ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1873/21 Справа № 185/2952/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ),

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000137 за апеляційними скаргами прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Олександрія Кіровоградської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, доповнити резолютивну частину вироку словами: «Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, потерпілим»; в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, в порушення ст.374 КПК України, в резолютивній частині вироку не зазначив порядок отримання копій вироку учасниками судового провадження, окрім того, відсутність зазначення такого порядку може призвести до порушення прав сторін на оскарження вироку у передбачений законом строк.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_16 просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити та звільнити обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає інтересам потерпілих, оскільки ОСОБА_13 , маючи реальне місце роботи, має можливість відшкодувати спричинені ним збитки.

Також зазначає, що обвинувачений вибачився перед ним, частково відшкодував спричинену шкоду.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_14 просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, взяв до уваги кількість епізодів злочинних дій, їх тривалість, розмір спричиненої шкоди, відсутність дій, направлених на відшкодування завданої потерпілим шкоди, та вимоги потерпілих щодо призначення обвинуваченому суворого покарання у виді позбавлення волі.

Зазначає, що він дійсно висловив думку щодо призначення обвинуваченому реального позбавлення волі через те, що на час судових дебатів обвинувачений не відшкодував йому завдану шкоду, однак після дебатів та після ухвалення вироку обвинувачений два рази надавав йому гроші в рахунок відшкодування завданих збитків на загальну суму 1500 грн.

Також обвинувачений щиро розкаявся та пообіцяв найближчим часом відшкодувати решту завданих збитків.

Вказує на те, що обвинувачений офіційно працевлаштований, а тому матиме можливість виконати вирок в частині позовних вимог потерпілих.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_15 просить вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання змінити, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та звільнити обвинуваченого ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що обвинувачений під час судового розгляду частково відшкодував спричинену їй матеріальну шкоду, визнав вину, розкаявся, має постійне місце роботи, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину.

Також зазначає, що ОСОБА_13 повинен продовжити працювати та відшкодувати завдані збитки.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено покарання: - за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; - за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
Цим же вироком з ОСОБА_13 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди стягнуто на користь: - ОСОБА_14 16 000 грн; - ОСОБА_9 15 000 грн; - ОСОБА_7 9673 грн; - ОСОБА_11 13 300 грн; - ОСОБА_17 7000 грн; - ОСОБА_18 32 128,53 грн; - ОСОБА_19 36 007,93 грн; - ОСОБА_10 14 000 грн; - ОСОБА_20 14 000 грн.

