Провадження № 11-кп/4820/501/21
Справа № 683/944/20 Головуюча в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника
потерпілої-адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023 від 20.01.2020 року за апеляційними скаргами голови правління ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» ОСОБА_11 , прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 на вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року по обвинуваченню за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Радківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановлено іспитовий строк 3 (три) роки. На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки, пов`язані із звільненням від відбування покарання з випробуванням:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_12 , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_13 , задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_12 8707 грн. витрат на поховання та 28338 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_13 , 134617 грн. страхового відшкодування в зв`язку із втратою годувальника та 28338 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_13 , на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника щомісячними платежами по 5244 грн. 24 коп., починаючи з 01 березня 2020 року і до досягнення малолітньою ОСОБА_13 вісімнадцятирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про стягнення 243324 грн. моральної шкоди залишено без розгляду.
Позовні вимоги ОСОБА_12 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_13 , до ОСОБА_7 про стягнення 300000 грн. моральної шкоди залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3922 грн. 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2020 року на автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , автомобіль марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 , чохол чорного кольору з керма, ключі від замка запалювання та зв`язку ключів, скасовано.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду, голова правління ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок змінити та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 та малолітньої доньки ОСОБА_13 до ПрАТ «СК «Євроінс України» про стягнення страхового відшкодування в повному обсязі. Зазначає, що 26.05.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» та ОСОБА_14 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/1133054. Забезпеченим транспортним засобом виступає автомобіль «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_2 . однак, із заявою про виплату страхового відшкодування позивачі та їх представник до ПрАТ «СК «Євроінс України» не звертались та документів, передбачених Закони України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачу надано не було. Оскільки, заява про виплату страхового відшкодування не була направлена відповідачу 2 поштовим зв`язком, а також не надано через канцелярію, вважає, що подана позовна заява до суду є передчасною. Так, з метою розгляду питання про здійснення страхової виплати та відшкодування позивачу необхідно було подати заяву до відповідача 2 про виплату страхового відшкодування для прийняття обґрунтованого рішення по справі. Оскільки така подана не була, у ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» не виник обов`язок страхового відшкодування у зв`язку з недотриманням потерпілими особами встановленого законом порядку. Щодо позовних вимог ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в частині стягнення 134 617 грн. відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, то п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Вказаною нормою передбачено право страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду пов`язану із смертю потерпілого. Отже, для відступу в загальному порядку (щомісячними платежами), згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України заявник повинен вказати на наявність підстав з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення. Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки на застосовано положення п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, вказує що згідно положень даної статті, страховик відшкодовує моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи її чоловіку, дружині, батькам та дітям. Загальний розмір такого відшкодування цим особам, стосовно померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмір, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Судом помилково зазначено розмір страхового відшкодування в сумі 28 338 грн. кожному, оскільки 12 мін. зарплат/ на 4 особи, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та двоє батьків, дорівнює 12*4723,00/4=56 676/4=14 169,00 грн. Отже, до виплати на користь ОСОБА_12 та малолітньої ОСОБА_13 підлягало б кожній 14 169,00 грн., а разом 28338,00 грн. А тому вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про обґрунтованість та законність пред`явлених позовних вимог.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок суду залишити без змін. Не спорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з м`якістю призначеного покарання та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не було враховано характер вчиненого ним злочину, ступеню тяжкості, особу винного та інші обставини кримінального провадження, а саме: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого сталося ДТП та настали непоправні наслідки у вигляді смерті людини молодого віку. Судом безпідставно визнано обставинами, що пом`якшують покарання щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування, в повному обсязі, моральної коди. Під час допиту на досудовому розслідуванні обвинувачений ОСОБА_7 відмовився давати пояснення з посиланням на ст.63 Конституції України, вину визнав частково, лише в достатності доказів, які підтверджують його вину, заперечував вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, а тому є безпідставними визнання судом пом`якшуючих покарання обставин, оскільки, останнім, органу досудового розслідування не надано жодної допомоги у встановленні обставин справи. А тому, на думку прокурора, покарання призначене із застосуванням ст. 75 КК України, не є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Вважає, що з наведених підстав вирок суду підлягає скасуванню.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та цивільного відповідача, потерпілу, яка просила не позбавляти ОСОБА_7 волі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а також підлягає частковому задоволенню апеляційна скарга голови Правління ПрАТ «СК «Євроінс Україна» ОСОБА_11 за таких підстав.

