Справа № 362/5158/20
Провадження № 1-кп/362/326/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.08.2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
24.09.2018 р., близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_8 керував автомобілем «Volvo 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги пункту 2.3 б) Правил дорожнього руху України, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», порушив вимоги пункту 12.3 ПДР України, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», а також порушив вимоги пункту 10.1 ПДР України, відповідно до якого «перед початком руху перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», внаслідок чого допустив зіткнення керованого ним автомобіля із моторолером «Yamaha», без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_9 .
В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій моторолера «Yamaha», без реєстраційного номера, ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.
Згідно висновку експерта №309 від 20.12.2019 р., смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми з численними саднами обличчя, забитими ранами нижньої губи, спинки носу та підборіддя, двома переломами кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під тверду та м`яку оболонки головного мозку та вторинними крововиливами в стовбур головного мозку, що ускладнилася розвитком набряку мозку та підтверджується даними судово-гістологічної експертизи. Вказана черепно-мозкова травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, що призвело до смерті потерпілого, та виникла в наслідок неодноразових травмуючи дій в ділянку обличчя ОСОБА_10 тупих предметів безпосередньо перед настанням смерті останнього.
Порушення ОСОБА_8 , вимог пунктів 2.3 б), 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. та введених в дію з 01.01.2002 р. перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_9 .
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та показав, що 24.09.2018 р., точного часу він не пам`ятає, він рухався по правій полосі головної дороги в напрямку смт. Борова на «Volvo 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 . З другорядної дороги с. Солтанівка, виїхав мотоцикліст назустріч, він намагався уникнути з ним зіткнення, рухаючись в ліву сторон і там з ним вони зіткнулися. ОСОБА_9 пересік праву сторону і на лівій стороні дістав його, ОСОБА_8 . Водій іншої машини викликав поліцію і швидку допомогу. Він, ОСОБА_8 , підійшов до ОСОБА_9 і намагався поговорити. Він нічого не відшкодовував. Все в обвинувальному акті відповідає дійсності, свою винуватість він визнає в повному обсязі. Швидкість руху його автомобіля була близько 90 км/год. приблизно. Місце ДТП він не покидав. Його забрали лікарню, здали аналізи. Він щиро кається в скоєному. Водій мотоциклу ОСОБА_9 їхав швидко, він, ОСОБА_8 , не бачив, щоб мотоцикліст гальмував. Раніше він, ОСОБА_8 , притягувався до адміністративної відповідальності, проте, його прав керування водія транстпортиними засобами не позбавляли.
Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що 24.09.2018 р. близько 21-00 год., її син ОСОБА_9 , виїжджаючи з другорядної дороги, завйняв свою смугу для руху і на зустрічній смузі, для обвинуваченого, відбулося зіткнення. Смерть її сина ОСОБА_9 настала відразу. Вони відразу приїхали і про все це вони дізнались від свідка ОСОБА_12 , який стояв на зупинці. Класний керівник її сина, подзвонила і запитала, чи він вдома, і вона зрозуміла, що щось трапилось. Вона знала, куди їздив її син до дівчини, тому і поїхала туди. Коли приїхали туди, то там був начальник Васильківської поліції. Обвинувачний сидів в машині. Померлий був її син, йому було 16 років. Обвинувачений нічого не відшкодував і не просив вибачення, хоча вони живуть в одному селищі. Покарання просила призначити на розсуд суду.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів у кримінальному провадженні щодо тих обставин, які ніким з учасників судового розгляду не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники кримінального провадження зміст обставин, які ніким не оспорюються, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про повну доведеність вини ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_9 , а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.
Визнаючи винуватим обвинуваченого ОСОБА_8 і обираючи йому міру покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відноситься, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжкого злочину, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого: відповідно до вимоги ІП Васильківського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та працевлаштування характеризується позитивно.
Відповідно до ст. 66 КК України, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - відсутні.
Обставин, що обтяжують відповідальність обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Щодо щирого каяття ОСОБА_8 у вчиненні злочину в ході судового розгляду справи, суд зазначає, що щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття - це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Такий психічний стан особи може свідчити про позитивну перебудову свідомості особи та втрату або зниження ступеня її суспільної небезпечності, про реальну можливість виправлення цієї особи. Виходячи із змісту терміна "щире каяття", для визнання наявності у справі даної обставини, яка пом`якшує покарання, суду необхідно встановити щирість висловлювань особи про те, що вона шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку та бажає виправитися. Для цього щире каяття, як внутрішнє переживання особи, повинно віднайти свій зовнішній прояв. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Щире каяття обвинуваченого ОСОБА_8 суд розцінює як прагнення пом`якшити покарання за вчинений ним злочин та уникнення справедливого покарання.
Підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 положень ст. 69 КК України, судом не вбачається.
В пункті 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 07.02.2003 р. «Про судову практику про злочини проти життя та здоров`я особи» зазначено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного при розгляді кримінальних проваджень проти життя та здоров`я особи. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.
Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції "Про захист прав людини та основоположних свобод", право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
При призначенні покарання суд враховує і практику рішень Європейського суду з прав людини, де в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009 р., суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи позитивну характеристику на обвинуваченого ОСОБА_8 за місцем його проживання, те, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керувати транспортними засобами за певний строк.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому призначене покарання ОСОБА_8 буде відповідати його особі і вчиненому ним кримінальному правопорушенню.
Цивільний позов у даному кримінальному провапдженні потерпілою не заявлено.
Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, запобіжний захід відносно ОСОБА_8 не обирався та в судовому засіданні прокурором не було заявлено такого клопотання, а тому суд при постановленні вироку не застосовує до ОСОБА_8 запобіжного заходу.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «Volvo 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на майданчику для зберігання транспортних засобів Васильківського ВП ГУНП в Київській області повернути ОСОБА_8 .
Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: моторолер «Yamaha», без реєстраційного номера, який знаходиться на зберіганні на майданчику для зберігання транспортних засобів Васильківського ВП ГУНП в Київській області, - повернути потерпілій ОСОБА_11 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Копію вироку після його проголошення вручити учасникам даного кримінального провадження.

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1