У Х В А Л А

15 вересня 2021 року м. Шаргород

Справа №607/13848/20

Провадження №1-кп/152/12/21

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:
секретаря судового
засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт від 19.08.2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 25.10.2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бендери Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_1 , громадянина Республіки Молдови,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця Республіки Молдова, жителя АДРЕСА_2 , громадянина Республіки Молдова,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеса, жителя АДРЕСА_3 , громадянина України,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185 КК України,

з участю:

сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення:

прокурора відділу прокуратури

Тернопільської області ОСОБА_6 ,

зі сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника обвинуваченого
ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

встановив:

16.10.2020 року на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області після визначення підсудності Верховним Судом надійшов обвинувальний акт, складений слідчим та затверджений прокурором, з додатками, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 25.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185 КК України, та відповідно до здійсненого авторозподілу судових проваджень, згідно із ст.35 КПК України, зазначений обвинувальний акт переданий головуючому у справі судді ОСОБА_11 (а.с.219 т.1).
02.08.2021 року, згідно із розпорядженням керівника апарат суду за №27, проведено повторний автоматизований розподіл означеної судової справи у зв`язку із закінченням станом на 31.07.2021 року строку повноважень судді Шаргородського районного суду ОСОБА_11 , визначено для розгляду справи головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с.33, 34 т.7).

Підготовче судове засідання призначено, згідно з ухвалою від 02.08.2021 року, на 15.09.2021 року (а.с.35-36 т.7).

Згідно із ухвалою головуючого у справі судді від 02.09.2021 року визначено участь у підготовчому засіданні обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_9 у режимі відеоконференції (а.с.57-58 т.7).

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 зазначив, що кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі ухвали ВС від 06.10.2020 року, що підстав для закриття кримінального провадження немає, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог ст.291 КПК України і підстав для його повернення немає, що підстав для затвердження або відмови в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування немає, а тому просить призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_7 під час підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 під час підготовчого судового засідання, у якому приймають участь у режимі відеоконференції, не заперечують щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Представник потерпілого ОСОБА_12 не заперечує щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Представники потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не прибули у підготовче засідання, повідомлені належним чином (а.с.52, 55, 50, 48 т.7).

При цьому ці представники потерпілих надіслали заяви про розгляд кримінального провадження у підготовчому засіданні у їх відсутності (а.с.68, 70, 73, 74-75 т.7).

Прокурор ОСОБА_6 , обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисники адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не заперечують щодо проведення підготовчого судового засідання у відсутності представників потерпілих, які належним чином повідомлені про дату, час та місце підготовчого засідання.

Вислухавши думки учасників підготовчого засідання суд вважає за можливе здійснити підготовче судове засідання у відсутності представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , оскільки з`ясування питання про призначення судового розгляду можливе без їх участі, враховуючи, що клопотань, пов`язаних із підготовкою справи до судового розгляду останні до суду не надсилали.
З`ясувавши думки сторін кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступних висновків:

- з реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що 01.04.2020 року вручено ОСОБА_3 повідомлення про підозру (п.62 Реєстру матеріалів), 31.03.1983 року зазначено як дату вручення повідомлення про підозру ОСОБА_4 (п.65 Реєстру матеріалів), 12.06.2020 року вручено повідомлення про нову підозру ОСОБА_5 (п.212 Реєстру матеріалів), 12.06.2020 року вручено повідомлення про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_17 та ОСОБА_3 (п.п.217, 222 Реєстру матеріалів), 18.08.2020 року обвинуваченому ОСОБА_5 , а 19.08.2020 року обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри; 19.08.2020 сторони кримінального провадження повідомлені про закінчення досудового розслідування та ознайомлені з його матеріалами; застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, зокрема, тимчасові доступи до речей, документів, арешт майна; обвинуваченим обрані запобіжні заходи;

- означене кримінальне провадження підсудне Шаргородському районному суду Вінницької області на підставі постанови Верховного Суду від 06.10.2020 року (а.с.215 т.1);
- підстав для затвердження або відмови в затвердженні угод у кримінальному провадженні та для повернення кримінального провадження прокуророві для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, немає;

- підстав для закриття кримінального провадження, передбачених ст.284 КПК України, немає;

- обвинувальний акт складено та підписано у відповідності до вимог ст.291 КПК України, при його затвердженні прокурором дотримано вимог процесуального закону, він містить відомості, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, тому підстав для його повернення прокуророві немає;

- слід призначити кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до судового розгляду.

