ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 573/1682/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/305/21 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: в режимі відеоконференції

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_9 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Мурманськ РФ, мешканця АДРЕСА_1 , освіта повна загальна середня, не одруженого, не працюючого, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимого: 1) 18 січня 2011 року Басманним районним судом м. Москви за ч. 3 ст. 30, ч. 1 ст. 228-1 КК Росії до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, ухвалою Білопільського районного cуду Сумської області від 29 квітня 2013 року зазначений вирок приведено у відповідність з кримінальним законодавством України, у зв`язку з чим вважається таким, що засуджувався за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 червня 2014 року звільнений від подальшого відбування покарання на підставі п. «а» ст. 4 Закону України «Про амністію в 2014 році», 2) вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2016 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у сумі 1 190 грн., штраф сплачений 14 квітня 2016 року, судимості не знята і не погашена
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років.
Застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взято під варту в залі суду. Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_9 строк його затримання з 18 по 19 червня 2018 року включно. Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховується з дня затримання та поміщення до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор».
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 по 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь ОСОБА_12 5 055 (п`ять тисяч п`ятдесят п`ять) гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_12 про стягнення з ОСОБА_9 матеріальної шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь законного представника неповнолітньої ОСОБА_13 ОСОБА_12 300 000 (триста тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Згідно вироку 16 червня 2018 року у період часу з 10 години 30 хвилин до 13 години ОСОБА_9 разом з ОСОБА_14 розпивали спиртні напої за столом літнього майданчика у барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 . Близько 13 години між ними виникла сварка, в ході якої ОСОБА_14 , підвівшись з за столу, наніс удар кулаком в обличчя ОСОБА_9 , що останнього розізлило і в нього виник умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_14 .
Маючи реальну можливість уникнути подальшої сварки та бійки, ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, взяв у руки скляну пляшку, яка знаходилася на столі, та наніс нею один удар в область голови ОСОБА_14 , в результаті чого останній впав на підлогу. Не зупиняючись на скоєному, ОСОБА_9 відразу взяв у руки дерев`яну лавку вагою 13 кг та умисно наніс різними її частинами близько 5 ударів в область голови ОСОБА_14 , внаслідок чого лавка розламалася і лише тоді ОСОБА_9 припинив свої злочинній дії, направлені на протиправне заподіяння смерті потерпілого.
В результаті отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_14 помер на місці події.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №72 від 05 вересня 2018 року безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 є закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася забоєм, набряком та здавленням речовини головного мозку в результаті субдуральної гематоми зліва на тлі закритого лінійного перелому кісток склепіння та основи черепу.
При судово-медичному дослідженні трупу ОСОБА_14 виявлено наступні тілесні ушкодження: садна лобу зліва (2), садна лобу справа (2), садно по задній поверхні правого передпліччя в верхній третині, садно в верхній треті правого стегна по передньо-внутрішній поверхні, садно лівої щоки, садно верхньої губи зліва, синець правого плечового суглобу по верхній поверхні з переходом на праву лопатку, синець лівої половини обличчя в проекції виличної кістки, закрита черепно-мозкова травма (забій, набряк та здавлення, речовини головного мозку, субдуральна гематома зліва, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепу).
Тілесні ушкодження у виді саден лобу справа (2), утворилися за 2 3 доби до моменту настання смерті від ударно-ковзаючої дії тупих предметів. Інші тілесні ушкодження могли утворитися від ударно-ковзаючих дій тупих (тупого) твердих предметів як з обмеженою так і необмеженою травмуючою поверхнею, індивідуальні та конструктивні особливості травмуючого знаряддя в характері ушкоджень не відобразилися, і утворилися вірогідніше всього в термін та за обставин, зазначених в ухвалі суду від 16 липня 2018 року.
Садна лобу зліва, садна лобу справа, садно по задній поверхні правого передпліччя в верхній треті, садно в верхній треті правого стегна по передньо-внутрішній поверхні, садно лівої щоки, садно верхньої губи зліва, синець правого плечового суглобу по верхній поверхні з переходом на праву лопатку, синець лівої половини обличчя в проекції виличної кістки по ступеню тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Закрита черепно-мозкова травма (забій, набряк та здавлення речовини головного мозку, субдуральна гематома зліва, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепу) відносяться до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення.
Всі тілесні ушкодження спричиненні прижиттєво.
Закрита черепно-мозкова травма (забій, набряк та здавлення, речовини головного мозку, субдуральна гематома зліва, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепу) знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 .
При судово-токсикологічному дослідженні крові трупу ОСОБА_14 виявлено етиловий спирт в концентрації 2,75 проміле, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння.
