Ухвала
іменем України
5 листопада 2021 року
м. Київ
справа № 750/7509/20

провадження № 51-4912ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційні скарги засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від

29 вересня 2021 року стосовно них,

встановив:
Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 24 червня 2021 року засудив
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз засудженого 15 січня 2021 року вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 Кримінального кодексу України (далі КК) до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,
за ч. 1 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік,
за ч. 3 ст. 357 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,
за ч. 1 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,
за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки,
за ч. 2 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік

6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено до відбуття ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Згідно з ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від

15 січня 2021 року за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 14 днів.
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 серпня 2020 року, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК на строк до 4 роки 6 місяців позбавлення волі і на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, постановлено виконувати самостійно.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано ОСОБА_6 покарання, частково відбуте за попереднім вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2021 року. Строк відбування покарання слід рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 23 квітня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3800 грн у рахунок відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, 2000 грн моральної шкоди, 4000 грн витрат на надання правової допомоги;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз засудженого 15 січня 2021 року вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ст. 69 КК до покарання у виді арешту на строк 3 місяці,
за ч. 1 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,
за ч. 2 ст. 361 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,
за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік

6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк

3 роки.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком і вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від

15 січня 2021 року за сукупністю кримінальних правопорушень остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 14 днів.
Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 4 серпня 2020 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 5 років і на підставі статей 75, 76 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком

3 роки, постановлено виконувати самостійно.
У строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховано ОСОБА_5 покарання, частково відбуте за попереднім вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2021 року, та початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 20 квітня 2021 року.
Вирішено питання щодо судових витрат і речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, і 4000 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком 15 березня 2020 року, близько 03:00 ОСОБА_6 , перебуваючи на вул. Гончій поряд із будинком № 86 у м. Чернігові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, завдав ОСОБА_7 одного удару рукою в грудну клітку, від чого потерпілий упав на асфальтоване покриття. Продовжуючи злочинні дії, ОСОБА_6 відкрито заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «Xiaomi» вартістю 1450 грн, сім-картами мобільного оператора, гаманцем, паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_7 та банківською карткою АТ Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк).
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 о 04:05, перебуваючи на просп. Миру поряд із будинком № 49 у м. Чернігові, умисно, використовуючи мобільний додаток «Приват24», встановлений на раніше викраденому мобільному телефоні ОСОБА_7 , змінив пароль входу до електронного кабінету останнього, чим здійснив несанкціоноване втручання в роботу автоматизованої системи, що призвело до витоку і блокування інформації з метою подальшого заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів потерпілого, отримав повний доступ до його банківського рахунку встановивши кредитний ліміт.
Далі в період часу з 04:11 по 04:13 ОСОБА_6 умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, використовуючи раніше викрадену ним банківську картку ОСОБА_7 , таємно здійснив операцію зі зняття коштів трьома транзакціями на суму 2800 грн.
Продовжуючи злочинні дії, 15 березня 2020 року близько 04:16 ОСОБА_6 , перебуваючи на просп. Перемоги, 17 у м. Чернігові, умисно, повторно, з корисливих мотивів зайшов до особистого кабінету ОСОБА_7 у мобільному додатку «Приват24» й отримав доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку потерпілого та збільшив кредитний ліміт, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та можливості отримувати і здійснювати фінансові операції

з грошовими коштами на зазначеному рахунку.
Після цього о 04:20 ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно зняв 1000 грн з банківської картки ОСОБА_7 .
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 15 березня 2020 року о 07:06 ОСОБА_6 повторно, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 шляхом обману, з використанням паспортних даних, номера мобільного телефону й номера банківської картки ОСОБА_7 , через мережу Інтернет від його імені створили особистий кабінет на сайті і подали заявку на оформлення кредитного договору з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на суму 3000 грн. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, намагалися заволодіти вищевказаними грошовими коштами товариства, однак злочину не було доведено до кінця з причин, що товариством було відмовлено у видачі кредиту.
Після цього о 07:13 ОСОБА_6 умисно, з корисливих мотивів, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , з використанням персональних даних ОСОБА_7 , шляхом обману, видаючи себе за потерпілого, через мережу Інтернет створили особистий кабінет від імені ОСОБА_7 і подали заявку на оформлення кредитного договору з ТОВ «ВЕЛЛФІН» на суму 3000 грн, яка мала бути зарахована на банківський рахунок ОСОБА_7 , однак злочину не було доведено до кінця оскільки товариство відмовлено у видачі кредиту.
15 березня 2020 року о 10:56 ОСОБА_5 , перебуваючи в орендованому гаражі

