Справа № 305/1806/19
Провадження по справі 1-кп/305/84/22
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 17.02.2022 Рахівський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовозобов`язаного, не працюючого, -
у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд -
ВСТАНОВИВ:
21 серпня 2019 року близько 22 години ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 та належить його сусіду ОСОБА_5 , під час словесної суперечки, на ґрунті особистих непорозумінь, тримаючи у лівій руці дерев`яну палку, умисно спричинив один удар у область лівого коліна ОСОБА_5 .
Внаслідок таких неправомірних дій, ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого наколінника, гемартрозу лівого колінного суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта №107 від 12.09.2019 кваліфіковано, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
В ході судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 , вину свою повністю визнав, в межах пред`явленого обвинувачення.
Розкаюється у скоєному. Просив суд не карати його суворо.
Потерпілий ОСОБА_5 надав суду письмову заяву, в якій просив кримінальне провадження розглядати без його присутності.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у повному обсязі у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України за обставин викладених в обвинувальному акті, приймаючи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч. 3 ст. 349 КПК України так як прокурор запропонував саме в такому порядку досліджувати докази у кримінальному провадженні.
Заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували, проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.
Суд допитавши обвинуваченого в судовому засіданні, дослідивши докази які характеризують обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні ним кримінального правопорушення є доведеною за обставин викладених в обвинувальному акті повністю. Його дії вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Частина 2 ст. 61 Конституції України, передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальних характер.
При обранні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує, ступінь тяжкості скоєного ним злочину його суспільну небезпечність, вік та здоров`я обвинуваченого (на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває не є особою з обмеженими можливостями) характеризуючі особистість обвинуваченого обставини має постійне місце проживання та реєстрації за місцем проживання, характеризується посередньо.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, посередньо характеризується, раніше не судимий.
Обставини, які би обтяжували покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відсутні.
З досудової доповіді, складеної провідним інспектором Рахівського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області ОСОБА_6 , стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 вбачається, що згідно зібраної інформації на обвинуваченого, його способу життя, історії правопорушень, а також середньої оцінки ризику ймовірного вчинення повторного правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі окремих громадян. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів у межах визначених законодавством.
У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.
Враховуючи викладене, при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_4 , виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд, враховує тяжкість вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії нетяжких злочинів, те, що обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризуються за місцем свого проживання, а також досудову доповідь органу пробації.
З огляду на викладене, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 мінімального покарання у виді обмеження волі із подальшим звільненням його від призначеного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, буде відповідати тяжкості вчиненого правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Іспитовий строк, необхідний для того, щоб ОСОБА_4 довів своє виправлення без відбування покарання, суд встановлює тривалістю один рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 п.1,п. 2 ст. 76 КК України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_4 , не обирався.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 370- 375 КПК України, суд, - УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на нього відповідно до ч. 1 п.1,п.2 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений органи з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Речові докази відсутні.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано набирає законної сили, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку слід вручити негайно, після його проголошення, обвинуваченим, та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, та ознайомитися з журналом судового засідання.

Суддя: ОСОБА_1