Таким чином, ОСОБА_9 , виконуючи вказані дії, а саме наносячи удари скляною пляшкою та дерев`яною лавкою в область голови ОСОБА_14 , усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння протиправного посягання на здоров`я іншої людини, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого, припускав і бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Захисник обвинуваченого не погоджуючись з вироком суду подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд.
Обгрунтовуючи апеляційні вимоги захисник вказує, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суперечать висновкам комісійної судово-медичної експертизи № 44/2019 від 11.09.2019, оскільки свідки повідомили, що бачили як ОСОБА_9 вдарив потерпілого дерев`яною лавкою, тоді як з експертизи вбачається, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть, отримані ним від скляної пляшки.
Суд визнав факт присутності одного свідка під час слідчого експерименту з іншим, показаннями свідків під час слідчих експериментів керував представник потерпілих, що дає підстави сумніватися в показаннях цих свідків, та суд не мав класти такі показання в основу вироку. Судом відкинуто пояснення обвинуваченого про те, що він намагався захиститися від неправомірних дій обвинуваченого. Звертає увагу, що смерть потерпілого настала в тому числі і на фоні алкогольної інтоксикації. В судовому засіданні достовірно не встановлено яким чином алкогольне сп`яніння могло вплинути на настання смерті. Таким чином, доводи про перевищення меж необхідної оборони заслуговують на увагу. ОСОБА_9 не заперечує факт нанесення тілесних ушкоджень, намагався відшкодувати заподіяну шкоду, про це не заперечувала потерпіла, яка пояснила, що обвинувачений надсилав їй кошти поштовим відправленням, але вона їх не взяла, тому твердження суду щодо відсутності щирого каяття не відповідають дійсності. Суд поклав в основу вироку суперечливі докази.
Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких зазначає, що судом у вироку зазначено про нанесення обвинуваченим ударів і скляною пляшкою і дерев`яною палкою. Судом в якості допустимих доказів визнано протоколи слідчих експериментів зі свідками від 18.06.2018 року, порушень при проведенні цих слідчих експериментів не було встановлено, тому судом обгрунтовано покаладено в основу вироку показання свідків. Слідчі експерименти від 07.09.2018 року були проведені за клопотанням представника потерпілих та фактично дублювали попередні. Свідок ОСОБА_15 бачила як обвинувачений наніс удар скляною пляшкою. Встановлення наскільки алкогольне сп`яніння потерпілого могло вплинути на настання смерті не впливає на кваліфікацію. Кількість ударів свідчить про умисел обвинуваченого на позбавлення життя особи. Вказує на відсутність щирого каяття з підстав, зазначених у вироку суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційні вимоги, думку прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду щодо доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, належно вмотивовані, грунтуються на досліджених доказах, яким надано правильну оцінку. Зокрема судом було допитано обвинуваченого, потерпілих, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , експертів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 . Досліджено протоколи огляду місця події від 16 червня 2018 року та фототаблиці до них, висновок судово-медичної експертизи №72, висновок експерта №174 від 20 червня 2018 рок, висновок судово-психіатричної експертизи №373 від 26 липня 2018 року, протоколи слідчих експериментів від 18 червня 2018 року та відеозаписом слідчого експерименту з свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , висновки судово-медичного експерта № 187 та № 186 від 17 вересня 2018 року, складені на підставі проведених слідчих експериментів, протокол слідчого експерименту із застосуванням технічних засобів фіксування від 19 червня 2018 року та відеозапис слідчого експерименту з ОСОБА_9 , висновок судово-медичного експерта №184 від 17 вересня 2018 року, складений на підставі слідчого експерименту з підозрюваним, висновок комісійної судово-медичної експертизи №44/2019 від 11 вересня 2019 року.
Протоколи слідчих експериментів із застосуванням технічних засобів фіксування з участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 07 вересня 2019 року, а також складені з урахуванням викладеної в них інформації висновки судово-медичного експерта №№183 та 185 від 17 вересня 2018 року суд визнав недопустимими доказами.
Захисник вказує, що показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 суперечать висновкам комісійної судово-медичної експертизи № 44/2019 від 11.09.2019, оскільки свідки повідомили, що бачили як ОСОБА_9 вдарив потерпілого дерев`яною лавкою, тоді як з експертизи вбачається, що тілесні ушкодження, від яких настала смерть, отримані ним від скляної пляшки.
