Справа № 216/5643/17
Провадження № 1-кп/216/93/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001717 від 20.09.2017 року за № 0000099 від 11.12.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, громадянина України, освіта повна середня, не судимого, брав участь в антитерористичній операції, колишього військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , на даний час військова служба призупинена, у військовому званні «солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України,-
прокурор ОСОБА_4 ,
обвинувачений ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , 19 вересня 2017 біля 19 годин 30 хвилин, перебуваючи у автомобілі, який був припаркований біля будинку №13 по пр. Поштовому у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області разом із раніше знайомим йому ОСОБА_5 , діючи з прямими умислом, з корисливих мотивів та з метою особистого незаконного збагачення за рахунок інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, а також те, що його дії носять відкритий для ОСОБА_5 характер, із бардачку відкрито викрав грошові кошти у сумі 30000 гривень, які обернув на свою користь та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши своїми злочинними діями ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 30000 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж).

Крім цього, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), перебуваючи на посаді, радіо телефоніст розвідувального відділення розвідувального взводу механізованого батальйону, у військовому званні «солдат», діючи в умовах особливого періоду, з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості своєчасно прибути до цієї частини та виконувати обов`язки військової служби, у порушення вимог ст.ст. 6, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, ст.ст.1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 551-XIV від 24.03.1999, військової присяги та умов укладеного контракту у визначений час 10.09.2017 о 08 год. 00 хв. до військової частини НОМЕР_1 умисно без поважних причин та без дозволу командування не з`явився і командуванню про своє прибуття не доповів, хоча об`єктивно повинен був і міг це зробити, а направився до місця свого проживання: АДРЕСА_1 , де став проводити час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).
01.04.2020 військова служба солдату ОСОБА_3 призупинена, тобто вчинив кримінальне правопорушення - злочин передбачений ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) (в редакції Закону України № 194-VIII від 12.02.2015).
Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, що йому інкримінують, визнав повністю, підтвердив свої показання, які давав під час судового розгляду, фактичні обставини обвинувачення та пояснив, що дійсно вчинив вказані вище кримінальні правопорушення за обставин, які вірно встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання давав і дає добровільно, заборонених методів до нього зі сторони обвинувачення не застосовувалось.
Прокурор заявивив клопотання про застосування ч. 3 ст. 349 КПК України та просив не досліджувати обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення правопорушень визнає повністю.
Обвинувачений дане клопотання прокурора підтримав та зазначив, що не потребує захисника.
Потерпілий ОСОБА_5 просив суд розглянути справу в його відсутність, матеріальної або моральної шкоди йому не завдано, міру покарання обвинуваченому просив призначити на розсуд суду.
Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому декілька разів роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода на клопотання, заявлене в судовому засіданні прокурором. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені вірно та підтверджуються обвинуваченим.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені:

- ч. 1 ст. 186 КК України, за ознаками: відкритого викрадення чужого майна (грабіж);

- ч. 4 ст. 407 КК України за ознаками: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби) .
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р. звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 ,суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 4 ст. 407 КК України, які відповідно до ст. 12 КК Кодексу України відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є колишнім військовослужбовцем, інвалідом не являється, не судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебував та не перебуває, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, майнову шкоду потерпілому відшкодовано частково, крім того, потерпілий не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає повне визнання вини, щире каяття, сприяння в розкритті злочинів. Обставинами, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України не встановлено.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст.61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Отже таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, характеру вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого після вчинення інкримінованого йому злочину, який свою провину визнав, зробив належні висновки та дав критичну оцінку своїм злочинним діям, суд вважає, що відповідно до вимог ст.50 КК України, виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі, так як тільки таке покарання зможе попередити вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст.ст.75, 69 КК України судом не встановлено.

Таким чином суд, враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України в виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання його звільнити з іспитовим строком, поклавши на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України.
Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Потерпілим цивільного позову не заявлено, однак за ним зберігається право на звернення до суду за відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди в порядку цивільного судочинства.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

Витрати на залучення експерта відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186 , ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому таке покарання:
- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі;
- за ч. 4 ст. 407 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Згідно зі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 , такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Заходи забезпечення кримінального провадження не обиралися.

Речові докази, що знаходяться на зберіганні у потерпілого, відповідно до розписки ОСОБА_5 (м.к.п. а.с.17) залишити потерпілому.

Матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001717 від 20.09.2017 року та за № 0000099 від 11.12.2019 року залишити при обвинувальному акті, з подальшим зберіганням при обвинувальному акті № 216/5643/17 (1-КП/216/93/21).
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду,через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні при проголошенні вироку, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_6