Як установлено судом першої та апеляційної інстанції ОСОБА_7 20 січня 2020 року близько 20 год. 19 хв., в порушення вимог п.2.9(а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (надалі - ПДР), керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_2 , рухаючись у темну пору доби по вул. Меджибіжська, зі сторони аеродрому військової частини НОМЕР_3 , в напрямку АДРЕСА_2 , в порушення вимог п.2.3 (б, д) був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, вчасно не реагував на її зміну, діючи легковажно і самовпевнено створив небезпеку для руху та загрозу життю і здоров`ю його учасникам, в порушення вимог п.10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 ПДР не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, втратив здатність постійно та безпечно контролювати рух транспортного засобу, не переконався у безпечності власних дій під час зміни напрямку руху, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, не врахував ширини проїзної частини та габаритів вантажного автомобіля «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_1 , який стояв на узбіччі по правому краю проїзної частини в попутному напрямку, якого водій ОСОБА_7 об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та будучи не позбавленим можливості запобігти зіткненню із нерухомим вантажним автомобілем «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_1 , в умовах відсутності причин, які могли б вплинути на керованість легкового автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_2 , виїхав на праве узбіччя дороги, яке не призначене для руху транспортних засобів, де допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним легкового автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_2 , у задню ліву частину вантажного автомобіля «ЗІЛ 131», д.н.з НОМЕР_1 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми: лінійного перелому склепіння черепа, який йде по середині лобної кістки, переходить на лівий сагітальний шов, на основу черепа по задньому краю лівої передньої черепної ямки, де закінчується, багатоуламкових переломів в обох передніх черепних ямках, субарахноїдального крововиливу по переважаючій поверхні обох півкуль головного мозку з точкою прикладання повного відкритого перелому нижньої щелепи в ділянці 2-го зуба зліва, вдавленого багатоуламкового перелому правої решітчастої, величної кісток, лінійного перелому верхньої щелепи справа в ділянці 5-го зуба, забійної рани в ділянці підборіддя зліва та посередині, крововиливу під м`які тканини голови в лобній ділянці посередині, крововиливу в ділянці правої щоки, крововиливу в правій навколоочній ділянці; прямого перелому щитовидного хряща з частковим відривом лівого крила, прямого перелому підязикової кістки в ділянці кута зліва, з точками прикладання забійної рани по передній поверхні шиї посередині, садна по передній поверхні шиї зліва; закритої травми грудної клітки, непрямого перелому 2-го ребра зліва по середньо-ключичній лінії, забою органів межистіння, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 , яка настала безпосередньо на місці події 20 січня 2020 року.
Причиною вищевказаної ДТП стало порушення водієм ОСОБА_7 п.2.3 (б, д), 2.9 (а), 10.1, 12.1, 12.2, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, якими передбачено:
- п.2.3 (б,д) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п.2.9 (а) - водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;
- п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
- п.12.1 - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;
- п.12.2 у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги;
- п.12.3 у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;
- п.13.1 водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу , що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватись безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Вищевказані порушення Правил дорожнього руху, допущені водієм ОСОБА_7 , знаходяться в прямому причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками - спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_15 .
Згідно з положеннями ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі учасниками процесу не оскаржуються, а відтак вирок суду, в цій частині, відповідно до ст. 404 КПК України не переглядається.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Однак цих приписів закону судом першої інстанції, в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» моральної шкоди суд не дотримався.
Згідно з приписами п.4 ч.1 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій, зокрема, в випадках неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Мотивуючи свої висновки щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, місцевий суд узяв до уваги те, що останній є особою молодого віку, раніше не судимий, а також не притягувався до адміністративної відповідальності, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_3 , має статус учасника бойових дій, на даний час звільнений з військової служби в зв`язку із закінченням строку дії контракту, однак має намір працевлаштуватись, не одружений, проживає разом із батьками, неповнолітніх дітей на утриманні не має, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за останнім місцем проходження військової служби, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив тяжкий, проте необережний злочин, внаслідок якого загинула людина, а також те, що загиблий ОСОБА_15 та обвинувачений у житті були друзями, і його причетність до втрати товариша у молодому віці є також для нього болісним, а також думку потерпілої, яка наполягала на необхідності звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Обґрунтовуючи свій висновок про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання і про звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, суд у вироку покликався на тяжкість вчиненого злочину, дані про особу винного, який характеризується позитивно, раніше не судимий, має
постійне місце проживання та добровільно частково відшкодував завдану шкоду.