З такими доводами неможливо погодитися, оскільки як вбачається з вироку суду свідок ОСОБА_15 , будучи допитаною у судовому засіданні показала, що за столом, розташованим справа біля входу, сиділи ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 . До них підійшов ОСОБА_14 . З останнім у хлопців виник конфлікт. Потім вона бачила як ОСОБА_14 підійшов до ОСОБА_9 . Останній схопив пляшку та вдарив нею по голові потерпілого. Після удару ОСОБА_23 схопився за голову. Потім ОСОБА_24 схопив лавку, на якій сидів, та вдарив нею ОСОБА_14 по голові спереду, в результаті чого останній впав на підлогу на коліна. Далі обвинувачений ще наніс потерпілому приблизно три удари лавкою по спині та голові.
Крім того, під час огляду огляду місця події від 16 червня 2018 року було виявлено дерев`яний стіл, на якому виявлено, зокрема пусту скляну пляшку з написом «Горілочка класична» 0,5 л. Зі сторони входу до столу підставлена дерев`яна лавка, під якою на підлозі під правою стіною виявлено розбиту скляну пляшку з написом «Рогань».
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №44/2019 від 11 вересня 2019 року смерть ОСОБА_25 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді: лінійного перелому лобної кістки зліва з переходом на ліву скроневу кістку та середню черепну ямку зліва, крововиливу під твердою мозковою оболонкою у лівій лобно-скроневій ділянці, крововиливу у м`яку мозкову оболонку, садна лобної ділянки зліва і ускладнилася набряком головного мозку на фоні алкогольної інтоксикації.
Тілесні ушкодження голови - садна лобної ділянки зліва, крововиливи в м`які покрови голови в лобній ділянці зліва, лінійний перелом кісток черепа, крововилив під твердою мозковою оболонкою у лівій лобно-скроневій ділянці є складовими компонентами черепно-мозкової травми, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і заходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_14 . Компоненти черепно-мозкової травми не можуть розглядатися окремо, так як ЧМТ - це сукупність ушкоджень м`яких покровів голови, порушення цілісності кісток черепа та ушкодження тканини головного мозку, його оболонок, судин, нервів.
Тілесні ушкодження лівої половини голови (садно лобної ділянки зліва, лінійний перелом лобної кістки зліва з переходом на ліву скроневу кістку, середню черепну ямку зліва до рівня турецького сідла, крововилив під твердою мозковою оболонкою у лобно-скроневій ділянці) є більш характерними для одноразової дії тупого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, якою може бути скляна пляшка. Локалізація (відповідає тім`яній ділянці зліва, вище тім`яного бугра), форма та розміри (у вигляді овалу, розміром 4,5x4 см) садна, яке розташоване вище першого, можуть бути більш характерними для одноразової дії тупого предмета з плоскою переважаючою травмуючою поверхнею, якою може бути і сидіння дерев`яної лавки (розмірами сидіння 27,5 см х 120 см, товщиною 4 см, вага лавки 13 кг). Судово-медичним експертом в протокольній частині крім зовнішнього тілесного ушкодження (садна), будь-яких внутрішніх ушкоджень не описано.
Таким чином, удари в лобну ділянку зліва та в ліву тім`яну ділянку спричинені тупими предметами, більш ймовірно, з різними характеристиками.
Прикладення травмуючої сили в ліву лобну ділянку в напрямку зверху вниз спричинило ушкодження верхніх шарів шкіри (садно), крововилив в м`які покрови з внутрішньої поверхні в місці контакту, лінійний перелом лобної кістки зліва з поширенням на ліву скроневу та клиновидну кістки по ходу направлення травмуючої сили.
Враховуючи місце прикладення травмуючого предмета та направленість лінії перелому, травмуючи сила діяла зверху вниз.
Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 18.06.2018 року свідок ОСОБА_15 пояснила та показала як ОСОБА_9 наносив удари пляшкою по голові потерпілого та удари лавкою.

Згідно із висновком експерта № 187 механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілого ОСОБА_14 , частково може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту.
Таким чином показання свідка ОСОБА_15 щодо спричинення потерпілому ударів як пляшкою так і дерев`яною лавкою узгоджуються з висновком вказаної експертизи та не суперечать їй. При цьому колегія суддів звертає увагу, що відповідно до зазначеного висновку компоненти черепно-мозкової травми не можуть розглядатися окремо, так як ЧМТ - це сукупність ушкоджень м`яких покровів голови, порушення цілісності кісток черепа та ушкодження тканини головного мозку, його оболонок, судин, нервів.
