Номер провадження: 11-кп/813/2104/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий: суддя ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року про повернення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна,
установив
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року повернуто клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту на все його майно, яке накладено постановою старшого слідчого по ДТП в Одеській області ОСОБА_8 від 21.09.2007 року.

Повертаючи клопотання ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що порушено порядок його вирішення, встановлений КПК України (в редакції 1960 року ст.126).

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_7 вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що звертався до місцевого суду в порядку виконання вироку, який вступив у законну силу, а суд першої інстанції застосував практику Верховного Суду, яка у даному конкретному випадку не підлягає застосуванню.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити його клопотання про скасування арешту мана у повному обсязі

ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку прокурора, який вважав за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_7 , враховуючи його належне повідомлення про день та час розгляду справи та надходження його заяви про розгляд справи за його відсутності, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності ОСОБА_7 .

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частинами першою та другою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з клопотанням про скасування арешту всього майна (рухомого та нерухомого), що йому належить, накладеного постановою старшого слідчого по ДТП в Одеській області ОСОБА_8 від 21.09.2007 року, яке з посиланням на ч.1 ст.409 КПК України (в редакції 1960 року), ст.537, 539 та пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України, мотивував тим, що вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2009 року питання про його майно, на яке наклав арешт слідчий постановою від 21.09.2007 року, не вирішував, а вказаний вирок повністю виконаний, в тому числі і в частині стягнення на користь потерпілого матеріальної шкоди.
Повертаючи клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна, суд першої інстанції виходив з того, що як вбачається зі змісту клопотання, постановою слідчого по ДТП в Одеській області від 21.09.2007 року, який до матеріалів клопотання взагалі не доданий, накладено арешт на все майно (рухомого та нерухомого), що належить ОСОБА_7 , що у свою чергу та у контексті наведених норм закону, зокрема, п.9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, - виходить за межі законодавчо визначеного порядку скасування за правилами КПК України в редакції 2012 року накладеного за КПК України в редакції 1960 року арешту на майно.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до п.9 «Перехідних положень» КПК України 2012 року передбачено, що запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно зі ст.409 КПК України (в редакції 1960 року) питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.
У порядку, передбаченому ст.411 КПК України (в редакції 1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.
З клопотання ОСОБА_7 вбачається, що арешт на належне йому майно було накладено в ході досудового розслідування в порядку КПК України (в редакції 1960 року) кримінальної справи відносно останнього за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України постановою старшого слідчого по ДТП в Одеській області ОСОБА_8 від 21.09.2007 року, тобто до набрання чинності КПК України (в редакції 2012 року).
Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 28.01.2009 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України з призначенням відповідного покарання. Під час ухвалення зазначеного вироку питання щодо скасування арешту майна судом не розглядалося.
Таким чином, в ході досудового розслідування кримінальної справи та під час ухвалення вироку питання скасування накладеного арешту не розглядалося та не вирішено.
Апеляційним судом не приймаються до уваги долучену ОСОБА_7 розписку про відшкодування шкоди потерпілому, копія якої не посвідчена належним чином, а тому не перевіряється чи відпали підстави для накладення арешту на майно з таких підстав.
Апеляційний суд звертає увагу, що скасування арешту на майно не може здійснюватися в порядку КПК України (в редакції 2012 року), оскільки арешт на майно було накладено до набрання чинності КПК України 2012 року, про що зазначено в п. 9 «Перехідних положень» КПК України.
Разом з тим, скасування вказаного арешту також не може бути здійснено в порядку КПК України (в редакції 1960 року) з наступних підстав.
Відповідно до ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт.
Частиною 6 ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) передбачено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
В порядку КПК України розглядаються скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.
В поданому до суду клопотанні ОСОБА_7 не посилається на необхідність перевірки підстав накладення арешту. Його звернення до суду пов`язане з обмеженням його права накладеним арештом вже після відбуття покарання і виконання вироку суду.
Таким чином, скасування зазначеного арешту не може відбуватися ні за КПК України (в редакції 1960 року), ні за КПК України (в редакції 2012 року).
Апеляційний суд вважає, що питання щодо скасування зазначеного арешту повинно розглядатися в порядку цивільного судочинства.
Таке рішення апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року по справі №727/2878/19, відповідно до якого, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України (в редакції 1960 року) та не знятого за цим Кодексом після прийняття остаточного рішення по справі, яке набуло законної сили, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_7 є необґрунтованою, а тому підстави для її задоволення та скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року, якою повернуто клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту відсутні.

Керуючись ст. 365, 366, 377, 379 КПК України (в редакції 1960 року), п.15 «Перехідних положень» КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.07.2021 року про повернення клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту майна залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4