Справа № 473/4036/21
Номер провадження1-кп/473/337/2021
В И Р О К
іменем України

"30" листопада 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську Миколаївської області кримінальне провадження №0000671 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив строкову військову службу на посаді стрільця - помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», раніше судимого 24.05.2021 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт; 28.08.2021 відбув покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

Суд визнав доведеним те, що 26.04.2018 громадянин ОСОБА_6 призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в цей же день, із Черкаського обласного збірного пункту ОСОБА_6 відправлено до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).
Згідно положень п.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, призваних на строкову військову службу, є день відправлення у військову частину з обласного збірного пункту.
Відтак, з 26.04.2018, тобто з дня відправляння ОСОБА_6 з обласного збірного пункту до військової частини НОМЕР_3 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку - проходження строкової військової служби.
Надалі, солдата ОСОБА_6 направлено для подальшого проходження строкової військової служби до військової частини НОМЕР_2 та, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 №230 від 22.11.2018, солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №257 від 29.12.2018 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця - помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 .
Згідно положень ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно із ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, з 17.03.2014 по теперішній час в Україні діє особливий період.
Також, у ст.1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 (затвердженого Законом України від 17.03.2014 №1126-У11 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»), на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно вимог п.п. 1, 2, 3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби солдату ОСОБА_6 було достеменно відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладні на нього обов`язки.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №108 від 05.06.2019, солдат ОСОБА_6 вибув у щорічну основну відпустку терміном на 10 діб, з 10.06.2019 по 19.06.2019 та 20.06.2019 о 08 год. 00 хв. солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової військової служби, проходячи її на посаді стрільця - помічника гранатометника відділення охорони взводу охорони НОМЕР_1 роти охорони військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ), діючи умисно, всупереч вищевказаних вимог закону, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу з відпустки до військової частини НОМЕР_2 та залишився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, який не з`явився вчасно з відпустки до військової частини по теперішній час.
28.09.2021 о 16 год, 00 хв. солдат ОСОБА_6 добровільно прибув до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та повідомив про себе як про військовослужбовця, який самовільно залишив розташування вказаної військової частини 20.06.2019.
В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечували щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував правильність зміст цих обставин, добровільність їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку (ч. 3 ст. 349 КПК України).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю. Підтвердив факт вчинення злочину за вищевикладених обставин. Відповідно до ст.63 Конституції України, відмовився від дачі пояснень. Щиро кається.
Крім того, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами:
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 №82 від 02.07.2019 про результати службового розслідування, із якого вбачається, що 20.06.2019 виявлено відсутність солдата ОСОБА_6 та вжито відповідних заходів (т.1, а.п.23);
- витягом з наказу №230 від 22.11.2018, відповідно до якого солдата ОСОБА_6 призначено стрільцем взводу охорони роти охорони, ВОС 10091А шпк «солдат» (т.1, а.п. 24);
- витягом із наказу №257 від 29.12.2018, відповідно до якого ОСОБА_6 - стрільця взводу охорони роти охорони, ВОС 10091А, призначено стрільцем помічником гранатометника взводу охорони роти охорони, ВОС 100915А-630, шпк «солдат» (т.1, а.п. 25);
- витягом з наказу №108 від 05.06.2019, відповідно до якого обвинуваченому ОСОБА_6 надана відпустка з 10 по 19 червня 2019 року (т.1, а.п.26);
- витягом з наказу №118 від 20.06.2019, яким вирішено обвинуваченого ОСОБА_6 вважати таким, що самостійно залишив частину (не прибув з щорічної відпустки) з 20.06.2019 (т.1, а.п.27);
- медичними довідками від 26.09.2019 та 04.09.2020, на підставі яких встановлено, що обвинувачений у 2019 році на лікуванні не перебував (т.1, а.п.31-32).
Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч.4 ст.407 КК України - нез`явлення вчасно на службу з відпустки військовослужбовцем строкової служби без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно ст.66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є умисним, тяжким злочином, особу винного, який характеризується незадовільно, на обліку у нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше судимий. Крім того, суд бере до уваги досудову доповідь, відповідно до якої виправлення обвинуваченого можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Виконання покарання у громаді можливе за умов здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення від відбування покараннь з випробування, орган пробації вважає доцільним покладання на обвинуваченого обов`язків, відповідно до ст.76 КК України.
Таким чином, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, із покладанням обов`язків, відповідно до ст.76 КК України, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та на підставі п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, покласти наОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїзджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог ч.3 ст.349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7