Ухвала

21 грудня 2021 року
м. Київ

справа № 653/4089/20
провадження № 51-5459 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року щодо нього,

встановив:
Ухвалою колегії суддів Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2021 року касаційну скаргу засудженого, у зв`язку з недотриманням вимог статті 427 КПК України, залишено без руху та надано п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

У межах наданого судом строку ОСОБА_4 надав уточнену касаційну скаргу, проте недоліків, зазначених у вказаній ухвалі, не усунув.

Зокрема, засуджений не усунув порушення п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України, відповідно до якої в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.

Як слідує зі змісту касаційної скарги, наданої на усунення недоліків, ОСОБА_4 повторно не зазначає у чому полягає незаконність оскаржуваного судового рішення, та не наводить обґрунтування необхідності його зміни чи скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, з огляду на положення статей 412-414 вказаного Кодексу.

Натомість, в обґрунтування вимог касаційної скарги засуджений наводить доводи щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом касаційного розгляду.
Оскільки суд касаційної інстанції переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК України у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

Окрім цього, викладені у касаційній скарзі вимоги до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України в частині повноважень суду касаційної інстанції за наслідками касаційного розгляду, що становить порушення

п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК України.

Зокрема, такі вимоги мають відповідати приписам ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Так, ОСОБА_4 просить скасувати вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року і призначити новий розгляд у суді касаційної інстанції, однак скасування вироку місцевого суду може мати правовим наслідком лише призначення нового розгляду у суді першої інстанції, при чому за умови одночасного скасування ще й ухвали апеляційного суду, якою такий вирок переглянуто по суті.
Разом з цим, залишаючи без руху касаційну скаргу засудженого, йому було роз`яснено, що вирок місцевого суду може бути оскаржено у касаційному порядку виключно після його перегляду по суті апеляційним судом, однак ОСОБА_4 не надано копії судового рішення апеляційного суду за наслідками перегляду оскаржуваного вироку в порядку апеляційної процедури, та вимогу щодо такого рішення перед судом не порушено.
Верховний Суд вкотре зауважує, що відсутність копії рішення суду апеляційної інстанції, постановленого щодо вироку Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року, позбавляє Суд можливості достовірно визначити чи є оскаржуване судове рішення предметом розгляду суду касаційної інстанції та чи дотримано строки звернення з касаційною скаргою .
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне повернути засудженому ОСОБА_4 касаційну скаргу з усіма доданими до неї матеріалами.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 30 березня 2021 року щодо нього повернути разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3