№ НОМЕР_1 на вул. П`ятницькій, 122 у м. Чернігові, умисно, з корисливих мотивів, шляхом несанкціонованого втручання в роботу автоматизованої системи АТ КБ «ПриватБанк» з використанням мобільного додатку «Приват24», встановленого на власному мобільному телефоні, зайшов до особистого кабінету ОСОБА_7 і цим самим отримав повний доступ про поточний стан банківського рахунку останнього, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та можливості здійснення фінансових операцій з грошовими коштами на цьому рахунку.
Продовжуючи злочинну діяльність, ОСОБА_5 о 10:59 умисно, повторно, використовуючи мобільний додаток «Приват24», встановлений на власному мобільному телефоні, зайшов до особистого кабінету ОСОБА_7 , отримавши доступ до інформації про поточний стан банківського рахунку потерпілого, що призвело до несанкціонованого витоку зазначеної інформації та можливості здійснювати фінансові операції з грошовими коштами, розміщеними на вказаному рахунку.
16 березня 2020 року о 00:20 ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання ( АДРЕСА_2 ), умисно, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи персональні дані ОСОБА_7 , паспорт громадянина України, банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» та номер телефону, прив`язаний до неї, через офіційний інтернетсайт «topcredit.ua» шляхом обману, видаючи себе за ОСОБА_7 , з використанням раніше викраденого ОСОБА_6 мобільного телефону потерпілого створив особистий кабінет, від імені потерпілого подав заявку на оформлення кредитного договору з ТОВ «Фінансова компанія «ДЖОБЕР» на суму 3000 грн, яка мала бути зарахована на банківський рахунок ОСОБА_7 , однак злочину не було закінчено з причин, що не залежали від волі засудженого, оскільки товариство відмовило у видачі кредиту.
Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 29 вересня 2021 року вирок суду першої інстанції залишив без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд. На думку засуджених, апеляційним судом не в повній мірі враховано всі обставини справи, дані про особу засуджених, позицію потерпілого, який не заперечував проти звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням, що призвело до явної несправедливості призначеного їм покарання. Вважають, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про неможливість застосування положень ст. 75 КК.

Перевіривши доводи, наведені в касаційних скаргах, дослідивши додані до них копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Висновків суду щодо доведення винуватості засуджених та кваліфікації їх дій

у касаційних скаргах не оспорено.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути ухвалено компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Також

у рішенні має бути наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Наведених норм закону у цьому провадженні суд не порушив.
За правилами ст. 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують

і пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Як убачається з копій судових рішень,призначаючи ОСОБА_6 покарання, місцевий суд, із висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, достатньою мірою врахував характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК належать до тяжких і нетяжких злочинів, кількість епізодів, дані про особу винного, який раніше судимий за корисливі злочини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Також було враховано досудову доповідь органу пробації, який вважає, що виправлення ОСОБА_6 без обмеження або позбавлення волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_5 , суд належним чином урахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК належать до категорії тяжких і нетяжких, дані про його особу, який раніше судимий, позитивну характеристику за місцем проживання, досудову доповідь органу пробації, який вважає, що виправлення засудженого без позбавлення волі на певний строк або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.
Суд узяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обтяжуючих обставин, та обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361, ч. 2 ст. 15, ч. 2

ст. 190 КК, ближче до нижньої межі, передбаченої санкціями відповідних частин цих статей.
Призначене ОСОБА_6 та ОСОБА_5 покарання за висновком місцевого суду є необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційні злочини.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційних скарг засуджених та захисників і з зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив вирок суду першої інстанції без зміни. Така позиція апеляційного суду не суперечить положенням вказаних в ст. 75 КК.
Слід зауважити, що в попередньому вироку суд застосував до ОСОБА_6 й ОСОБА_5 положення ст. 69 КК, однак засуджені вчинили нові злочини, що свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення, тому колегія суддів не знайшла підстав для пом`якшення покарання або звільнення їх від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, суд апеляційної інстанції врахував, що мати ОСОБА_6 має інвалідність, є людиною похилого віку та потребує стороннього догляду, а у ОСОБА_5 наявні захворювання, проте дійшов висновку, що вказані обставини не можуть бути визнані такими, що знижують ступінь суспільної небезпеки вчинених ними злочинів або ж перешкоджають відбуванню покарання.
Доводи засуджених про те, що апеляційний суд під час судового розгляду не врахував думки потерпілого, який просив призначити їм покарання із застосуванням ст. 75 КК повідомивши про повне відшкодування засудженими завданих йому збитків, не є вирішальними та істотно не знижують ступеня тяжкості вчинених злочинів і не дають підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК.
Також є безпідставними доводи ОСОБА_6 щодо порушення судом його права на захист у зв`язку з неприсутністю його захисника під час апеляційного розгляду, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. Водночас інкриміновані ОСОБА_6 злочини не належать до таких, а тому присутність адвоката в судовому засіданні не є обов`язковою. Крім того, суд апеляційної інстанції розглянув справу за участю другого захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 та самого засудженого.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційних скаргах засуджених, оскільки вони посилаються на обставини, враховані судом при призначенні покарання, а інших доводів про можливість виправлення засуджених без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК зі змісту касаційних скарг не вбачається.

Отже, судове рішення відповідає статтям 370, 419 КПК, істотних порушень кримінального процесуального закону, які би були безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційних скарг відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року стосовно них.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3