Справа № 372/160/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4051/2021 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2021 року продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 05 листопада 2021 року, включно.

Таке рішення, суд мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які пов`язані з насильством, психологічним впливом, крім того останній обізнаний про місце проживання свідків та потерпілих, а відтак існує ризик, передбачений п.3 ч.3 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливу на них, з метою зміни показів. Крім того, ОСОБА_6 непрацюючий, неодружений, не має утриманців або інших міцних соціальних зв`язків, за вчинення злочинів у яких обвинувачується ОСОБА_6 , передбачене покарання у виді позбавлення волі та довічне позбавлення волі. Вказане, разом з обставинами його затримання на кордоні з Російською Федерацією, свідчить, що ОСОБА_6 може вчиняти спроби переховуватися від суду, тобто продовжує існувати ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Також встановлено, що ОСОБА_6 до затримання, офіційних джерел доходів не мав, вчиняв злочини проти власності. Вказані обставини в сукупності свідчать, що ОСОБА_6 не має джерел до існування, що, з огляду на його судимості, може спонукати його до вчинення нових злочинів п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Зазначені дані про особу ОСОБА_6 свідчать, що запобігти більш м`якими запобіжними заходами, аніж тримання під вартою, установленим судом ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не вбачається за можливе, оскільки зі спливом часу їх актуальність не втрачена, з огляду на характер обставин, на підставі яких вони з`ясовані, відсутність доходу, наявність судимостей, обізнаність про місце проживання свідків та потерпілих тощо.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ухвала є незаконною та необґрунтованою.
Апелянт зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін якого почав рахуватися з дати фактичного затримання, в рамках кримінального провадження №0001184 від 25.08.2016 обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 29.08.2016 і станом на сьогоднішній день залишився не змінним, тобто вже 5 років обвинувачений перебуває під вартою, внаслідок чого нівелюються права обвинуваченого. Проте, суд першої інстанції дану обставину під час продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до уваги взагалі не приймає.
Вважає, що жоден ризик, передбачений ст.177 КПК України, який наводить сторона обвинувачення у клопотанні не підтверджується. Доказів незаконного тиску на свідків у сторони обвинувачення не має, як і підстав обґрунтовано припускати можливість знищення доказів у справі, які давно зібрані та зберігаються у матеріалах судової справи.
Також зазначає, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду, ризик впливу на свідків відсутній, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином у обвинуваченого не має можливості, скоювати нові злочини обвинувачений не збирається. Сама лише тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для тривалого тримання під вартою обвинуваченого, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.
Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь які докази, які свідчили б про те, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим у ст.177 КК України.
Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.4 ст.4221 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Клопотань про розгляд апеляційний скарг за участю сторін до суду не надходило.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, захисником порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали, а саме застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 07.09.2021, строк тримання обвинуваченого під вартою був визначений до 05.11.2021 року. Із 05.11.2021 року обвинувачений утримується під вартою на підставі дії іншої ухвали, а оскаржувана ухвала втратила свою чинність. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 05.11.2021 фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.
Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.
За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч.1 ст.177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у одним із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч.2 ст.177, ч.1 ст.194, ч.1 ст.196, ч.3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу, суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, можлива лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали. Колегія суддів також зважає на те, що у відповідності із вимогами ст.407 КПК України, до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону, тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.
Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.
Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.09.2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу без змін.
Керуючись ст.176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4