Дата документу 20.01.2022 Справа № 313/180/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/475/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №313/180/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: п.6 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Веселе Веселівського району Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком міськрайонного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

12 червня 2018 року у період часу з 05 години 30 хвилин до 06 години 30 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , де знаходячись у приміщенні господарчої будівлі з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_9 , здійснив напад на останню. Під час нападу ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті іншій особі з корисливих мотивів, за допомогою колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа з обушком та лезом, наніс останній чотири удари в область шиї, спричинивши дві сліпі непроникаючі рани передньо-бокової поверхні шиї зліва, з ушкодженням по ходу ранових каналів м`язів шиї; крововиливи у м`які тканини голови, садна на тулубі та обох нижніх кінцівках, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають; колото-різану сліпу рану передньо-бокової поверхні шиї зліва, з ушкодженням по ходу ранового каналу під`язикової кістки та стінки гортаноглотки, яка проникає в просвіт гортаноглотки, а також колото-різану сліпу рану задньої поверхні шиї, з ушкодженням по ходу ранового каналу дуги 6-го шийного хребця та твердої оболонки спинного мозку, яка проникає в хребетний канал шийного відділу хребта, як у сукупності, так і окремо, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, від яких настала смерть потерпілої ОСОБА_9 на місці події.

Одразу після настання смерті потерпілої, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння майном останньої, ОСОБА_8 проник до житлового будинку за вищевказаною адресою та заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 у розмірі 50 000 грн., що знаходились в жіночій сумці у шафі житлової кімнати будинку, чим заподіяв останній майнову шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень; за п.6 ч.2 ст.115 КК, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі, з корисливих мотивів.

Йому призначено покарання

- за ч.4 ст.187 КК у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п.6 ч.2 ст.115 КК у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 09.12.2019 року більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Вирішено питання про запобіжний захід, початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати, посилаючись на те, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів і докази його винуватості відсутні. Як краплі крові потерпілої опинилися на його кросівках та на спортивних брюках йому не відомо. У справі не було проведено впізнання за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які за їх показами бачили як від потерпілої виходив незнайомий чоловік, хоча вони зазначили, що можуть впізнати цього чоловіка. При цьому дані свідки зазначали зріст незнайомця як високий, а в нього зріст менше 170 см. Крім того, під час судового розгляду суд діяв упереджено, в судове засідання на проголошення вироку його не викликав та вирок не проголошував, що є порушенням його прав.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі ч.2 ст.284 КПК. Свої вимоги мотивував тим, що в порушення вимог ст.376 КПК суд не проголосив вирок та навіть не вжив заходів щодо доставки обвинуваченого в судове засідання для оголошення вироку, що є безумовною підставою для скасування вироку. Крім того, із досліджених доказів вбачається, що напад був миттєвим з метою позбавлення життя людини, а тому кваліфікація дій особи, яка вчинила напад, за ч.4 ст.187 КК, не потребує. Також кваліфікуюча ознака ч.4 ст.187 КК «корисливий мотив» повністю охоплюється п.6 ч.2 ст.115 КК. Наявність у потерпілої в будинку грошових коштів, якими нібито заволодів обвинувачений, нічим не було доведено. Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не підтвердили факт вбивства потерпілої саме обвинуваченим, а лише припустили, що бачили людину, яка могла бути вбивцею потерпілої. Висновок експерта №8-971 містить суперечливі висновки та достеменно не доводить, що на одязі обвинуваченого виявлені саме краплі крові потерпілої. Інформація про вхідні та вихідні дзвінки, на яку послався суд першої інстанції, лише підтверджує знаходження обвинуваченого у себе вдома, а не на вул.Кутузова, де було скоєно вбивство. Отже усі докази, на які послався суд першої інстанції, не доводять винуватість обвинуваченого, а лише припускають можливість скоєння зазначеного вбивства. Крім того, суд під час розгляду справи діяв упереджено.

В запереченнях на апеляційні скарги потерпіла просила вирок суду залишити без змін, оскільки наведені в апеляційних скаргах доводи та вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Від обвинуваченого ОСОБА_8 до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд апеляційних скарг в його безпосередній присутності в залі суду.

