КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1886/2022
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року у кримінальному провадженні №0002736 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , громадянина Російської Федерації, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Прилиманське Одеської області, не має реєстрації та постійного місця поживання на території України, раніше судимий

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 20 березня 2022 року включно.

Таке рішення суд мотивував наявністю ризиків переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду і вчинення іншого кримінального правопорушення, врахувавши при цьому ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 злочину та покарання, яке йому загрожує, вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний стан, відсутність у ОСОБА_7 визначеного місця реєстрації та постійного місця проживання на території України, а також сталих соціальних зв`язків, які б перешкодили зміні місця перебування та забезпечували виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 відмовити; змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України або визначити як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування таких вимог, захисник посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою з 08 грудня 2021 року, у кримінальному провадженні досудове розслідування завершено, триває судовий розгляд, отже ризики, які існували раніше зменшились. За час перебування під вартою ОСОБА_7 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилитись від органу досудового розслідування та/або суду, перешкодити кримінальному провадженню, жодного іншого повідомлення про підозру йому не вручено. ОСОБА_7 має ряд хронічних захворювань, останні роки фактично проживав у м. Києві у знайомих.

За таких обставин та з огляду на практику Європейського суду з прав людини, захисник стверджує, що ризики, про які раніше зазначав прокурор, а саме, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснювати тиск на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, на даний час повністю відсутні, а ризик переховування від суду є недоведеним.

Крім того, захисник звертає увагу на те, що судовим рішенням розмір застави для обвинуваченого ОСОБА_7 взагалі не визначався, що є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону, адже випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, досудовим розслідуванням встановлено не було. З урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про особу захисник пропонує визначити розмір застави - 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

В апеляційній скарзі захисник заявив клопотання про розгляд його скарги без участі сторін кримінального провадження, а тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України колегія суддів здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

За змістом положень ст.ст. 315, 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу під час судового розгляду відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Виходячи з положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст.ст. 315, 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з матеріалів провадження, за результатами підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0002736 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції, окрім рішення про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта та інших рішень, пов`язаних із підготовкою до судового розгляду, врахувавши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, та дійшовши висновку про існування високого ступеню ймовірності переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів.

З висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою погоджується і колегія суддів, оскільки, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, прокурор в суді довів існування ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким може лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а суд дослідив та належним чином оцінив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, суд першої інстанції врахував характер висунутого йому обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення проти власності та тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим.
Взяв до уваги суд і всі дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий та протягом тривалого часу відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства, не має реєстрації та визначеного постійного або тимчасового місця проживання в Україні, а також міцних соціальних зв`язків і будь-якого правомірного джерела доходів.
Зважаючи на такі обставини, які не спростовані стороною захисту в апеляційній скарзі, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення і ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася, а застосування менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії.

Таким чином, за відсутності достатніх підстав, принаймні на цій стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на особисте зобов`язання, як про це просить захисник, апеляційна скарга сторони захисту в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом із тим, колегія суддів погоджується з доводами захисника про те, що суд безпідставно не визначив обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Так, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд повинен був відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України та за відсутності обставин, визначених у ч. 4 ст. 183 КПК України, які в цьому кримінальному провадженні не встановлені, визначити обвинуваченому розмір застави, достатньої для виконання ним обов`язків, передбачених цим Кодексом, а також зазначити які з визначених ст. 194 КПК України обов`язків необхідно покласти на нього у разі її внесення, наслідки їх невиконання, але зазначених вимог кримінального процесуального закону не виконав.

Враховуючи наведене та виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції від 20 січня 2022 року в частині рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою та визначити заставу з покладенням передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків у разі її внесення з урахуванням вимог КПК України.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 та його матеріальний стан, інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а також вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим фактором, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. А тому вважає, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого наявні у кримінальному провадженні, є застава, як альтернатива запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, в розмірі 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий розмір застави, на думку колегії суддів, буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а також виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в обсязі, визначеному колегією суддів.

За наведених обставин апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року в частині рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів скасувати та постановити нову ухвалу.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою до 20 березня 2022 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 15 (п`ятнадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 37 215 (тридцять сім тисяч двісті п`ятнадцять) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКСУ у місті Києві, код 820172, номер рахунку за стандартом ІВАN UA1082186).

Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в цій ухвалі, протягом строку дії судового рішення.

У разі внесення застави в розмірі, визначеному в цій ухвалі, оригінал документа з відміткою банку, що підтверджує внесення застави, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка повинна надати розпорядження про негайне звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти та повідомити про це суд.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначити 2-х місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави з дня її внесення.

З моменту звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти у зв`язку з внесенням застави останній вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3