Оскільки обвинувальний акт містить відомості, визначені в ч.2 ст.291 КПК України, і учасники підготовчого судового засідання не заперечують щодо призначення судового розгляду, то суд провів підготовку до судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_18 у підготовчому судовому засіданні клопотань про виклик свідків обвинувачення, витребування речей чи документів не має, зсилаючись на те, що із вказаними клопотаннями, на його переконання слід визначатися під час судового розгляду, зокрема, після з`ясування того, чи визнають обвинувачені вину у вчиненні злочинів, а у випадку визнання останніми вини з метою економії процесуального часу він визначиться із порядком та обсягом доказів.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , їх захисники адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 клопотань про виклик свідків сторони захисту чи витребування речей чи документів сторони захисту не мають.

Разом з тим, адвокат ОСОБА_8 заявив клопотання про виклик до суду для допиту сторонами кримінального провадження свідків, зазначених у Реєстрі матеріалів досудового розслідування, оскільки вважає, що вони не можуть вважатися свідками лише обвинувачення, так як відкриті сторонам, з їх свідченнями сторони обізнані і для встановлення чи спростування винуватості обвинувачених суду слід безпосередньо сприймати показання свідків. Також, адвокат ОСОБА_8 просить суд викликати у судовий розгляд всіх представників потерпілих для надання особистих показань та витребувати у прокурора всі матеріали досудового розслідування та речові докази для дослідження під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечує щодо виклику свідків та представників потерпілих згідно з Реєстром матеріалів досудового розслідування, не заперечує щодо надання матеріалів кримінального провадження, але зазначає, що сторони вже неодноразово з ними ознайомлювалися. Щодо дослідження речових доказів, прокурор звертає увагу суду на те, що докази громіздкі, їх велика кількість і відсутні засоби для доставки їх усіх в одне судове засідання, тому потрібно кілька судових засідань для дослідження речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_8 .

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_9 не заперечують щодо заявленого клопотання, повідомляють суду, що у судовому розгляді заявлятимуть клопотання про допит двох свідків, але наразі є необхідність в уточненні їх анкетних даних.

Представник потерпілого ОСОБА_12 під час підготовчого засідання не має клопотань, пов`язаних з підготовкою справи до судового розгляду.

Представники потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 клопотань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, не подавали.

Оскільки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, то судом, на виконання вимог ч.4 ст.315 КПК України, роз`яснено обвинуваченим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вимоги ч.2 ст.31 КПК України, відповідно до яких кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого. Кримінальне провадження стосовно кількох обвинувачених здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів стосовно всіх обвинувачених, якщо хоча б один із них заявив клопотання про такий розгляд.

Обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повідомляють суду що не бажають заявляти клопотання про колегіальний розгляд справи судом у складі трьох суддів.

Відповідно до частини 5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Згідно з ч.1 ст.314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду.

Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі... (ч.2 ст.314-1 КПК України).

Виходячи з класифікації кримінальних правопорушень, встановлених ст.12 КК України, зокрема, згідно з вимогами ч.6 ст.12 КК України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 обвинувачуються, в тому числі, у вчиненні особливо тяжких злочинів, у зв`язку із чим ст.314-1 КПК України не передбачено складання щодо них досудової доповіді.

