Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/643/2021 Справа № 641/4918/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2021 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця
м. Куп`янськ, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого
та проживаючого за адресою:
АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

05.05.2021 року приблизно о 18 год. 00 хв., більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходячись за місцем мешкання, в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , під час конфлікту з рідною матір`ю ОСОБА_6 , з якою перебував у сімейних відносинах, з мотивів тривалих особистих неприязних відносин, з метою спричинення останній тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, стоячи навпроти ОСОБА_6 обома руками штовхнув останню в область грудної клітини, від чого вона впала спиною на диван, чим спричинив їй фізичний біль, після цього, сів зверху потерпілої та правою рукою стиснутою в кулак наніс два удари в область лівої сторони обличчя останньої, а саме один удар в ліву щоку, чим спричинив фізичний біль та один удар в ліве око ОСОБА_6 , чим спричинив їй синець в лівій параорбітальній ділянці, що є легким тілесним ушкодженням.
Продовжуючи реалізовувати свій кримінально протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_4 великим пальцем правої руки почав видавлювати ОСОБА_6 ліве око, чим спричинив крововилив в білкову оболонку лівого ока, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Таким чином, є достатньо підстав вважати, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження: синець в лівій параорбітальній ділянці та крововилив в білкову оболонку лівого ока, що викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6 днів, що за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені злочину визнав повністю, у скоєному розкаявся, та пояснив, що він мешкає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , та 05.05.2021 року у них виникла сімейна сварка, в ході якої він відштовхнув матір, а потім вдарив її, чим пошкодив око. В результаті вказаних дій він завдав матері тілесні ушкодження. Також зазначив, що пізніше він попросив пробачення у матері, та вказав, що у скоєному він щиро розкаюється.
Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінального проступку, його показання повністю відповідають фактичним обставинам справи, наслідки застосування ч.3 ст.349 КПК України обвинуваченому роз`яснені та він вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду нема сумнівів у добровільності його позиції, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Відповідно до розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 за № 2617-VIII, цей Закон набирає чинності з 1 липня 2020 року, та у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.
Статтею 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку повністю доведена та його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисному легкому тілесному ушкодженні.
Згідно класифікації, передбаченої ст.12 КК України, ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок, повністю визнав себе винним та щиро розкаявся у вчиненому, що відповідно до ст.66 КК України визнається судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Відповідно до ч.2 ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання є вчинення кримінального проступку щодо особи похилого віку.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він має постійне місце проживання, не одружений, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, в силу ст. 89 КК України не судимий.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставину, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступень тяжкості даного правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, обставину, що пом`якшує покарання, та обставину, що обтяжує покарання, та приходить до висновку, що покарання у вигляді громадських робіт в межах санкції, передбаченої ч.1 ст. 125 КК України буде необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого та попередження здійснення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочину ч. 1 ст. 125КК України та призначити йому покарання у вигляді 180 (сто вісімдесят) годин громадських робіт.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку вручається прокурору та обвинуваченому.
Інші учасники мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1