменшений розмір застави не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не є гарантією того, що він не буде переховуватися від суду.
Окрім того, щодо посилань ОСОБА_7 та його захисника на непід`ємність визначеного судом першої інстанції розміру застави, апеляційний суд зауважує, що попри відповідні твердження стороною захисну ані у суді першої інстанції, ані у апеляційному суді не було надано жодних доказів, які б дозволили оцінити майновий стан обвинуваченого.
Тож обставини, на які посилаються обвинувачений та його захисник апеляційний суд вважає недоведеними та недостатньо переконливими для висновку про необхідність зменшення визначеного розміру застави.
Таким чином, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для зміни розміру застави, визначеного ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року.
Також, апеляційний суд приймає до уваги, що жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, а отже неможливим є застосування жодного із більш м`яких запобіжних заходів для забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, тому застосування тримання під вартою на даному етапі є виправданим.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставин в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні № 0004851 від 04.09.2019 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4