Справа № 484/4848/21
Провадження № 1-кп/484/507/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 грудня 2021 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001090 від 06.05.2017 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,
за участю:
- прокурора ОСОБА_3
- заявника - ОСОБА_4 -
встановив:
Прокурор Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001090 від 06.05.2017 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що 06.05.2017 року до Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області надійшло звернення ОСОБА_4 про те, що невстановлена особа у 2000 роках здійснила підробку підпису ОСОБА_5 у договорі дарування квартири. Матеріали за вказаним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових, розслідувань та розпочате кримінальне провадження № 0001090 від 06.05.2017, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України. Однак, незважаючи на вжиті під час досудового розслідування заходи, достатніх доказів, які б вказували на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено, жодній особі не повідомлено про підозру і достатніх даних для цього на даний час немає, а тому, на підставі вищевикладеного, прокурор просить вирішити питання про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001090 від 06.05.2017 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.
Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.
Заявник ОСОБА_4 проти закриття кримінального провадження заперечував, вважав, що у справі не проведено усіх передбачених КПК дій, зокрема, щодо двох заяв по спадковій справі та іншому екземплярові договору дарування, а тому слід відмовити прокурору в задоволенні клопотання й зобов`язати прокуратуру і слідчий відділ Первомайського ВП ГУНП провести повні слідчі дії відповідно КПК в повному об`ємі.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження № 0001090 від 06.05.2017 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої п.3-1 частини першої цієї статті. При цьому законодавець зазначив, що закриття кримінального провадження із вказаної підстави здійснюється слідчим, дізнавачем, прокурором, про що виноситься постанова (ч.4 ст.284 КК України).

Згідно до п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо: не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, є проступком.

Пунктом 2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З моменту вчинення кримінального правопорушення, а саме з 06.05.2017 року минуло більше 4 років. В той же час, досудовим розслідуванням особу, яка вчинила вказане правопорушення, не встановлено.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування вчинені наступні дії: проведено судово-почеркознавчу експертизу, за результатами якої, відповідно до висновку № 105 від 06.03.2018 року, встановлено, що підпис в графі «Підписи: Даруватель» у договорі дарування квартири з серією і номером АЕА № 378802 від 15.05.2001 року, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від імені ОСОБА_5 виконано ОСОБА_5 . Отримано висновок експерта № 19-2054 від 24.06.2019 року, згідно якого встановити, ким виконано рукописний текст, підпис в графі «Підписи: Даруватель» у договорі дарування квартири з серією і номером АЕА № 378802 від 15.05.2001 року, ОСОБА_5 чи іншою особою не представилось можливим.

Суд констатує, що досудове розслідування вказаного кримінального провадження фактично хоча й здійснювалося, проте належних та ефективних заходів, спрямованих на розкриття вказаного злочину, здійснено не було, про що свідчить неоднократне невикористання слідчим наданих йому судом дозволів на проведення тимчасового доступу до речей та документів, внаслідок чого слідчий знов і знов звертався до суду із одними й тими ж самими клопотаннями щодо надання йому таких дозволів, не користуючись своїм правом на подачу клопотання про проведення обшуку, у відповідності до вимог ч.1 ст.166 КПК України.

Крім того, не була проведена почеркознавча експертиза заяви із спадкової справи № 713/2000, яка отримана в порядку тимчасового доступу до речей та документів 10.01.2020 року, незважаючи на неодноразові відповідні клопотання заявника ОСОБА_4 .

Фактично останню процесуальну дію у даному кримінальному провадженні було проведено 27.04.2020 року - складення слідчим ОСОБА_6 рапорту про відсутність мешканців за місцем проживання ОСОБА_7 , у якої знаходилися документи, до яких судом 02.04.2020 року було надано тимчасовий доступ.

Таким чином, суд проходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні досудове розслідування та процесуальне керівництво з боку прокурора - були неналежними.

До того ж, в клопотанні прокурора не зазначено, з якої саме дати вчинення злочину виходить прокурор, рахуючи строк притягнення до кримінальної відповідальності, який сплинув, оскільки, відповідно до заяви ОСОБА_4 про вчинення злочину від 06.05.2017 року, невстановлена особа здійснила підробку підпису в договорі дарування квартири в 2000 роках, в матеріалах кримінального провадження міститься оригінал договору дарування квартири від 14.05.2001 року, а відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР, з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.358 КК України, 06.05.2017 року, тобто майже через 16 років з дати укладення вказаного договору.

Статтею 9 Конституції України передбачено: чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» Верховна рада України ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., підписану від імені України 9 листопада 1995 р. (далі Конвенція).

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV від 23.02.2006 р., суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 9 ч.4 КПК України передбачено: кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частина 1 статті 7 КПК України передбачає, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких у тому числі відносяться: законність, публічність.

Стаття 25 КПК України передбачає, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на досудове розслідування кримінального провадження № 0001090 від 06.05.2017 року, суд вважає, що його розслідування не може відповідати вимозі ефективності.

Як зазначив Європейський суд з прав людини по справі «Євген Петренко проти України» (заява № 55749/08 від 29.01.2015 року) п.65 «…для того, щоб розслідування могло вважатися «ефективним», воно має в принципі призвести до встановлення фактів у справі та встановлення і покарання винних. Державні органи повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для збереження доказів, що стосуються події, включаючи показання свідків, висновки судових експертиз тощо. Будь-які недоліки розслідування, які підривають його здатність до встановлення причин заподіяння ушкоджень або винних осіб, ставлять під сумнів дотримання цього стандарту та вимог оперативності й розумної швидкості». Як вбачається з п. 40 рішення Європейського суду з прав людини «Юрій Іларіонович Щокін проти України» від 03.10.2013 року, заява № 4299/03 «…державні органи мають вживати усіх заходів, які було б розумно від них очікувати, для зібрання доказів щодо ходу подій. Якщо розслідування містить недоліки, які не дозволяють встановити причину смерті або визначити винних осіб, які є безпосередніми виконавцями злочину або особами, які його фінансували чи організовували, то таке розслідування може не відповідати вимозі ефективності (див. вищезгадані рішення у справах «Начова та інші проти Болгарії» (Natchova et autres c. Bulgarie), пункт 113, та «Рамсахай та інші проти Нідерландів» (Ramsahai et autres c. Pays-Bas), пункт 324).

Отже, з викладеного вбачається, що у кримінальному провадженні слідчим не здійснювалось досудове розслідування належним чином та не здійснювались всі дії на виконання обов`язку, встановленого ст.92 КПК України. А прокурор, не дивлячись на вказані обставини, направив до суду клопотання про закриття кримінального провадження.

Суд вважає, що використання органами досудового розслідування норми, що була запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих положень кримінального процесуального законодавства» як можливості закінчити досудове розслідування кримінального провадження № 0001090 від 06.05.2017 року, шляхом закриття судом на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України, суперечить вимогам ст.9 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, усталеній практиці Європейського суду з прав людини, завданням та загальним засадам, встановленим чинним КПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Щодо клопотання заявника ОСОБА_4 про зобов`язання органу досудового розслідування та прокурора про проведення всіх дій, передбачених КПК України, то таке клопотання в межах даного розгляду вирішенню не підлягає, а може бути вирішено за відповідною окремою заявою, поданою ним до слідчого судді із дотриманням вимог ст.ст.303-304 КПК України.

Враховуючи викладене, на підставі ст.49 КК України, керуючись ст.ст.284,371,372 КПК України, суд, -

П О С ТА Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001090 від 06.05.2017 року, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.358 КК України - відмовити.

Кримінальне провадження № 0001090 від 06.05.2017 року - повернути прокурору Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1