Номер справи 703/290/22
УХВАЛА

01 лютого 2022 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

секретар судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акту в у кримінальному провадженні №0000382 внесеному до ЄРДР 22 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 та ч.2 ст.307 КК України

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2022 року до суду від Смілянської окружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000382 від 22 травня 2021 року, щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.307 КК України.

Ухвалою судді від 25 січня 2022 року у вказаному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся з клопотання про повернення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні прокурору.

Клопотання обґрунтував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому, в порушення ст.291 КПК України, містять твердження про те, що причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування та зазначено перелік таких доказів по кожному з інкримінованих епізодів. Розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду. Крім того, обвинувальний факт містить невідповідності у формулюванні обвинувачення та правової кваліфікації, оскільки обвинувачення не містить посилань на збут психотропних речовин, однак дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, тобто як незаконне придбання та зберігання за метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів та психотропних речовин.

Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні вищевказане клопотання захисника підтримали та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засідання заперечував проти задоволення вказаного клопотання, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, що стосуються заявленого клопотання, приходить до наступного висновку.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні не вирішуються питання про доведеність чи відсутність вини обвинуваченого та про правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також не досліджуються докази, на підставі яких ґрунтується обвинувачення, оскільки дані питання є предметом судового розгляду, а завданням підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення його проведення.

Згідно ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому (п.2 Постанови ВС від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16).

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин справи, а також узгодженість викладених фактичних обставин справи з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

Доводи сторони захисту на обґрунтування необхідності повернення обвинувального акта зводяться саме до оцінки правової кваліфікації кримінального правопорушення (невідповідність фабули обвинувачення самій кваліфікації кримінального правопорушення) та доказів сторони обвинувачення, що є неприпустимим у підготовчому судовому засіданні.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, до обвинувального акту не додано документів, які не передбачені ч.4 ст.291 КПК України, а саме матеріалів досудового розслідування, в тому числі доказів, перелік яких зазначено в обвинувальному акті та на які орган досудового розслідування посилається як на докази, які, на думку органу досудового розслідування, підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.10 КПК України, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних чи інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, громадянства, освіти, роду занять, а також за мовними або іншими ознаками. У випадках і порядку, передбачених цим Кодексом, певні категорії осіб (неповнолітні, іноземці, особи з розумовими і фізичними вадами тощо) під час кримінального провадження користуються додатковими гарантіями.

Відповідно до ч.1 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Згідно ч.1 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Таким чином, судовий розгляд даного кримінального провадження у суді відбувається з дотриманням вищевказаних засад кримінального провадження, які передбачені КПК України, який суд зобов`язаний дотримуватися, в зв`язку з чим дослідження зазначених в обвинувальному акті доказів, сутність яких в ньому не розкрита та суду до їх подання прокурором невідома, відтак сам по собі факт зазначення доказів у обвинувальному акті, які, на думку органу досудового розслідування, підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення та достовірно відомі стороні захисту, оскільки остання ознайомлена з його змісту, жодним чином не ставить сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту прокурату задоволенню не підлягаю.

Керуючись ст.9, 110, 291, 314, 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника про повернення прокурору обвинувального акту в у кримінальному провадженні №0000382 внесеному до ЄРДР 22 травня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.1 та ч.2 ст.307 КК України відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 16 годині 50 хвилин 02 лютого 2022 року.

Головуючий ОСОБА_1