Також з ОСОБА_13 стягнуто в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_9 - 3500 грн та на користь ОСОБА_17 3500 грн.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_13 , будучи зареєстрованим приватним підприємцем з 20.01.2015 року, основним видом діяльності якого є роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому, здійснював свою господарську діяльність в орендованому офісі за адресою: АДРЕСА_3 .
В період з січня 2019 року по грудень 2019 року, з корисливих спонукань, з використанням обману, під приводом виготовлення меблів, ОСОБА_13 вирішив заволодіти грошовими коштами, тобто чужим майном, шляхом шахрайства.
З цією метою ОСОБА_13 розробив у загальних рисах план вчинення злочину, згідно якого він, як фізична особа-підприємець, повинен підшукувати осіб та спонукати останніх на укладання розробленого ним договору, спрямованого на замовлення меблів, на обов`язкових умовах передоплати, переконати у вигідності умов договору, отримувати в подальшому грошові кошти, розпоряджатися ними на власний розсуд, при цьому не використовувати грошові кошти на придбання товару та уникати зустрічей з потерпілими особами під різноманітними приводами.
Так, 07.01.2019 року, в денний час доби ОСОБА_13 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, перебуваючи в офісному приміщенні, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_21 на суму 36 445 грн, також на підставі цього договору ОСОБА_21 добровільно передав в руки ОСОБА_13 завдаток - грошові кошти в сумі 9150 грн готівкою та в подальшому здійснив доплату грошових коштів в сумі 24 395 грн.
В подальшому, ОСОБА_13 грошові кошти, отримані від ОСОБА_21 в сумі 33 545 грн, не використав для закупівлі товарно-матеріальних цінностей, розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_21 майнову шкоду на вказану суму.
Крім того, з 31.01.2019 року по 14.12.2019 року ОСОБА_13 , будучи фізичною особою-підприємцем, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном і звернення його на свою користь, переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману, під приводом виготовлення меблів, не маючи можливості і не бажаючи виконувати договірні зобов`язання, повторно, перебуваючи в офісному приміщенні, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , уклав договір по виготовленню меблів з ОСОБА_19 на суму 26 000 грн, з ОСОБА_22 на суму 18 143 грн, з ОСОБА_9 на суму 20 538 грн, з ОСОБА_23 на суму 26 000 грн, з ОСОБА_7 на суму 9673 грн, з ОСОБА_24 на суму 14 800 грн, з ОСОБА_15 на суму 10 388 грн, з ОСОБА_14 на суму 22 633 грн, з ОСОБА_25 на суму 18 500 грн, з ОСОБА_26 на суму 17 000 грн, з ОСОБА_18 на суму 24 855 грн, з ОСОБА_27 на суму 15 862 грн, з ОСОБА_28 на суму 14 850 грн, з ОСОБА_29 на суму 3000 грн, з ОСОБА_30 на суму 3850 грн, з ОСОБА_17 на суму 6960 грн, з ОСОБА_31 на суму 32 910 грн, з ОСОБА_10 на суму 17 000 грн, з ОСОБА_32 на суму 1800 грн, з ОСОБА_33 на суму 10 262 грн, з ОСОБА_20 на суму 20 000 грн, з ОСОБА_34 на суму 1300 грн, з ОСОБА_11 на суму 19 300 грн, з ОСОБА_16 на суму 3400 грн, з ОСОБА_35 на суму 7800 грн, з ОСОБА_36 на суму 2250 грн.
Вказані договори обвинувачений та потерпілі засвідчили своїми особистими підписами. Також за цими договорами потерпілими було передано ОСОБА_13 грошові кошти, а саме: ОСОБА_19 - 24 370 грн, ОСОБА_22 - 12 700 грн, ОСОБА_9 - 15 000 грн, ОСОБА_23 - 23 500 грн, ОСОБА_7 - 9673 грн, ОСОБА_24 - 12 160 грн, ОСОБА_15 - 8400 грн, ОСОБА_14 - 16 000 грн, ОСОБА_25 - 15 900 грн, ОСОБА_26 - 17 000 грн, ОСОБА_18 - 22 280 грн, ОСОБА_27 - 11 000 грн, ОСОБА_28 - 11 800 грн, ОСОБА_29 - 2100 грн, ОСОБА_30 - 24 370 грн, ОСОБА_17 - 4500 грн, ОСОБА_31 - 23 000 грн, ОСОБА_10 - 12 000 грн, ОСОБА_32 - 1200 грн, ОСОБА_33 - 8000 грн, ОСОБА_20 - 14 000 грн, ОСОБА_34 - 900 грн, ОСОБА_11 - 13 300 грн, ОСОБА_16 - 2700 грн, ОСОБА_35 - 5500 грн, ОСОБА_36 - 1850 грн.
В подальшому, ОСОБА_13 грошові кошти, отримані від потерпілих, не використав для закупівлі товарно-матеріальних цінностей, розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілим майнову шкоду на вказані суми.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка не підтримала апеляційні скарги прокурора та потерпілих, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг потерпілих та просили їх задовольнити, потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_13 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, то при його призначенні судом першої інстанції були враховані: тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та роботи, обвинувачується у вчиненні 27 епізодів шахрайства, заподіяну шкоду потерпілим не відшкодував, а також думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому ОСОБА_13 суворе покарання у виді позбавлення волі; обставину, що пом`якшує покарання - наявність на утриманні неповнолітньої дитини; обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_13 за ч.ч. 1, 2 ст. 190, ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

Посилання в апеляційних скаргах потерпілих на те, що обвинувачений ОСОБА_13 має постійне місце роботи, у зв`язку з чим має можливість відшкодувати завдану шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, вибачився перед ними, розкаявся, частково відшкодував спричинену їм шкоду не є обставинами для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, враховуючи кількість епізодів кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_13 , розмір спричиненої шкоди та її невідшкодування іншим потерпілим, а також позиції потерпілих, які в суді першої інстанції просили призначити обвинуваченому суворе покарання з реальним його відбуттям, при цьому в суді апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не підтримали вимоги апеляційних скарг потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 щодо застосування до обвинуваченого ст.75 КК України.
Твердження потерпілої ОСОБА_15 про те, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину, - не може бути взято до уваги, оскільки суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_13 покарання вказану обставину врахував, а тому вона не підлягає повторному врахуванню.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вказані потерпілими обставини не можуть бути підставами для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а саме наявності 27 епізодів шахрайства, невідшкодування більшості з потерпілих завданої шкоди, а тому виправлення ОСОБА_13 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
З урахуванням викладеного, обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінальних правопорушень потерпілими не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання до обвинуваченого ОСОБА_13 відсутні.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги потерпілих, вважаючи доводи останніх необґрунтованими.
Доводи прокурора щодо доповнення резолютивної частини вироку словами: «Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, потерпілим» є необгрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд першої інстанції в резолютивній частині вироку не зазначив порядок отримання копій вироку учасниками судового провадження, знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду, однак колегія суддів вважає, що вказана обставина не вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування чи зміну судового рішення.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Павлоградської окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року щодо ОСОБА_13 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4