Справа № 642/3481/21
Провадження № 1-кс/642/4807/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника потерпілої- захисника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , на рішення слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про закриття кримінального провадження № 0001503,-

В С Т А Н О В И В:

09 грудня 2021 року до слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга представника потерпілої адвоката ОСОБА_3 , діючого в інтересах ОСОБА_4 , на рішення старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 від 24 листопада 2021 року про закриття кримінального провадження № 0001503 від 17.04.2020.

В обґрунтування своєї скарги представник потерпілої ОСОБА_3 зазначив, що, постанова слідчого ОСОБА_5 від 24 листопада 2021 року про закриття провадження у кримінальному провадженні № 0001503 від 17.04.2020 є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, прийнятою з порушенням вимог ст.ст. 91, 92, 94 КПК України, а її зміст не відповідає вимогам статті 110 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

Представник потерпілої ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні подану ним скаргу підтримав, пославшись на зазначені в ній обставини.

Старший слідчий Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся завчасно, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу, а також матеріали кримінального провадження № 0001503 від 17.04.2020 з оскаржуваною постановою, які були надані до суду слідчим, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дії чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, та право на оскарження. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Як вбачається з наданих матеріалів справи старшим слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_5 здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0001503 від 17.04.2020 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до постанови слідчого від 24.11.2021 року вказане вище кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України було закрито у зв`язку з відсутністю в діях старшого оперуповноваженого Управління карного розшуку Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, дізнавачем або прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Вичерпний перелік підстав закриття кримінального провадження міститься у ст. 284 КПК України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому здійснювати відповідні процесуальні дії і приймати процесуальні рішення під час досудового розслідування є правом слідчого, та слід враховувати, що згідно ст. 40 КПК України, слідчий органу досудового розслідування, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Відповідно до абз. 2 п. 3 Узагальнення ВССУ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування», «…враховуючи те, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження. Таким чином, правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття…».

У п. 69 рішення по справі «Григор`єв проти України» заява № 51671/07 від 15.05.2012 року, «…Суд наголошує на тому, що коли особа висуває небезпідставну скаргу, то вимагається проведення ефективного офіційного розслідування, спроможного забезпечити встановлення та покарання винних осіб ... Мінімальні стандарти ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, також включають вимоги того, що таке розслідування має бути незалежним, безстороннім, а також бути предметом контролю з боку громадськості, і при цьому компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю…».

Відповідно до п. 99 рішення по справі «Савицький проти України» заява № 38773/05 від 26.10.2012 року, ЄСПЛ вказав, що «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі вести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є одним із засобів. Органи державної влади повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців та експертних висновків тощо. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають можливість встановлення у ході розслідування причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості, які також передбачаються у цьому контексті …».

Виходячи із норм законодавства та прецедентної практики ЄСПЛ, вбачається що постанова про закриття кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, може бути прийнята слідчим тільки у випадку проведення, в рамках кримінального провадження, всіх можливих процесуальних дій, направлених на розслідування кримінального правопорушення, у випадку якщо такі дії не дали жодного результату, а за наслідками їх проведення неможливо встановити всі обставини, що підлягають доказуванню.

При проведенні досудового розслідування слідчий чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, на власний розсуд визначають обсяг відомостей та фактів, які належить перевірити, які за їх переконанням будуть достатніми для прийняття вмотивованого рішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Обов`язковими елементами складу будь-якого злочину є об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про те, що дії (бездіяльність), які оцінюються, не є злочином.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

При цьому, за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

Правова природа аналізованого виду оскарження процесуального рішення слідчого та прокурора передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.

Частиною 5 ст. 110 КПК України чітко визначено, що постанова слідчого, прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Мотивувальна частина повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Однак ці вимоги до форми та змісту мотивувальної частини постанови слідчого виконані не були, оскільки, закриваючи кримінальне провадження за відсутності в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України слідчий не конкретизував об`єктивної сторони діяння, не встановив відсутності суб`єктивної сторони діяння або іншого елемента складу кримінального правопорушення, а також не навів посилання на докази та фактичні обставини, які категорично та однозначно свідчать про відсутність суб`єктивної сторони в діянні ОСОБА_6 або іншого елемента складу кримінального правопорушення, обмежившись лише переліченням певних доказів, без їх належного аналізу.

Слідчим у постанові не наведено жодної очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження, а також відсутні посилання на встановлені фактичні обставини, що стали такими підставами. Належної правової оцінки щодо відсутності складу кримінального правопорушення, зокрема обов`язкових ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з відповідним аналізом усіх елементів складу злочину та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування, у постанові слідчого не наведено.

Крім того мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваної постанови містять розбіжності у кваліфікації кримінального правопорушення.

Також висновки до яких дійшов слідчий у мотивувальній частині постанови не відповідають її резолютивній частині.

Так, слідчий вказує, що показання свідків не надають органу досудового розслідування підстав для висновків щодо винуватості конкретної особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказане твердження слідчого наштовхує на необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

При цьому таке твердження не дозволяє дійти висновку про відсутність в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; не містить посилань на те, який саме елемент складу кримінального правопорушення відсутній в діянні ОСОБА_6 ; не вказує на чіткий перелік доказів, які поза розумним сумнівом свідчили б про відсутність саме цього елементу складу кримінального правопорушення.

Постанова слідчого не містить детального викладення тих обставин, які є підставами до закриття кримінального провадження саме за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України та наведення необхідних доказів, що підтверджують наявність таких підстав.

Серед іншого, рішення про закриття кримінального провадження за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України може прийняти лише прокурор і тільки щодо підозрюваного. В свою чергу, у слідчого такі повноваження відсутні.

Окрім цього, системний аналіз указаних норм кримінального процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що встановлення відсутності складу кримінального правопорушення та не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпання можливості їх отримати є підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 або п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України та відповідно припинення здійснення будь-яких слідчих (розшукових) дій незалежно від закінчення строку досудового розслідування.

Поєднання підстав закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального правопорушення та не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати є взаємовиключними обставинами, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові є грубим порушенням вимог КПК України.

Окрім того, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Факт складання слідчим повідомлення про підозру свідчить про те, що у слідчого сформувалась думка щодо достатності доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, після того, як слідчий склав повідомлення про підозру ОСОБА_6 не відповідає принципу законності, закріпленому у ст. 9 КПК України, оскільки жодних слідчих (розшукових) та процесуальних дій після складання слідчим повідомлення про підозру не проводилось, та зміна правової позиції слідчим не має належного обґрунтування, що свідчить про те, що у даному кримінальному провадженні не забезпечено прийняття неупередженого процесуального рішення.

Таким чином з аналізу оскаржуваної постанови та матеріалів кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку, що постанова старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава ОСОБА_5 від 24 листопада 2021 року про закриття кримінального провадження № 0001503 від 17.04.2020 прийнята з порушенням вимог ст.ст. 91, 92, 94 КПК України, а її зміст не відповідає вимогам статті 110 КПК України, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303- 307, 309, 371-372, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу представника потерпілої- адвоката ОСОБА_3 - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_5 від 24.11.2021 про закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001503 від 17.04.2020 .

Кримінальне провадження № 0001503 повернути до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, для проведення досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає, однак заперечення проти цієї ухвали можуть бути включенні до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст. 392 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1