З наведених вище мотивів, з метою підготовки до судового розгляду, суд вважає за необхідне:

- призначити судовий розгляд кримінального провадження у першому судовому засіданні на 27 жовтня 2021 року о 13 годині в залі судових засідань №1 Шаргородського районного суду; визначити дати другого та третього судових засідань, відповідно 08 листопада 2021 року о 13 годині та 17 листопада 2021 року о 13 годині в залі судових засідань №1 Шаргородського районного суду;

- здійснювати судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні, виходячи з вимог ч.2 ст.27 КПК України, та одноособово, виходячи з вимог ч.ч.1, 2 ст.31 КПК України, враховуючи відсутність клопотань обвинувачених про колегіальний розгляд справи судом у складі трьох суддів;

- визначити склад осіб, які братимуть участь в судовому розгляді, наступним прокурор, обвинувачені, їх захисники, повідомити представників потерпілих;

- клопотання адвоката ОСОБА_8 про виклик свідків задовольнити та викликати в судове засідання свідків згідно з реєстром матеріалів та за вказаними у Реєстрі адресами: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_48 , з огляду на те, що вказані особи допитувалися в ході досудового розслідування, що вбачається із Реєстру матеріалів та сторона захисту має право на їх допит безпосередньо в судовому засіданні.

Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків, які зазначені у Реєстрі матеріалів, як свідки обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, слід покласти на процесуального прокурора ОСОБА_6 .

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 про витребування у процесуального прокурора матеріалів досудового розслідування та для огляду речових доказів слід відмовити, оскільки суд вважає це клопотання передчасним, враховуючи, що у підготовчому засіданні у суду відсутні відомості про те, якими письмовими та речовими доказами прокурор обґрунтовуватиме обвинувачення в ході змагальності судового процесу під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

До підготовчого судового засідання прокурором ОСОБА_6 подано до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 на 60 діб (а.с.63-67 т.7).

Узагальнено клопотання мотивоване тим, що залишилися ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховані слідчими суддями та судом при обранні та продовженні запобіжного заходу ОСОБА_3 , а також судами апеляційної інстанції, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п.1), знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, оскільки місцезнаходження всіх предметів вчинення злочинів на даний час не відоме (п.2), незаконно впливати на потерпілих, свідків (п.3), перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п.4), вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких обвинувачується, а також, до спливу дії запобіжного заходу не можливо розглянути справу, допитати потерпілих, свідків, тому слід продовжити запобіжний захід.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав клопотання з наведених у ньому підстав, просить задовольнити у повному обсязі, враховуючи, що наявність ризиків зберігається впродовж тримання обвинуваченого під вартою з 01.05.2020 року і кількість ризиків не зменшилася.

Обвинувачений ОСОБА_3 і його захисник адвокат ОСОБА_7 заперечували щодо продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зсилаючись на те, що ризики, які зазначає прокурор про можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно пливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, знищити речі чи документи не підтверджені доказами. Тяжкість злочину та тяжкість покарання за вчинений злочин не є ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

Адвокат ОСОБА_7 зазначив, що письмові та речові докази знаходяться у прокурора, їх не можна ні знищити, ні сховати, ні спотворити; доказів того, що обвинувачений переховуватиметься від суду не надано, а переховуватися від органу досудового розслідування обвинувачений не може, оскільки досудове розслідування завершене, до того з 01.05.2020 року по теперішній час ОСОБА_3 утримується під вартою, а доказів, що він переховувався від органу досудового розслідування та перебував у розшуку немає; доказів того, що обвинувачений впливатиме на свідків чи потерпілих не наведено; також не наведено доказів того, що обвинувачений вчинятиме інші кримінальне правопорушення чи продовжить ті, у яких обвинувачується, оскільки йому інкриміновані закінчені злочини, які не можна продовжити, а судимість за попередній злочин у ОСОБА_3 погашена в силу вимог ст.89 КК України, тому він є несудимим; прокурором не вказано, яким іншим чином ОСОБА_3 буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Відтак, адвокат ОСОБА_7 вважає, що взагалі відсутні будь-які ризики, передбачені у ст.177 КПК України.

Крім того, ОСОБА_3 не має необхідних коштів для того, щоб сплатити їх у виді застави і не перебувати під вартою впродовж такого тривалого строку, тоді як по суті справа не розглядалася у жодному із судових засідань.

Разом з тим, адвокат зазначає, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_3 не може не мати запобіжного заходу, тому подає суду клопотання про зміну йому запобіжного заходу на домашній арешт.