Проте з огляду на зміст абз.1, 7, 8 п. 20-5 Розділу ХІ КПК тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), розгляд питань, віднесених до повноважень суду (крім розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою) за його рішенням, прийнятим з власної ініціативи, може бути проведено у режимі відеоконференції, про що повідомляються сторони кримінального провадження у порядку, визначеному статтею 135 цього Кодексу. Суд не має права прийняти рішення про проведення судового засідання лише щодо розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою у режимі відеоконференції, в якому поза межами приміщення суду перебуває підозрюваний (обвинувачений), якщо він проти цього заперечує. Таким чином, розгляд апеляційних скарг на вирок суду може проводитись у режимі відеоконференції, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, без будь-яких обмежень.

Проведення судового засідання у режимі відеоконференції, у тому числі під час судового провадження, здійснюється на умовах, визначених абзацом сьомим цього пункту, з дотриманням правил, передбачених частинами третьою - дев`ятою статті 336 цього Кодексу, якими, на відміну від ч.2 ст.336 КПК, не передбачено обов`язок суду прийняти відмову обвинуваченого від розгляду справи в режимі відеоконференції і забезпечити безпосередню участь обвинуваченого в залі суду.

Апеляційний суд забезпечив участь обвинуваченого ОСОБА_8 в розгляді апеляційних скарг його та його захисника, організувавши відеоконференцію із обвинуваченим, який перебував поза межами приміщення суду. Проте ОСОБА_8 відмовився залишати місце свого утримання і виходити на організовану судом відеоконференцію. У зв`язку з чим, апеляційний суд розцінив неявку обвинуваченого як неповажну і розглянув справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційні скарги та наполягав на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, за обставин, установлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних та досліджених у судовому засіданні доказах, яким суд надав належну правову оцінку.

Зокрема, суд першої інстанції дійшов такого висновку на підставі: показань потерпілої ОСОБА_13 , свідків, протоколів проведених у справі слідчих дій, висновків судових експертиз.

Обґрунтовуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого, суд першої інстанції цілком законно послався на висновок експерта №8-971 від 21.09.2018 року, предметом дослідження якої були спортивні брюки та чоловічі кросівки, вилучені під час обшуку 03.08.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . За висновками даної експертизи генетичні ознаки клітин з ядрами в слідах крові у вирізках з поверхневих частин лівої та правої холоші спортивних брюк (об`єкти №№2, 3), клітин з ядрами в слідах крові у змиві з підошви (об`єкт №8) та клітин з ядрами в слідах крові з внутрішніх швів правого кросівка (об`єкт №9) належать одній особі жіночої статі. Вказані генетичні ознаки співпадають з генетичними ознаками зразка нігтів ОСОБА_9 .

В судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердила дуже високу імовірність того, що на спортивних брюках та кросівці ОСОБА_8 встановлена кров ОСОБА_9 .

Спортивні брюки та чоловічі кросівки, які були предметом дослідження даної експертизи, були вилучені під час проведення обшуку 03.08.2018 за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 . Дану слідчу дію було проведено в присутності ОСОБА_8 на підставі ухвали слідчого судді Веселівського районного суду Запорізької області від 02.08.2018 року у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону. Отримавши копію протоколу обшуку, ОСОБА_8 будь-яких зауважень з приводу проведення даної дії не висловлював. Вилучені під час обшуку предмети були упаковані та опечатані в присутності осіб, які приймали участь у даній слідчій дії.

Законність та порядок проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого та вилучення його спортивних брюк та кросівок стороною захисту не оспорюється.

У висновку експерта №8-971 від 21.09.2018 року зазначено, що об`єкти доставлені на дослідження упакованими та цілісність їх пакувань не порушена.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 зазначав, що потерпілу ОСОБА_9 він не знав та ніколи у неї вдома не бував. Але при цьому обвинувачений не зміг пояснили походження крові потерпілої на його брюках та кросівці.

За наведених обставин колегія суддів визнає непереконливими доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновок експерта №8-971 від 21.09.2018 року достеменно не доводить, що на речах обвинуваченого виявлені саме краплі крові потерпілої.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності грошових коштів в будинку потерпілої. При цьому колегія суддів виходить з того, що потерпіла ОСОБА_13 , яка була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, одразу пояснила, що у її бабусі ОСОБА_9 в сумці були грошові кошти в розмірі 50 000 грн. загорнуті в папірці в клітинку з написами 10 000 грн., 20 000 грн.

Дані покази потерпілої об`єктивно підтверджуються протоколом огляду місця події від 16.06.2018 року, під час якого було оглянуто ділянку місцевості розміром 1500 х 600 м, яка бере початок від домоволодіння АДРЕСА_2 в південно-східному напрямку. На вказаній ділянці навпроти домоволодіння АДРЕСА_3 в 300-х метрах в південно-західному напрямку на місці, де росте люцерна, виявлено фрагмент паперу в клітинку з чорновими записами у вигляді цифр, виконаних рукописним текстом.