Свідок ОСОБА_16 у суді пояснив, що за столом залишилися ОСОБА_9 та ОСОБА_14 . Останні про щось голосно розмовляли, але про що він не чув, так як грала музика. Наступне, що він побачив, повернувшись на звук удару чогось важкого об бетон, що «літає» лавка, а ОСОБА_14 лежить на підлозі на боку. На його очах ОСОБА_9 вдарив потерпілого ніжками лавки так, що вони відлетіли. Після цього обвинувачений продовжив наносити удари дошкою, яка залишилася у нього в руках, поки її не відібрав якийсь хлопець. Всього він бачив, як ОСОБА_9 наніс 3-4 удари по верхній частині тулубу та голові ОСОБА_14 . Бив, куди попаде, аж поки не забрали лавку.
Та обставина, що свідок ОСОБА_16 не повідомив про нанесення удару потерпілому пляшкою не ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_15 , оскільки як вбачається з пояснень ОСОБА_16 він повернувся на звук удару чогось об бетон та вже побачив як ОСОБА_14 вже лежав на підлозі. З вказаного можна зробити висновок, що свідки могли спостерігати за подією не в один момент її початку, що само по собі не може спростувати достовірність наданих ним показань. Крім того, останні попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Колегія суддів також приймає до уваги, що місцевим судом з`ясовувалося, в яких відносинах свідки перебувають з учасниками провадження, та встановлено, щосвідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 перебувають в однаково нейтральних стосунках як з родиною обвинуваченого, так і з родиною потерпілого, а доказів протилежного суду не надано.
Визнання судом недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів з участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 07 вересня 2019 року, та висновків судово-медичного експерта, зроблених на підставі цих слідчих дій, не впливає на допустимість показань цих свідків, наданих у судовому засіданні, оскільки протоколи слідчих експериментів від 07.09.2019 року були визнані недопустимими доказами з тих підстав, що представник потерпілих адвокат ОСОБА_26 фактично керував їх проведенням, задавав свідкам навідні питання, допомагав у відтворенні обставин події, та крім того, під час проведення слідчого експерименту з участю свідка ОСОБА_15 , за всім, що відбувається, спостерігав свідок ОСОБА_16 , з яким у подальшому був проведений аналогічний слідчий експеримент.
Показання ж учасників кримінального провадження суд отримує усно та як вказано вище свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, тому посилання у вироку на їх пояснення, надані суду, та протоколи слідчих експериментів від 18.06.2018 року є обгрунтованим. Захисник вважає показання свідків сумнівними, проте не наводить для цього об`єктивних підстав.
Захисник вказує, що судом не встановлено яким чином алкогольне сп`яніння потерпілого могло вплинути на настання смерті.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи №44/2019 від 11 вересня 2019 року в крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 2,57 %о. Етиловий спирт, як наркотична речовина, токсично діє на нервову систему і значно впливає на перебіг черепно-мозкової травми. Алкогольна інтоксикація являється сприяючим чинником утворення внутрішньочерепних кровотеч як в гострому, так і віддаленому періодах черепно-мозкової травми, а також сприяє отриманню більш важкої черепно-мозкової травми.
Згідно цього ж висновку експертизи смерть ОСОБА_25 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми у вигляді: лінійного перелому лобної кістки зліва з переходом на ліву скроневу кістку та середню черепну ямку зліва, крововиливу під твердою мозковою оболонкою у лівій лобно-скроневій ділянці, крововиливу у м`яку мозкову оболонку, садна лобної ділянки зліва і ускладнилася набряком головного мозку на фоні алкогольної інтоксикації.
Допитані в судовому засіданні експерти пояснили, що причиною смерті ОСОБА_14 стала закрита черепно-мозкова травма, перелом кісток склепіння та основи черепу від удару в ліву частину голови тупим предметом, яким могла бути дерев`яна лавка вагою приблизно 13 кг. При цьому потерпілий міг знаходитися як стоячи у вертикальному положенні так і лежачи на спині. Травма голови, яка спричинила смерть ОСОБА_14 могла утворитися від одного удару. Виходячи з виявлених на трупі ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, смертельний удар був нанесений по голові потерпілого зліва, зверху вниз, зліва направо предметом продовгуватої форми з чіткими межами, яким може бути дерев`яна лавка. Таким чином, безпосередньою причиною настання смерті була закрита черепно-мозкова травма від завдання удару по голові потерпілого зліва. Алкогольна інтоксикація хоч і ускладнила перебіг отриманої травми, але не була єдиною та основною причиною настання смерті.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №72, яка була розпочата 18 червня 2018 року та закінчена 05 вересня 2018 року, безпосередньою причиною смерті ОСОБА_14 є закрита черепно-мозкова травма, яка супроводжувалася забоєм, набряком та здавленням речовини головного мозку в результаті субдуральної гематоми на тлі закритого лінійного перелому кісток склепіння та основи черепа. Всі виявлені тілесні ушкодження спричинені прижиттєво. Закрита черепно-мозкова травма (забій, набряк та здавлення речовини головного мозку, субдуральна гематома зліва, лінійний перелом кісток склепіння та основи черепа) знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Відхиляє колегія суддів і доводи адвоката щодо перевищення меж необхідної оборони та відсутності умислу на вбивство.

Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання. Питання про умисел слід вирішувати виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116 - 118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.
Кожна особа має право на необхідну оборону від суспільно небезпечного посягання. Стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Слід звернути увагу на те, що оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України. Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.
У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.
З обставин справи вбачається, що інкримінованому злочину передувала конфліктна ситуація, яка виникла між потерпілим та ОСОБА_9 , в ході якої ОСОБА_14 підвівшись із-за столу наніс удар кулаком в обличчя обвинуваченого. Вказане підтверджують допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які подальшого розвитку конфлікту в своїх поясненнях не відобразили та вже повернулись на літній майданчик, коли потерпілий лежав на підлозі.
Про спрямованість умислу на вбивство вказує те, що ОСОБА_9 спочатку наніс удар потерпілому по голові пляшкою, потім за відсутності об`єктивної небезпеки для себе почав завдавати удари ОСОБА_14 дерев`яною лавкою в тому числі і по голові, тобто по життєво важливій частині тіла людини. При цьому обвинувачений усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, зокрема, реальну можливість настання смерті, враховуючи кількість нанесених ударів, їх інтенсивність та предмети, які були для цього використані.
Жоден свідок не повідомив про те, що після першого удару обвинуваченому в обличчя ОСОБА_14 продовжив завдавати якісь ушкодження ОСОБА_9 , що могло бути підставою для самозахисту. У зв`язку із викладеним в діях ОСОБА_9 не вбачається обстановки захисту та перевищення його меж. Його дії були обумовлені бажанням розправитися внаслідок конфлікту. Висновки суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_9 є вмотивованими та підтверджуються сукупністю досліджених доказів, яким надано правильну оцінку.
При призначенні покарання судом було враховано дані про особу обвинуваченого, який має не зняті та не погашені судимості, задовільно характеризується за місцем проживання, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має інвалідності. Крім того, судом прийнято до уваги думку потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та представника останньої адвоката ОСОБА_8 , згідно з якою, останні просили призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання, передбачену санкцією статті. Обтяжуючою покарання обставиною суд визнав рецидив злочинів. Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України пом`якшували покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Органом досудового розслідування було встановлено, що пом`якшуючою обставиною є щире каяття, але під час судового розгляду судом вказана обставина відхилена з посиланням на поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, намагання заплутати слідство та суд з метою уникнення невідворотного покарання, що ОСОБА_9 жодного разу не попросив вибачення у потерпілих та, навіть, частково не відшкодував завдану злочином шкоду.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання.
Згідно вироку потерпіла дійсно повідомила, що обвинувачений надіслав їй поштою 10 000 гривень, але вона їх не прийняла, крім того, його батько підходив до матері померлого з приводу компенсації витрат на поховання, але вона також не прийняла допомогу. Одночасно потерпіла повідомила, що після застосування до обвинуваченого запобіжного заходу їй погрожували двоє невідомих чоловіків. На переконання колегії суддів намагання відшкодувати шкоду не може бути єдиною обставиною, яка б підтверджувала наявність щирого каяття, враховуючи, що ОСОБА_9 , надаючи показання в суді, заперечував обставини кримінального правопорушення, зазначаючи, що лавка «наздогнала» потерпілого і удар прийшовся в плечу від чого він впав та вдарився лівою частиною голови об плитку на підлозі, пляшкою не бив, жодного разу не вдарив потерпілого по голові. Крім того, згідно вироку до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, однак, як вбачається з матеріалів, останній 18.11.2019 року перетнув кордон України до Російської Федерації, у зв`язку із чим вирок суду станом на 19.12.2019 року не було можливості виконати. (Т. 4 а.с. 22) Колегія суддів враховує, що версія обвинуваченого щодо подій відрізняється від пред`явленого йому обвинувачення, тому не можна стверджувати про його щире каяття з приводу вчиненого.
Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджениха також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до ст. 65 КК України та розяснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобовязані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що помякшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Призначене судом першої існтанції покарання є необхідним та достатнім для досягнення як особистої так і загальної превенції.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого є вмотивованими, підтверджуються дослідженими доказами, у зв`язку із чим підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18 листопада 2019 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: