УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 листопада 2021 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0004973 від 10.09.2019 року,-
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просить скасувати арешт з транспортного засобу «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER 100» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_2 з 06.02.2015 року.
З клопотання вбачається, що СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеський області здійснює досудове розслідуванні у кримінальному провадженні № 0004973, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.09.2019, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Згідно інформації, станом на 05.07.2021 року, наданої Департаментом інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України, транспортний засіб «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER 100» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_2 з 06.02.2015 року перебував у розшуку за категорією обліку «Розшук ТЗ у зв`язку із незаконним заволодінням», ініціатор розшуку: Відділ поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеський області, подію зареєстровано в журналі єдиного обліку за № 46636 від 09.09.2019 р.
На час придбання ОСОБА_4 даного автомобіля відомостей про арешт та розшук не було, інших доказів спростовуючих це твердження у кримінальному проваджені відсутні.
Не зважаючи на фактичне перебування вказаного транспортного засобу у володінні і користуванні ОСОБА_4 , автомобіль значиться в даний час під арештом.
При цьому, власник транспортного засобу «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER 100» з державним номерним знаком НОМЕР_1 наразі слідству відомий та вбачається, що він сам зацікавлений в скорішому завершені досудового розслідування.
Отже, уповноважена особа - старший слідчий СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеський області капітан поліції ОСОБА_6 , в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, фактично унеможливлюєте повноцінне користування транспортним засобом, що порушує право володіння користування та право власності, при використанні вказаного автомобіля.
Таким чином, знаходження транспортного під арештом порушує права ОСОБА_4 , як добросовісного власника транспортного засобу, так як він немає жодного відношення до кримінального провадження, тобто є безпідставним та протиправним.
ОСОБА_4 у кримінальному проваджені №0004973 від 10.09.2019 р. не несе цивільної відповідальності за шкоду завдану діяннями підозрюваного (невстановлених осіб що скоїли злочин), та у рамках цього кримінального провадження має статус свідка.
В судове засідання заявник не з`явився, надав суду клопотання про розгляд клопотання без його участі.
Розглянувши клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.12.2020 року (номер провадження: 11-сс/813/2004/20) накладено арешт на автомобіль «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER 100», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску шасі № НОМЕР_3 , вилучений в ході огляду 27.11.2020 року за адресою : м. Миколаїв, вул. Біла, 44, шляхом заборони його відчуження. Передано автомобіль «TOYOTA», моделі «LAND CRUISER 100», з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску шасі № НОМЕР_3 , власнику ОСОБА_4 .
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 за договором від 13.02.2020 року набув право власності на автомобіль "TOYOTA LAND CRUISER 100", зареєстрував автомобіль у встановленому законом порядку, з присвоєнням нового державного номерного знаку НОМЕР_1 . Таким чином, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем та законним власником автомобіля, відсутнє судове рішення, яким би були скасовані договір купівлі-продажу автомобіля від 13.02.2020 року та його реєстрація за ОСОБА_4 .
Постановою старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 19.08.2021 року знято з розшуку автомобіль марки «Toyota» «Land Cruiser 100» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_2 .
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У силу ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.
Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.
Практичне застосування встановленої Конституцією У країни гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.
Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік (далі Узагальнення), правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.
Пунктом 6 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.
Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної ним в п.2 р.2.6 «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» 2014 рік, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
В п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано наступне: «оскільки Конституція України, як зазначено в її статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.
Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку та в порядку, встановлених законом.
Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Транспортний засіб «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER 100» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , є добросовісним набувачем та законним власником автомобіля, що встановлено апеляційним судом та накладений арешт тривалий час порушує право ОСОБА_4 на вільне розпорядження майном, у зв`язку з чим, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання.
Керуючись ст.ст. 173-174, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах власника майна ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0004973 від 10.09.2019 року - задовольнити.
Скасувати арешт в рамках кримінального провадження №0004973 від 10.09.2019 року з транспортного засобу «TOYOTA» моделі «LAND CRUISER 100» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2003 року випуску, шасі № НОМЕР_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1