Провадження № 1-кс/344/6928/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , ознайомившись з матеріалами скарги ОСОБА_2 поданої в порядку ст.206 КПК України щодо залучення йому адвоката для здійснення перегляду кримінальної справи №161/20481/14-к за нововиявленими обставинами, припинення катувань та повне медичне обстеження, забезпечення використання відеорестратора стосовно ОСОБА_2 під час: спілкування, проведення перевірок, особистих обшуків, проведення прогулянок, застосування фізичного впливу та спецзасобів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 через електронну адресу звернувся 08.11.2021р. до Івано-Франківського міського суду із скаргою поданою в порядку ст.206 КПК України щодо залучення йому адвоката для здійснення перегляду кримінальної справи №161/20481/14-к за нововиявленими обставинами, припинення катувань та повне його медичне обстеження, забезпечення використання відеорестратора стосовно ОСОБА_2 під час: спілкування, проведення перевірок, особистих обшуків, проведення прогулянок, застосування фізичного впливу та спецзасобів,

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов до висновку, що скарга підлягає поверненню, з наступних підстав.

Однією з загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, тому відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Так, за вимогами ч.1,6-9 ст.206 КПК України (пар.1 глави 18 «Запобіжні заходи, затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду», р.II. «Заходи забезпечення кримінального провадження»), на яку посилається скаржник, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством (ч.6 ст.206 КПК України).

Слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.

Слідчий суддя має право не вживати дій, зазначених у частині шостій цієї статті, якщо прокурор доведе, що ці дії вже здійснені або здійснюються.

Слідчий суддя зобов`язаний вжити необхідних заходів для забезпечення особи, яка позбавлена свободи, захисником і відкласти будь-який розгляд, у якому бере участь така особа, на необхідний для забезпечення особи захисником час, якщо вона бажає залучити захисника або якщо слідчий суддя вирішить, що обставини, встановлені під час кримінального провадження, вимагають участі захисника.

Отже, у ст. 206 КПК України "Загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини" знайшли своє кримінальне процесуальне втілення шляхи реалізації закріплених в низці міжнародно-правових актів принципи судового захисту прав людини і громадянина, затриманого або арештованого органом державної влади чи службовою особою на території, на яку поширюється юрисдикція національних судів. Свавільне затримання або арешт визнані грубим порушенням прав людини. У Загальній декларації прав людини, прийнятій 10 грудня 1948 р. Генеральною Асамблеєю ООН, наголошується: "Ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання" (ст. 9). Міжнародний пакт про громадянські і політичні права, прийнятий Генеральною Асамблеєю ООН 14 грудня 1966 р. і ратифікований СРСР та УРСР у 1973 p., містить такі положення: "Нікого не може бути піддано свавільному арешту чи триманню під вартою. Нікого не може бути позбавлено волі інакше, як на підставах і відповідно до такої процедури, які встановлені законом" (ст. 9); "3. Кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується: ... Ь) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим системою держави, і розвивати можливості такого захисту".

Водночас, положення ч.1 ст.206 КПК України вказують на те, що кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, що тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи, тобто кожному підданому арешту, триманню під вартою забезпечено право на правовий захист компетентною судовою владою, - слідчим суддею, процесуальні форми якого виписані в ч. 2-9 цієї статті КПК України.

Визначальним у захисті слідчим суддею прав особи, яка на сумнівних підставах позбавлена свободи (про що вказано у ч. 2, 3, 4 ст. 206 КПК України), щодо якої є дані про застосування насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (ч. 5, 6, 7, 8 ст. 206 КПК України), та яка потребує захисту за допомогою захисника є те, що такий захист він зобов`язаний здійснювати за власною ініціативою і незалежно від наявності клопотання від такої чи іншої особи, органів державної влади чи службових осіб. Адже підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості затримання (п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України), а право на перевірку законності затримання гарантується ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. Більше того, формулювання ч. 3 ст. 206 КПК України дозволяє розглядати і питання про законність та обґрунтованість затримання особи за підозрою у вчиненні злочину в порядку ст. ст. 207, 208 КПК. Тому, якщо особу було незаконно та/або необґрунтовано затримано, і строк затримання ще не закінчився, слідчий суддя зобов`язаний перевіряти законність та обґрунтованість затримання особи в порядку ст.206 КПК України, виходячи тим самим за межі заяви (клопотання, скарги), яка подається до слідчого судді з інших підстав. Аналогічно щодо особи обвинуваченого, який ще тримається під вартою.

