УХВАЛА

30 серпня 2021 рокум. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника заявника адвоката ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження, -
В С Т А Н О В И В :
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову про закриття кримінального провадження.
В скарзі зазначає, що у провадженні СУ ТУ ДБР в м.Хмельницькому перебувало кримінальне провадження №00000459 від 06.06.2019за фактом приховування злочину співробітниками правоохоронного органу Рівненської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, в якому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 55 КПК України, являється потерпілим.
Досудове розслідування здійснювалось слідчим Третього слідчого відділу ТУ ДБР у м. ОСОБА_6
24 травня 2021 року представником ОСОБА_4 отримано поштовим зв`язком копію постанови від 04 червня 2020 про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Ознайомившись із вказаною постановою, вважає, що вказане рішення прийнято передчасно, без всебічного, повного та неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження, а отже вказана постанова підлягає скасуванню.
Відповідно до заяви про вчинення кримінального правопорушення, Так, у своїй заяві ОСОБА_7 повідомив органи прокуратури про те, що 19.03.2017 він був незаконно затриманий співробітниками УСБУ в Рівненській області на МП «Ягодин». 21.03.2017 його було доставлено в Рівненську міську лікарню з тілесними ушкодженнями - забій м`яких тканин голови та обличчя, параорбітального гематома справа, забій грудної клітки зліва, множинні удари і гематоми таза і нижніх кінцівок. При цьому його супроводжували працівники поліції.
Зазначені тілесні ушкодження він отримав від співробітників правоохоронних органів (СБУ, Держприкордонслужба, Митна служба), про що він повідомляв супроводжуваних його особам. Тобто, зазначеними особами щодо ОСОБА_8 було скоєно злочин передбачений ч. 2 ст. 365 КК України - перевищення службових повноважень.
На сьогоднішній день, ОСОБА_9 відомо, що одним з супроводжуючих був співробітник поліції на прізвище ОСОБА_10 , посвідчення НОМЕР_1 .
Але співробітники поліції, в порушення зазначених норм Закону, бачивши що ОСОБА_5 був побитий співробітниками правоохоронних органів тобто, до нього було застосовано жорстоке і принижуюче гідність поводження, даний факт приховали, органи досудового розслідування про такий факт не повідомили, чим фактично приховавши його.
Дії співробітників правоохоронних органів, які нанесли ОСОБА_9 тілесні ушкодження на МП «Ягодин» 19.03.2017 кваліфікуються за ч. 2 ст. 365 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів. За даним фактом розпочато кримінальне провадження, але тільки за заявою ОСОБА_11 , і його скаргою, яка задоволена судом.
Таким чином в діях співробітників поліції, які супроводжували його в Рівненську міську лікарню (в т.ч. поліцейського Перестлецького) є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
Так, постанову про закриття кримінального провадження слідчий взагалі не мотивував, з її змісту не вбачається чи проводились взагалі будь-які слідчі (розшукові) дії.
Крім того, слідчий за час розслідування в порушення вимог ст. ст. 55, 56 КПК України так і не визнав потерпілим ОСОБА_4 , у зв`язку з чим товариство, як потерпіла сторона позбавлена приймати участь у досудовому розслідуванні, в тому числі подавати збирати та подавати докази.
ОСОБА_4 навіть жодного разу не допитували в межах вказаного кримінального провадження.
Проведення досудового розслідування, без залучення ОСОБА_4 , як потерпілого є прямим порушенням вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодозабезпечення права на ефективний засіб юридичного захисту.
Однак, ОСОБА_5 не дивлячись на те, що є потерпілим в розумінні ст. ст. 55, 56 КПК України так і не змогло отримати дієвий доступ до розслідування.
Просить суд поновити строк оскарження на постанову про закриття кримінального провадження №00000459. Скаргу задовільнити повністю. Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР в м. ОСОБА_12 від 04.06.2020 про закриття кримінального провадження №00000459. Матеріали кримінального провадження №00000459 направити прокурору для організації подальшого досудового розслідування.
Представника заявника адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив їх задоволити.
Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явилися про час місце та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.
Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Як встановлено в судовому засіданні, що у провадженні СУ ТУ ДБР в м.Хмельницькому перебувало кримінальне провадження №00000459 від 06.06.2019за фактом приховування злочину співробітниками правоохоронного органу Рівненської області, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, в якому ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст. 55 КПК України, являється потерпілим.
04.06.2020 року слідчим Третього слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_13 винесена постанова про закриття кримінального провадження, з якої вбачається, що кримінальне провадження № 0000459, відомості у якому 06.06.2019 внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого
ч. 1 ст. 396 КК України, закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
В обґрунтуванні своєї постанови слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування встановлено, що під час проведення слідчих (розшукових) дій не отримано відомості, які самостійно або в своїй сукупності з іншими доказами можуть мати значення для досудового розслідування.
Враховуючи вищевикладене, проведеним досудовим розслідуванням встановлено відсутність об`єктивної сторони злочину передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.
Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Слідчий Третього слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_13 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0000459 від 06.06.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, до свого провадження не допитано потерпілого ОСОБА_4 в межах вказаного кримінального провадження, не проведено всіх необхідних слідчих дій.
Проведення досудового розслідування, без залучення ОСОБА_4 , як потерпілого є прямим порушенням вимог ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо забезпечення права на ефективний засіб юридичного захисту.
Так, статтею 13 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У справі «Гулян проти Вірменії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розслідування має бути доступним для сім`ї потерпілого в тій мірі, в якій це необхідно для захисту їх законних інтересів. Також має бути елемент громадської перевірки розслідування, ступінь якого може відрізнятися залежно від конкретного випадку. У справі «Аксой проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» вимагає там, де це необхідно, ретельного та ефективного розслідування, яке забезпечує дієвий доступ потерпілого до нього і яке здатне привести до виявлення та покарання винних осіб.
У зв`язку з вище викладеним постанова слідчого Третього слідчого відділу слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_13 від 04.06.2020 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим необґрунтовано поклав обставини в основу оскаржуваної постанови, відтак передчасно закрив кримінальне провадження.
Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.
Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.
Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.
У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.
Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.
Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.
Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.
Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Скаргу представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження - задоволити.
Поновити строк оскарження на постанову про закриття кримінального провадження №00000459.
3Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу СУ ТУ ДБР в м. Хмельницькому ОСОБА_13 від 04.06.2020 про закриття кримінального провадження №00000459.
Матеріали кримінального провадження №00000459 направити прокурору для організації подальшого досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1