У клопотанні про зміну запобіжного заходу (а.с.86-87 т.7) адвокат ОСОБА_7 просить змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний час доби та встановити обов`язки: прибувати за кожною вимогою суду, прибувати до визначеної службової особи із визначеною періодичністю, не відлучатися із зареєстрованого місця проживання без дозволу суду, повідомляти про зміну місця проживання або роботи, утриматися від спілкування зі свідками у справі, здати на зберігання до відповідних державних органів свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Узагальнено клопотання адвоката мотивоване тим, що на його переконання наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, яким вважає домашній арешт у нічний час доби, з огляду на таке: ОСОБА_3 є несудимим; у період здійснення досудового розслідування у обвинуваченого померла дружина та залишився десятирічний син, який проживає з бабусею матір`ю покійної дружини, яка на теперішній час тяжко захворіла та потребує термінового оперативного втручання та подальшого лікування, у зв`язку із чим не може утримувати та виховувати сина обвинуваченого, а інших осіб, які могли б утримувати та виховувати дитину, немає; злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , не спрямовані проти життя та здоров`я людини, тому обвинувачений не є суспільно небезпечним; ОСОБА_3 має постійне місце проживання в Україні за посвідкою на проживання в Україні, де зареєстрований та проживає приблизно 20 років, зокрема, у АДРЕСА_1 , а власник квартири матір покійної дружини ОСОБА_96 не заперечує щодо проживання його у квартирі під домашнім арештом.

Всі докази щодо вказаних обставин надавалися суду у минулих судових засіданнях та у цьому підготовчому засіданні, які адвокат просить врахувати.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_97 заперечує щодо задоволення клопотання адвоката ОСОБА_7 та не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з огляду на те, що відсутність впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих якраз і викликана обраним щодо нього запобіжним заходом у виді тримання під вартою. Представник потерпілого ОСОБА_12 заперечує щодо задоволення клопотання захисника та підтримує думку прокурора про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу.

Розглянувши клопотання прокурора та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 , підтримане обвинуваченим, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання з приводу заявлених клопотань, суд прийшов до наступних висновків.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Згідно із частиною другою статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Харченко проти України» та «Лабіта проти Італії», обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Також, у п.70 рішення ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії», найперше, про що Суд нагадує, що розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці і що законність тримання під вартою обвинуваченого слід оцінювати, виходячи з особливостей кожної конкретної справи. Продовження строку затримання можна виправдати лише тоді, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу поваги до свободи людини, зафіксовану у статті 5 Конвенції.

Крім того, у п. 80 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України» Суд зазначив, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри вже не є підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою.

У п.24 рішення ЄСПЛ у справі «Гудзь проти України» щодо тривалості збереження обґрунтованої підозри вказано, що Суд ніколи не намагався перевести цю концепцію в чітко визначені кількість днів, тижнів, місяців або років, або в різні строки залежно від тяжкості злочину. Як тільки «розумної підозри» вже недостатньо, Суд повинен встановити, чи інші, наведені судами, підстави продовжують виправдовувати позбавлення особи свободи.

До того ж у п.114 рішення ЄСПЛ у справі «Темченко проти України» Суд зазначив, що він неодноразово встановлював у своїй практиці, що розумність строку тримання під вартою ніколи не оцінюється абстрактно. Інакше кажучи, п.3 ст.5 Конвенції не може вважатися таким, що безумовно дозволяє тримання під вартою, якщо тривалість такого тримання не перевищує певного строку. Обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади.

Крім того, у п.68 рішення ЄСПЛ у справі «Баришевський проти України», Суд зазначив, що коли національні суди продовжують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щоразу використовуючи схожі, якщо не шаблонні, формулювання, не продемонструвавши, що вони насправді зважають на плин часу, тоді порушуються вимоги п.3 ст.5 Конвенції.

Так, судом встановлено, що запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано спершу за рішенням слідчого судді, а пізніше продовжено неодноразово судом, у провадженні якого перебувало означене кримінальне провадження, тобто у спосіб, встановлений кримінальним процесуальним законодавством України.

Востаннє запобіжний захід щодо ОСОБА_3 у виді тримання під вартою продовжено на строк шістдесят днів на підставі ухвали Шаргородського районного суду від 21.07.2021 року з 21 липня 2021 року до 24 години 18 вересня 2021 року (а.с.18-22 т.7).

Згідно із вказаною ухвалою, судом визначено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ст.177 КПК України як мету та підставу для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В ухвалі також вказано, що ОСОБА_3 утримується під вартою з 02.05.2020 року (а.с.21 т.7).

Разом з тим, у п.63 Реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_3 затриманий 01.02.2020 року (а.с.50 т.1).

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому засіданні повідомив, що затриманий 01.05.2020 року та з того часу утримується під вартою.

Нормами глави 27 розділу ІV КПК України не передбачено порядку продовження чи зміни запобіжного заходу, враховуючи, що Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23.11.2017 року визнано неконституційними положення частини 3 статті 315 КПК України.

Особливість застосування тримання під вартою у судовому провадженні, яке включає і підготовче судове засідання, відповідно до чинного КПК України, полягає в тому, що законодавець не визначив граничний строк тримання під вартою, натомість зобов`язав суд періодично здійснювати судовий контроль за доцільністю подальшого застосування запобіжного заходу.

Такий спосіб визначення тривалості тримання обвинуваченого під вартою під час судового провадження є прийнятним у практиці ЄСПЛ і відповідає міжнародним стандартам права на свободу й особисту недоторканість, що вимагають процедури перегляду законності тривалого застосування такого запобіжного заходу, яку в чинному КПК України гарантує ч.3 ст.331.

Крім того, частиною 6 статті 9 КПК України встановлено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

З метою забезпечення дотримання під час судового розгляду засад кримінального провадження, встановлених п.п.1, 2, 5, 10, 14, 15, 16, 19, 21 статті 7 КПК України, суд вважає за можливе застосувати процесуальну аналогію, встановлену ч.3 ст.331 КПК України для вирішення клопотань сторони обвинувачення та сторони захисту щодо запобіжного заходу ОСОБА_3 .

Частиною 3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Так, ч.1 ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Суд констатує, що тривалість тримання ОСОБА_3 під вартою (з 01.05.2020 року, тобто понад рік і п`ять місяців) не може обґрунтовуватися прокурором одним лише існуванням обґрунтованої підозри, оскільки цього вже не достатньо та обґрунтованість підозри констатована слідчим суддею та судами вищих інстанцій при застосуванні запобіжного заходу.

При цьому, суд зважає на те, що прокурором у клопотанні здійснюється посилання на наявність ризиків, встановлених п.п.1, 2, 3, 4, 5 ст.177 КПК України.

Так, суд враховує, що злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , є особливо тяжкими, згідно із класифікацією, передбаченою ст.12 КК України; тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів від 7 до 12 років позбавлення волі; розгляд справи після здійснення повторного її авторозподілу здійснюється спочатку, тобто з підготовчого судового засідання; жоден свідок та представник потерпілого не допитувався під час судового розгляду попереднім складом суду.

Вказане дає достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на недопитаних у суді свідків та потерпілих, але суд зауважує, що вказані свідки та потерпілі надали показання щодо кримінального провадження під час досудового розслідування, що зафіксовано у Реєстрі матеріалів.

Щодо уникнення обвинуваченим від органу досудового розслідування, то суд зауважує, що досудове розслідування закінчилося і є безпідставним посилання прокурора на ризик уникнення ОСОБА_3 від досудового розслідування.

Також, суд зауважує, що впродовж досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_3 не перебував у розшуку, тому доказів того, що він уникатиме суду через тяжкість можливого покарання немає, а отже відсутній вказаний ризик, на який зсилається прокурор у клопотанні.

Крім того, суд звертає увагу, що прокурором не надано жодного доказу щодо можливості знищення, пошкодження, переховування чи спотворення речей і документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, з огляду на те, що, згідно з реєстром матеріалів, письмові та речові докази знаходяться у розпорядженні прокурора, щодо речових доказів застосований арешт майна. Ствердження прокурора про те, що не всі речі, викрадення яких інкримінується ОСОБА_3 , віднайдені в ході досудового слідства та можуть переховуватися обвинуваченим не підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, прокурором не зазначено жодної такої речі чи такого майна.

До того ж, прокурор безпідставно зсилається на те, що ОСОБА_3 перешкоджатиме кримінальному провадженню у інший спосіб, оскільки не зазначає, яким саме чином він перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 не судимий в силу вимог ст.89 КК України (а.с.22 т.1).

Прокурор ОСОБА_6 у підготовчому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 був судимий за вчинення аналогічного злочину до тих, які йому інкримінуються тепер.

Разом з тим, доказів на підтвердження вказаної обставини прокурором суду не надано.

До того ж, суд звертає увагу, що, відповідно до практики ЄСПЛ не підлягає вказівці у документах, що характеризують особу, відомості про судимості, які погашені у передбаченому законом порядку, оскільки такий факт свідчить про те, що особа є такою, що не має судимості, і такі відомості принижують гідність особи, яка державою визнається не судимою.

Таким чином, на час цього підготовчого засідання не встановлено ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 4 ст.177 КПК України, частина з яких, зокрема, передбачені п.п.1, 3 ст.177 КПК України, зазначені в ухвалі суду про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 у виді тримання під вартою від 21.07.2021 року, оскільки ці ризики не існують, на переконання суду.

Разом з тим, виходячи з обвинувального акту, ОСОБА_3 інкримінується вчинення кількох (шести) кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, у досить короткий проміжок часу між собою, тому суд вважає, що наявний ризик, передбачений п.5 ст.177 КПК України, зокрема, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відтак, наявність вказаного ризику, який передбачений п.5 ст.177 КПК України, є підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Обвинувачення у вчиненні обвинуваченим кількох епізодів особливо тяжких злочинів у короткий проміжок часу, згідно з обвинувальним актом, з огляду на обґрунтованість підозри, яка встановлена у судових рішеннях щодо обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 та його продовження, на переконання суду, є доказом на підтвердження ризику, встановленого п.5 ст.177 КПК України, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо ствердження прокурора про можливість продовження обвинуваченим того кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, то суд вважає вказане ствердження безпідставним, оскільки ОСОБА_3 інкриміновані склади злочину, що є закінченими.

Разом з тим, наявність єдиного ризику, передбаченого ст.177 КПК України, не може виправдати таке тривале тримання обвинуваченого під вартою, зокрема, з 01.05.2020 року, у зв`язку із чим суд вважає, що наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді щодобового домашнього арешту.

До вказаного висновку суд прийшов, дослідивши докази, які надані захисником обвинуваченого у розпорядження суду для розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу.

З матеріалів, наданих в розпорядження суду захисником обвинуваченого, вбачається, що ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_98 (а.с.243 т.3), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.240 т.3), а від шлюбу у обвинуваченого є малолітній син ОСОБА_99 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.241 т.3), котрий реєструється громадянином України (а.с.242 т.3).

До того ж, судом встановлено, що ОСОБА_3 має в Україні зареєстроване місце проживання, зокрема, зареєстрований та проживав до затримання і тримання під вартою у АДРЕСА_1 , до складу його сім`ї входять ОСОБА_96 та син (а.с.177, 178 т.4).

Власником квартири, у якій зареєстрований та проживав до затримання обвинувачений, є ОСОБА_96 (а.с.227 т.6), яка подала до суду нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує щодо проживання у квартирі ОСОБА_3 у випадку зміни останньому запобіжного заходу (а.с.225 т.6).

Також, суд враховує, що на теперішній час ОСОБА_96 , з якою проживає малолітній син ОСОБА_3 , хворіє на тяжку хворобу злоякісне новоутворення ендометрію (карценому жіночих статевих органів) та потребує лікування у зв`язку із відповідним направленням (а.с.88-90 т.7), тобто не може займатися утриманням малолітньої дитини через потребу лікування.