Тому, застосування слідчим суддею статті 206 КПК України стосується підозрюваних та обвинувачених які на сумнівних підставах позбавлені свободи і є дані про застосування насильства під час затримання або тримання в державній установі. Проте, дана норма для слідчого судді не поширюється на засуджених осіб, які відбувають покарання за вироком суду, який набрав законної сили після перегляду апеляційною та касаційною інстанцією суду рішення суду першої інстанції.

У такому випадку застосування положень ст. 206 КПК України не передбачене, адже на момент звернення до суду така особа вже не знаходиться під вартою, а відбуває покарання за вироком суду, отже не є суб`єктом звернення та захисту відповідно до цієї статті.

Скаржник ОСОБА_2 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань №12», за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 02 листопада 2015 року та постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №161/20481/14-к (в якій його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4,9,13 ч. 2 ст. 115 КК України, строк відбуття покарання рахується з 29.09.2014 року, тобто з моменту його затримання) про номер справи, якої зазначено в змісті скарги, та дані щодо неї отримано слідчим суддею з ЄРСР.

Глава 22 Кримінально-виконавчого кодексу України регулює Порядок і умови виконання та відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених Кримінально-виконавчим кодексом України, законами України і встановлених вироком суду.

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також Кримінально-виконавчим кодексом України, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Згідно Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засуджені мають право відповідно до статті 539 Кримінального процесуального кодексу України подавати клопотання до суду для вирішення питань, визначених статтею 537 цього Кодексу. Таке право засудженого на правову допомогу гарантоване законодавством, і засуджений ОСОБА_2 справі обирати адвоката за відповідним зверненням до установи виконання покарань, а остання реалізує таке право в порядку, визначеному законодавством.

Стаття 45,48 КПК України вказує на те, що захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника. Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу, які в свою чергу врегульовують залучення захисника у конкретному кримінальному провадженні і обов`язок слідчого судді в призначенні такого підозрюваному чи обвинуваченому у визначених КПК певних випадках при розгляді справи в суді чи проведення окремої процесуальної дії.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, також визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.304 КПК України визначено: скарга повертається особі, якщо скарга не підлягає розгляду в цьому суді.

Враховуючи положення закону, до початку розгляду скарги слідчий суддя повинен переконатися, що скарга підлягає розгляду в цьому суді.

Між тим, окрім вищевказаного, вбачається, що п.п.2-3 вимог скарги, скаржник також просить: провести повне медичне обстеження ОСОБА_2 , забезпечення використання відеорестратора стосовно ОСОБА_2 під час спілкування, проведення перевірок, особистих обшуків, проведення прогулянок, застосування фізичного впливу та спецзасобів.

Дане питання регулюється іншими нормативно-правовими актами, зокрема Порядком організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі прийнятого у відповідності до статті 116 Кримінально-виконавчого кодексу України та статті 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я, а також Порядком використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України, розробленого відповідно до вимог статей 102, 103 Кримінально-виконавчого кодексу України, та не входить до повноваження слідчого судді щодо питань визначених скаргою в порядку ст.206 КПК України

Оскільки всі питання визначені скаргою ОСОБА_2 поданою електронною поштою не входять до розгляду слідчого судді в порядку ст.206 КПК України, скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 206, 304 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_2 - повернути.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала заяву.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_3