Справа № 385/89/22
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.02.2022 року Гайворонський районний суд Кіровоградської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Гайвороні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000002 від 05.01.2022 року, про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грушка Ульяновського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, не одруженого, з повною середньою спеціальною освітою, непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України несудимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,
з участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
потерпілого ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :

05.01.2022 року, близько 01.00 год., за адресою: АДРЕСА_3 в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у ОСОБА_3 в ході словесного конфлікту з ОСОБА_5 , на ґрунті раптових неприязних відносин виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому. Невідкладно, реалізовуючи вказаний злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_5 на відстань близько одного метра, кулаком своєї правої руки зі значною силою наніс одного удару в область носа потерпілого, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа. Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток носа, які відповідно до висновку експерта № 5 від 14.01.2022 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у пред`явленому обвинуваченні, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. У вчиненому щиро розкаявся та просив суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій. Щодо заявленого потерпілим цивільного позову, то такий визнав частково, вказавши, що згідний понести майнові витрати на лікування в сумі 8034 грн. 77 коп., щодо заявлених позовних вимог в частині моральної шкоди в сумі 5 000 грн., то таку визнав частково в сумі 2000 грн.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлений ним цивільний позов підтримав повністю, просив такий задовольнити та стягнути з обвинуваченого в його користь 8034 грн. 77 коп. завданої майнової шкоди, понесеної на лікування, а також 5000 грн. моральної шкоди. Щодо міри покарання, то не заперечив проти призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, зазначивши, що виправлення обвинуваченого при такому є можливим.
За згодою сторін, згідно ч.3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого, допитом потерпілого в частині заявленого цивільного позову, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.2 ст. 125 КК України.
Його дії органом досудового розслідування вірно кваліфіковано за ч.2 ст. 125КК України, оскільки такий вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме: кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, відноситься до проступків.
Обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За положенням ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Ураховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, та відсутність обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, оскільки суд, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, переконаний, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначене судом покарання у виді громадських робіт за ч.2 ст. 125 КК України, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме поняттю та меті покарання.
При цьому суд при призначенні покарання обвинуваченому у виді громадських робіт бере до уваги те, що матеріали кримінального провадження не містять обмежень щодо призначення такого виду покарання за ч.3 ст. 56 КК України. Разом з цим такий вид покарання, як штраф не може бути застосований, оскільки в обвинуваченого відсутній дохід, він не працевлаштований, крім того, відсутні відомості про перебування у нього у власності будь-якого майна.
Частиною 1 статті 129 КПК України встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно із ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Потерпілий ОСОБА_5 звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 8034 грн. 77 коп., яку він поніс, у зв`язку з витратами на лікування, а також просив стягнути 5000 грн. моральної шкоди.
Щодо майнової шкоди, то таку обгрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 він змушений був понести витрати на придбання ліків в розмірі 8034 грн. 77 коп.
Ураховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав цивільний позов в частині стягнення заявленої майнової шкоди, на думку суду, така майнова шкода підлягає до повного відшкодування в сумі 8034 грн. 77 коп., оскільки така сума знайшла своє підтвердження документально згідно долучених потерпілим чеків на оплату ліків.
Щодо вирішення питання про відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_5 суд виходить з принципу виваженості, розумності, справедливості та бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість моральних страждань понесених потерпілим у зв`язку із отриманим ушкодженням, майновий стан обвинуваченого та його відношення, як до вчиненого ним правопорушення, так і відношення до самого цивільного позову, який він визнав частково, щиро розкаявся у вчиненому, попросив пробачення у потерпілого.
У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, на що вказує й постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до роз`яснень вищезазначеної постанови Пленуму Верховного суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.5 Постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розглядаючи позов про відшкодування такої шкоди, суд повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, яким є ступінь вини заподіювача, яких саме моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить.
Суд, ураховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, встановив наявність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_3 і шкодою, заподіяною потерпілому ОСОБА_5 в результаті цих дій, характер немайнових втрат, яких він поніс, зокрема стан його здоров`я, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також враховуючи, що потерпілому дійсно була заподіяна моральна шкода, яка виразилась у душевних та фізичних стражданнях, з урахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають до часткового задоволення в розмірі 3000 грн.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні не обирався.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 284, 314, 369, 372, 477 КПК України,

п о с т а н о в и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , паспорт Серія НОМЕР_2 ) завдану майнову шкоду в розмірі 8034 (вісім тисяч тридцять чотири) гривні 77 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , паспорт Серія НОМЕР_2 ) завдану моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1

Дата документу 17.02.2022