Справа № 298/1189/21
Номер провадження 1-кп/298/67/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження 0000128 від 26 жовтня 2021 року,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Малий Березний Великоберезнянського району Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, розлученого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, судимого:

-вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2004 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

-вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 липня 2008 року за ч. 2 ст.332, ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

-вироком Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 6 травня 2009 року за ч.2 ст.332, ст.304 КК України із застосуванням ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України приєднано покарання за попереднім вироком та остаточно призначено 3 роки 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією засобів вчинення злочину; 7 червня 2012 року звільнений за закінченням терміну покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду зазначене кримінальне провадження, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 зобов`язаний рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання дітей, а саме: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21 жовтня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

ОСОБА_3 достовірно знаючи, що починаючи з 21 жовтня 2016 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, з метою невиконання вказаного рішення суду, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх суспільно небезпечні наслідки, злісно, систематично у період часу із 21 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2021 року ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання своїх дітей (аліментів), в тому числі до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Зазначені умисні, незаконні дії ОСОБА_3 , спрямовані на злісне невиконання зазначеного рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 16 січня 2017 року, призвели до виникнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання своїх дітей, за період часу з 21 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2021 року, яка становить 150 420,67 гривень, що перевищує сукупно суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.164 КК України, а саме: злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Потерпіла ОСОБА_6 у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просить розглянути кримінальне провадження №298/1189/21 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч.1 ст.164 КК України без її участі, покарання залишає на розсуд суду.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним по пред`явленому обвинуваченню за ч.1 ст.164 КК України в повному обсязі, визнав обставини, викладені в обвинувальному акті, у скоєному щиро розкаявся та пояснив, що дійсно має велику заборгованість по сплаті аліментів на дітей, аліменти не сплачує з 2016 року, причиною чому є відсутність в нього роботи та доходів. Ствердив, що про рішення суду, яким його зобов"язано сплачувати аліменти він обізнаний, також достеменно йому відомо про розмір аліментів, які він повинен сплачувати. Пояснив, що тривалий час не працює, ніякого доходу не має, до Державного центру зайнятості для взяття на облік як безробітного не звертався. Показав, що офіційно аліменти не сплачує, деколи надає кошти дітям, однак доказів цього не має, зазначив, що вже тривалий час з дітьми не бачився. Запевнив, що намагатиметься працевлаштуватись та погасити заборгованість по аліментах, дуже шкодує за скоєне.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , визначивши відповідно до ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, доходить висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, а саме: в злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають кваліфікації за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), і вказане кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Обставинами, яка пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

На переконання суду, щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 полягає в суб`єктивному ставленні останнього до вчиненого, зокрема, в тому, що він визнав факт вчинення кримінального правопорушення та негативні наслідки такого, визнав свою провину у вчиненому повністю, висловив щирий жаль та сором з приводу цього, усвідомив протиправність своєї поведінки.

Має місце активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , що полягає у тому, що останнім органу досудового розслідування та суду повідомлено про відомі обставини вчинення кримінального правопорушення, під час судового розгляду провадження дано послідовні визнавальні показання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено. При цьому, суд виходить з того, що обставин, які обтяжують покарання, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті щодо ОСОБА_3 не зазначено, також жодної позиції з цього приводу не висловив прокурор в судовому засіданні, відтак, в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 91, ст. 92, ч.3 ст. 337 КПК України обставини, що обтяжують покарання щодо ОСОБА_3 не враховуються, що узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 51-8609км18 (єдиний унікальний номер 679/783/17).

Водночас з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 у зв`язку з відбуттям призначеного покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів був звільнений з місць позбавлення волі 7 червня 2012 року, і саме з цієї дати щодо ОСОБА_3 обчислюються строки погашення судимості, які у відповідності до п.8 ст.89 КК України складають шість років. Отже, на час вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, що є триваючим з 21 жовтня 2016 року по 1 жовтня 2021 року, встановлені законом строки погашення судимості не закінчились, відтак обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, маючи непогашену судимість.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він вчинив кримінальний проступок маючи непогашену судимість, є молодим за віком, розлученим, має місце реєстрації та постійного проживання, за яким характеризується позитивно, за даними наявної документації на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, ніде не працює, ніякого доходу не має, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що таке покарання обтяжують.

Враховуючи вищевикладені обставини, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням позиції потерпілої ОСОБА_6 , яка залишила вирішення питання щодо покарання на розсуд суду, суд прийшов висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у межах, встановлених у санкції вказаної частини ст. 164 КК України, у виді обмеження волі на певний строк.

Саме таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Водночас, враховуючи те, що ОСОБА_3 у вчиненому щиро розкаявся, надавав органу досудового розслідування та суду послідовні показання, якими викривав свої дії, а також враховуючи висновок Ужгородського РС №1 філії ДУ "Центр пробації" в Закарпатській області, за яким виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, а також не становить високого ризику небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, з урахуванням позиції прокурора, який вважав за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд відповідно до ч.1 ст.75 КК України приходить висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, а тому вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік.

При цьому, на обвинуваченого ОСОБА_3 слід покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України.

На переконання суду, саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

З огляду на особу обвинуваченого, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, визначену йому міру покарання, суд не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні, речових доказів нема.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. п. 2, 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну роботу;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Початок іспитового строку ОСОБА_3 обраховувати з дня ухвалення вироку - з 16 лютого 2022 року.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Великоберезнянський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1