Крім того, суд враховує, що обвинуваченому ОСОБА_3 ухвалою суду визначено розмір застави, який останній, як він пояснив у підготовчому засіданні, не спроможний сплатити через відсутність грошових коштів.
З огляду на наведене, суд вважає, що захисником ОСОБА_3 надано суду належні та допустимі докази того, що останній має можливість постійно проживати за зареєстрованим місцем проживання.

Також, суд керується нормами КПК України та практикою ЄСПЛ, яка є джерелом права.

Так, згідно із ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі, наявність у нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір шкоди; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, ч.1 ст.194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, виходячи з практики ЄСПЛ, що висловлена у п.п.91-93 рішення у справі «Пірузян проти Вірменії» від 26.06.2012 року, особа, яка обвинувачується у вчиненні злочину, повинна бути завжди звільнена до завершення судового процесу, якщо тільки держава не зможе довести, що наявні «доречні та достатні» причини для обґрунтування продовження її тримання під вартою. Національні суди повинні дослідити всі факти, що свідчать за чи проти існування справжньої вимоги суспільного інтересу, який обґрунтовує, з належним урахуванням принципу презумпції невинуватості, відхід від правила поваги до індивідуальної свободи, та викласти їх у своїх рішеннях стосовно клопотань про звільнення. Подальше існування розумної підозри того, що затримана особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (що в перекладі з латини означає «те, без чого неможливо») для законності продовжуваного тримання під вартою, але після спливу певного часу вона більше є недостатньою. У таких випадках Суд повинен установити, чи наведені судовими органами інші підстави надалі обґрунтовують позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «доречними» та «достатніми», Суд повинен також установити, чи продемонстрували компетентні національні органи «особливу ретельність» під час здійснення провадження.

В п.141 рішення ЄСПЛ у справі «Расул Джафаров проти Азербайджану» від 17.03.2016 року зазначено, що вимога процедурної справедливості відповідно до статті 5 параграфу 4 не передбачає єдиного і незмінного стандарту, який повинен застосовуватися незалежно від контексту, фактів і обставин справи. Хоча процедура, передбачена статтею 5 параграфу 4, не обов`язково вимагає присутності тих же гарантій, що стаття 6 для кримінального або цивільного судочинства, вона повинна носити судовий характер і надавати гарантії, що відповідають типу позбавлення волі в конкретній справі. Таким чином, розгляд має бути змагальним і завжди повинна забезпечуватися «рівність сторін». Крім того, хоча стаття 5 параграфу 4 Конвенції не передбачає зобов`язання розглядати кожен аргумент, наведений затриманим, суддя, який розглядає аргументи проти попереднього ув`язнення, повинен взяти до уваги конкретні факти, згадані затриманим, і може поставити під сумнів існування умов, необхідних для «законності» для цілей Конвенції, позбавлення волі.

До того ж, відповідно до висловленого ЄСПЛ висновку у рішенні у справі «Панченко проти Росії», не може бути продовження тримання особи під вартою через те, що очікується покарання цій особі у виді позбавлення свободи.
Також, зазначене відповідає практиці Європейського суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішеннях в справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року (п.80), та «Єлоєв проти України» від 6.02.2009 року (п.60), відповідно до якої … «згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко зазначені…».

При цьому, суд враховує, що судовий розгляд кримінального провадження триває значний період часу, майже протягом півтора роки, та триватиме, оскільки судом визначено три дати судових засідань, тоді як прокурором проігноровані вимоги КПК України щодо заявлення клопотань, пов`язаних із підготовкою судового розгляду та у зв`язку із задоволенням клопотання сторони захисту щодо виклику свідків, тоді як обвинувачений перебуває під вартою протягом всього часу досудового розслідування з моменту затримання, що мало місце 01.05.2020 року, та часу судового провадження, яке здійснювалося Шаргородським районним судом з жовтня 2020 року та здійснюється новим складом суду з серпня 2021 року.