З протоколу огляду місця події від 14.06.2018 року та фототаблиць до нього вбачається, що шухляди у шафах відкриті, із них на підлогу розкидані речі, що свідчить про те, що ОСОБА_8 відшукував гроші у будинку потерпілої і якими заволодів.

Та обставина, що під час досудового розслідування не було проведено впізнання за участю свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , на чому акцентує увагу обвинувачений, жодним чином не ставить під сумнів правильність висновків суду про винуватість обвинуваченого. Адже зі змісту пояснень даних свідків під час слідчого експерименту вбачається, що вони не змогли би впізнати незнайомого чоловіка, який виходив від потерпілої ОСОБА_9 . Більш того, висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 не ґрунтуються переважною мірою саме на показах зазначених свідків.

Отже при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Твердження захисника про зайвість в даному випадку кваліфікації дій особи за ч.4 ст.187 КК не ґрунтуються на вимогах кримінального закону.

Так, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» N2, 07.02.2003 року, у разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу дії винного кваліфікуються за п.6 ч.2 ст.115 КК і ч.4 ст.187 КК.

Судом першої інстанції було встановлено, що умисне вбивство потерпілої ОСОБА_9 було вчинено обвинуваченим саме під час розбійного нападу. Адже обвинувачений раніше не знав особисто потерпілу ОСОБА_9 . Жодного разу в неї вдома чи на подвір`ї не був. Відтак з огляду на факт викрадення грошових коштів потерпілої з її будинку, єдиною причиною вбивства був корисний мотив. А отже, вчинені обвинуваченим діяння обґрунтовано отримали юридично-правову кваліфікацію саме за ч.4 ст.187 та п.6 ч.2 ст.115 КК.

Доводи сторони захисту про незаконність вироку суду першої інстанції з підстав не проголошення судом вироку та не забезпечення присутності обвинуваченого в залі суду для проголошення вироку колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до п.3 ч.2 ст.412 КПК здійснення судового провадження за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч.3 ст.323 чи ст.381 КПК, визнається істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підставою для скасування судового рішення.

Вказана вимога є однією з гарантій дотримання прав обвинуваченого, передбачених, зокрема, у ст.42 КПК, та спрямована на ефективну реалізацію таких прав під час здійснення судового провадження.

Тобто, для прийняття рішення щодо того чи являється відсутність обвинуваченого в судовому засіданні під час здійснення судового провадження підставою для скасування судового рішення, слід визначити яким чином така відсутність вплинула чи могла вплинути на ефективну реалізацію обвинуваченим своїх прав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 брав участь у всіх засіданнях під час судового провадження у першій інстанції, де висловлював свою думку з приводу висунутого обвинувачення, брав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та звертався до суду з останнім словом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

На виконання зазначених приписів суд після виходу з нарадчої кімнати 13 вересня 2021 року негайно проголосив вирок, незважаючи на відсутність у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника і потерпілої, що підтверджується журналом судового засідання від 13 вересня 2021 року. Процесуальним законом не передбачено відкладення перенесення оголошення вироку суду у разі неприбуття (недоставляння) обвинуваченого чи неявки інших учасників провадження. Копію вироку обвинувачений отримав 16.09.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Разом із тим, зазначені обставини за змістом ст.412 КПК не є істотними, оскільки жодним чином не вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції вироку, а також не перешкодили обвинуваченому реалізувати свої процесуальні права.

Так, під час провадження в суді першої інстанції була забезпечена ефективна участь обвинуваченого в судовому засіданні. Останній слідкував за ходом судового провадження, неодноразово виступав перед судом з приводу висунутого обвинувачення і був почутий. Також, обвинувачений ОСОБА_8 отримав копію вироку та своєчасно оскаржив його в апеляційному порядку.

Таким чином, в даному конкретному випадку відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 в залі суду під час проголошення вироку міськрайонного суду не може бути підставою для скасування законного по суті вироку.

Стосовно доводів в апеляційних скаргах сторони захисту щодо упередженості суду першої інстанції, то по суті вони зводяться до незгоди апелянтів з наданою судом оцінкою доказів. Конкретних аргументів, які могли би вказувати на небезсторонність суду в цьому кримінальному провадженні, апеляційні скарги не містять.

За наведених обставин вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4