Справа № 158/3391/21
Провадження № 1-кс/0158/1354/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року м. Ківерці

Слідчий суддя Ківерцівського районного суду Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

дізнавача ОСОБА_4 ,

представників власника майна ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

володільця майна ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинської області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000621, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В :

До Ківерцівського районного суду Волинської області надійшло клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинської області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000621, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.12.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 04.12.2021 близько 15 год. 00 хв. на СП «Цумань» було зупинено автомобіль марки DAF, д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 , який перевозив дизельне паливо, та при перевірці документів було виявлено ознаки можливої підробки товаро-транспортних накладних.

05.12.2021 дані відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000621 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

В ході огляду місця події на території стаціонарному посту «Цумань» в с. Кадище Луцького району Волинської області було виявлено та вилучено спеціалізований вантажний автомобіль марки «DAF» модель «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до якого прикріплений спеціалізований напівпричеп (цистерна) марки «TRAILOR» модель «SYY-3KE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належать ТОВ «ЛЕВАЙН ЛОГІСТІК», у верхній частині цистерни наявні 9 (дев`ять) секцій, з яких перша та восьма секції опломбовані пломбами: «С67197060», «С67197149», інші 7 (сім) секцій на момент проведення огляду не опломбовані, по середині, з правої сторони знизу, знаходиться ящик із зливними трубками, які на момент огляду опломбовані пломбою «С64061691». Крім того, вилучено надані водієм ОСОБА_7 товаро-транспортні накладні №, №, №6500.

Відповідно до постанови дізнавача від 05.12.2021 вилучені речі визнані речовими доказами. Відтак, оскільки вказане майно є доказом вчинення кримінального правопорушення, тому з метою забезпечення його збереження виникла необхідність у накладені арешту на вказане майно, у зв`язку з чим дізнавач звернувся до суду із даним клопотанням.

В судовому засіданні дізнавач та прокурор клопотання підтримали з підстав, викладених у ньому, просили клопотання задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_6 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання, мотивуючи тим, що вказане клопотання органу досудового розслідування є безпідставним, ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджене належними доказами. Крім того, зазначив, що товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЕВАЙН ЛОГІСТІК» є офіційною компанією, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Одним із основних видів діяльності товариства є надання послуг з перевезення паливно-мастильних матеріалів, на здійснення якої у товариства є всі відповідні ліцензій та сертифікати. Так, між ТОВ «ЛЕВАЙН ЛОГІСТІК» (Перевізник) та ТОВ «ЛІТОІЛ» (Замовник) укладено договір про надання транспортних послуг від 19.12.2018 №1912/18-ТП, відповідно до якого Перевізник зобов`язується доставити ввірений йому Замовником вантаж (паливно-мастильні матеріали) в погоджений строк з пункту завантаження до пункту вивантаження автомобільним транспортом перевізника на підставі заявки Замовника. 03.12.2021 ТОВ «ЛЕВАЙН ЛОГІСТІК» на замовлення ТОВ «ЛІТОІЛ» отримало від ПП «НАФТОТЕРМІНАЛ» за адресою: Житомирська область, смт. Черняхів, вул. Індустріальна, 24-г, паливо дизельне загальною кількістю 29 000 літрів, яке в подальшому зобов`язувалося доставити за адресами АЗС відповідно до заявки Замовника. Також пояснив, що у товаро-транспортних накладних від 03.12.2021 № зазначено лише максимально можливий кінцевий пункт розвантаження «Дубляни» (Львівська область), оскільки на момент отримання паливно-мастильних матеріалів не завжди відомо про всі адреси розвантаження, окрім того, за правилами логістики заявки приймаються і під час руху транспортного засобу.

Представник власника майна ОСОБА_5 та володілець майна ОСОБА_7 в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Так, згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч. ч. 3 - 5 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Частини 1 - 3 ст. 170 КПК України передбачають, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів. В такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З наведених правових норм слідує, що дізнавач та прокурор зобов`язані не формально вказати на приналежність предметів до речових доказів, а довести що вилучене майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, а також довести, що існують визначені ст. 170 КПК України ризики, які вимагають зберегти ці докази під контролем органу досудового розслідування задля розкриття кримінального правопорушення, щодо вчинення якого існують обґрунтовані підозри.

За наданими слідчому судді документами досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проводиться за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України є підроблене посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа.

Тобто, твердження дізнавача про те, що транспортний засіб та напівпричіп є знаряддям вчинення кримінального правопорушення не містить жодної конкретизації в контексті диспозиції ч. 1 ст. 358 КК України.

Також із матеріалів клопотання не вбачається, що тимчасово вилучене майно (транспортний засіб із напівпричепом) було використане при вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Крім того, дізнавачем у клопотанні та у судовому засіданні не вказано чітких ознак підробки товаро-транспортних накладних від 03.12.2021 №, №, №6500. Разом з тим, представником власника майна у судовому засіданні надано логічне, послідовне та законодавчо мотивоване пояснення по всіх складових товаро-транспортних накладних, а також наданими документами підтверджено законність походження даного пального та законність здійснення господарських операцій щодо нього.

Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження передбачених ч. 11 ст. 170 КПК України обставин дізнавачем та прокурором також не надано.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Подане дізнавачем клопотання не дає достатніх підстав вважати, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна. Разом з тим, безпідставне втручання у діяльність суб`єктів господарювання є незаконним та підриває авторитет держави.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинської області про накладення арешту на тимчасово вилучене майно слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись статтями 131, 132, 167, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД відділення поліції №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинської області про накладення арешту на тимчасово вилучене під час проведення 04 грудня 2021 року огляду місця події майно у кримінальному провадженні №0000621, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 грудня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, відмовити.

Вилучене відповідно до протоколу огляду місця події від 04 грудня 2021 року майно, а саме: вантажний автомобіль марки «DAF» модель «XF105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; спеціалізований напівпричіп (цистерна) марки «TRAILOR» модель «SYY-3KE», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; товаро-транспортні накладні від 03 грудня 2021 року №, №, №6500 - негайно повернути власнику ТОВ «ЛЕВАЙН ЛОГІСТІК».

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 10 год. 30 хв. 09 грудня 2021 року

Слідчий суддя ОСОБА_1