Однак суд першої інстанції, формально вказавши на наявність обтяжуючої покарання обставини - вчинення діяння ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, фактично її не врахував.
При цьому поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_7 свідомо сів за кермо транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння, під час керування яким допустив порушення вказаних ПДР, вчинив дорожньо-транспортну пригоду, що спричинило загибель людини.
За таких обставин навіть позитивні характеристики та зазначені дані про особу обвинуваченого і відшкодування моральної шкоди потерпілій та її малолітній доньці, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Крім того, місцевим судом не було прийнято до уваги, що вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілої у справі щодо покарання, яке він повинен понести за скоєне, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що за таких обставин висновок суду про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання зроблений без належного урахування обставин кримінального провадження та даних про його особу, не є належно обґрунтованим та вмотивованим і суперечить вимогам ст. 75 КК.
З урахуванням наведеного, позитивні дані про особу винного та наявність пом`якшуючих покарання обставин, відшкодування моральної шкоди потерпілим, думка потерпілої ОСОБА_12 про пом`якшення обвинуваченому покарання, є підставою для призначення для ОСОБА_7 покарання, в межах санкції ч.2ст.286 КК України, в мінімальному розмірі з позбавленням права керування транспортними засобами.
З огляду на викладене, колегія суддів визнає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції кримінального закону, що полягає у неправильності звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Тому вирок суду першої інстанції, в частині неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом свого вироку.
Крім того, колегія суддів вважає, що вирок суду підлягає скасуванню і в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 та в інтересах малолітньої ОСОБА_13 про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» моральної шкоди, а тому апеляційні вимоги цивільного відповідача підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з приписами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як передбачено ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За змістом ч. 1 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Встановлено, що внаслідок вчинення злочину, потерпілий ОСОБА_15 помер.
До моменту вчинення злочину у потерпілого на утриманні перебувала малолітня дитина ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ВАЗ 2105», д.н.з НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», що підтверджується страховим полісом №АО/1133054 від 26 травня 2019 року (Т.3 а.с.18).

З огляду на це, відповідно до ст. 1200 ЦК України, малолітня дитина потерпілого ОСОБА_13 має право на відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті потерпілого ОСОБА_15 .
Відповідно до ст. 27.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
У відповідності до п. 27.3 статті 27 Закону № Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Виходячи з цього, апеляційна скарга цивільного відповідача підлягає частковому задоволенню, оскільки апеляційним судом, на підставі показань потерпілої ОСОБА_12 , було встановлено, що у померлого ОСОБА_15 є мати. Відповідно розмір моральної шкоди повинен визначатись наступним чином:

12 мінімальних заробітних плат / 3 особи, а саме ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та матір ОСОБА_15 , що дорівнює: 12*4723,00 грн= 56 676 грн./3 = 18 892грн.

Отже, до виплати на користь ОСОБА_12 та малолітньої доньки ОСОБА_13 підлягає кожній 18992грн., а разом 18992грн. *2= 37784грн.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, оскільки рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_12 та малолітньої доньки ОСОБА_13 про виплату страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі загальної суми на двох осіб, без урахування матері покійного суперечить нормам чинного законодавства, зокрема п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Колегія суддів вважає безпідставним посилання цивільного відповідача на те, що одноразова виплата страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника є його правом, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами, оскільки, як уже зазначалося, положення ЦК України по відношенню до Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон № 1961-IV, положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена.
Інші доводи апеляційної скарги цивільного відповідача не є підставою для скасування чи зміни судового рішення.
За таких обставин, доводи апелянта ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», в частині апеляційних вимог, є необґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів,-
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_6 та голови правління ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 05 травня 2021 року щодо ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання та стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» - скасувати та ухвалити свій вирок.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» моральну шкоду на користь ОСОБА_12 18892 грн., та на користь малолітньої доньки ОСОБА_13 , в інтересах якої вона діє, -18892 грн., а всього 37784.00 грн.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4