Разом з тим, продовження тримання ОСОБА_3 під вартою не може ставитися в залежність від тривалого судового розгляду справи з жовтня 2020 року до липня 2021 року без виклику свідків, без дослідження письмових доказів, оскільки клопотання прокурором не заявлені, від повторного авторозподілу справи іншому складу суду та розгляду справи з початку, тобто з підготовчого засідання, виклику представників потерпілих та свідків у судовий розгляд, оскільки ст.183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що є підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на тримання під домашнім арештом за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в помешканні матері його покійної дружини ОСОБА_98 ОСОБА_100 , яка щодо цього не заперечує, що буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам, визначеним п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку із викладеним, клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не підлягає задоволенню, а клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід задовольнити.

Крім того, суд вважає, що запобіжний захід у виді щодобового домашнього арешту буде достатнім стримуючим засобом від можливого ухилення обвинуваченого від правосуддя.

Згідно із ст.181 КПК України, домашній арешт полягає у забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження… Строк дії ухвали слідчого судді та суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців… Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Керуючись ст.ст.314-316, 331, 176-178, 181, 369, 372, 395, 195, 197, 199, 201, 202 КПК України, суд

ухвалив:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта від 19.08.2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 25.10.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.185 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шаргородського районного суду Вінницької області в залі судових засідань №1 о 13 годині 27 жовтня 2021 року, який здійснювати одноособово, з обов`язковою участю прокурора, обвинувачених, їх захисників, повідомити представників потерпілих.

Визначити дати другого та третього судових засідань судового розгляду цього кримінального провадження по суті на 13 годину 08 листопада 2021 року та на 13 годину 17 листопада 2021 року, відповідно.

Клопотання адвоката ОСОБА_101 задовольнити частково: викликати для допиту під час судового розгляду представників потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , свідків згідно з реєстром матеріалів та за вказаними у Реєстрі адресами: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_63 , ОСОБА_64 , ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , ОСОБА_67 , ОСОБА_68 , ОСОБА_69 , ОСОБА_70 , ОСОБА_71 , ОСОБА_72 , ОСОБА_73 , ОСОБА_74 , ОСОБА_75 , ОСОБА_76 , ОСОБА_77 , ОСОБА_78 , ОСОБА_79 , ОСОБА_80 , ОСОБА_81 , ОСОБА_82 , ОСОБА_83 , ОСОБА_84 , ОСОБА_85 , ОСОБА_86 , ОСОБА_87 , ОСОБА_88 , ОСОБА_89 , ОСОБА_90 , ОСОБА_91 , ОСОБА_92 , ОСОБА_93 , ОСОБА_94 , ОСОБА_95 , ОСОБА_102 .

В іншій частині клопотання адвоката ОСОБА_8 відмовити.

Обов`язок по забезпеченню присутності під час судового розгляду свідків, які зазначені як у Реєстрі матеріалів, як свідки обвинувачення, з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом, в силу вимог ч.3 ст.23 КПК України, покласти на процесуального прокурора ОСОБА_6 .

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.4, 5 ст.185 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, який здійснювати щодобово у період доби з 21 години до 06 години за адресою зареєстрованого місця проживання останнього: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали визначити протягом двох місяців починаючи з 19 години 30 хвилин 15.09.2021 року до 19 години 30 хвилин 15.11.2021 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 строком на два місяці, обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до Шаргородського районного суду Вінницької області;

2) щодобово у період доби з 21 години до 06 години не залишати місце проживання в квартирі АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну місця свого проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування з іншими обвинуваченими, представниками потерпілих та свідками у цьому кримінальному провадженні;

5) докласти зусиль до пошуку роботи, про що повідомити суд;

6) прибувати до визначеної службової особи відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 із встановленою органом поліції періодичністю;

7) здати на зберігання до відповідних держаних міграційних органів за місцем проживання свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_3 у виді щодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого до відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1.

Органу Національної поліції негайно поставити обвинуваченого ОСОБА_3 на облік, про що повідомити Шаргородський районний суд.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 негайно після її оголошення.

Згідно з п.2 ч.2 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_3 негайно звільнити з-під варти з залу суду та зобов`язати невідкладно прибути до свого місця проживання в квартирі АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу у виді домашнього арешту йому заборонено залишати житло в певний період доби.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1