Справа № 450/1357/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/151/22 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих
адвоката ОСОБА_11 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові у режимі відеоконференції апеляційних скарг обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави з 08 лютого 2022 року по 08 квітня 2022 року включно.
У задоволенні клопотань захисника ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 з тримання під вартою на заставу або домашній арешт відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.
Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить ухвалу суду змінити, а саме: виключити з мотивувальної частини покликання на його показання, надані ним під час досудового розслідування. В решті рішення суду просить залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_8 покликається на те, що він неодноразово вказував на досудовому розслідуванні і під час судового розгляду, що обмовив ОСОБА_7 під психологічним та фізичним тиском співробітників правоохоронних органів. Стверджує, що 15.10.2021 його було жорстоко побито співробітниками слідчого ізолятора за те, що він подав відмову від надання неправдивих показань щодо ОСОБА_7 . Звертає увагу, що 21.10.2021 подав колегії суддів заяву щодо вказано факту побиття в порядку ст. 206 КПК України, проте така була проігнорована.
Обвинувачений ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просить: скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на заставу у розмірі, визначеному Апеляційним судом Львівської області від 02.02.2017, а саме 1 440 000 грн, або на домашній арешт за місцем його проживання; витребувати для безпосереднього дослідження копію запису судового засідання від 20 грудня 2021 року, безпосередньо дослідити докази, на які посилається у своєму клопотанні про продовження запобіжного заходу прокурор, а саме дані пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із підозрюваним ОСОБА_8 , дані пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із свідками ОСОБА_12 , шляхом відеоконференції із ДУ ЛУВП №19 допитати обвинуваченого ОСОБА_8 щодо факту його побиття.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 покликається на те, що його клопотання про зміну запобіжного заходу від 21.01.2022 не було розглянуто у строк, визначений кримінальним процесуальним законом.
Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, ігноруванням практики Європейського суду з прав людини. Вказує, що оскаржувана ухвала ґрунтується на припущеннях та недопустимих доказах.
Обвинувачений ОСОБА_7 вважає, відхилення судом першої інстанції клопотань захисника про витребування і дослідження доказів на підтвердження обґрунтованості доводів про продовження запобіжного заходу невмотивованим та таким, що суперечить п.6 ч.2 ст. 193 КПК України, відповідно до якої обвинувачений має право під час розгляду клопотання досліджувати речові докази, документи, показання на які посилається прокурор.
Стверджує, що позиція колегії суддів першої інстанції, яка полягає лише в механічному перерахуванні доказів, на які посилається прокурор, без їхнього безпосереднього дослідження в судовому засіданні, є такою, що порушує право на захист.
Зазначає, що невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження полягає у тому, що висновки колегії суду першої інстанції не підтверджено жодними доказами дослідженими під час судового розгляду, жодному доказу не було надано оцінку в судовому засіданні.
Наголошує, що судом безпідставно не спростовано аргументи сторони захисту стосовно того чому мета продовження запобіжного заходу не може бути досягнута за умови застосування до апелянта запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Звертає увагу, що з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою пройшло вже понад п`ять років, а тому виправдовувати подальше тримання під вартою лише можливістю призначення суворої міри покарання, на думку обвинуваченого ОСОБА_7 , є неприпустимо.
Підкреслює, що пред`явлене обвинувачення не містить ознак обґрунтованості, а ґрунтується на припущеннях, домислах, спотворених та необ`єктивних даних з ознаками фальсифікації. На переконання обвинуваченого ОСОБА_7 , створюючи ілюзію доказової бази під виглядом непрямих доказів, прокурор переслідує єдину мету уникнення кримінальної відповідальності справжнім організатором злочину ОСОБА_13 , чиї дії підкріплюються сукупністю прямих доказів у даному кримінальному провадженні.
Також апелянт зазначає, що у даному кримінальному провадженні фактично вже всі свідки та обвинувачені допитані в судовому засіданні, і такі вказали на його непричетність до злочину, а тому виключається можливість впливу на них.
Звертає увагу колегії суддів апеляційного суду на те, що ОСОБА_8 неодноразово вказував на те, що він обмовив його через психологічний та фізичний тиск з боку правоохоронних органів.
Крім того зазначає, що жоден зі свідків не давав показань щодо його причетності до події злочину, крім ОСОБА_13 , свічення якого вважає суперечливими, непослідовними, неконкретним, які носять характер обмови.
Окрім того, вказує, що у він раніше не судимий, має постійне місце проживання, цивільну дружину та малолітню дитину, має ряд хронічних захворювань.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілих ОСОБА_11 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.
Розглянувши заявлене в межах провадження клопотання прокурора, суд першої інстанції погодився із доводами останнього та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строку тримання під вартою.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував те, що вони обвинувачуються у скоєнні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі або довічного позбавлення волі.
Питання обґрунтованості підозри щодо вчинення обвинуваченими вказаних злочинів було предметом перевірки під час обрання їм запобіжного заходу та на даний час судом на підставі наданих сторонами доказів вирішується питання щодо вини, зокрема, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів.
Враховуючи характер злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, обставини вчинення злочинів, дані про особи обвинувачених, а також стадію розгляду кримінального провадження, наявні достатні підстави вважати, що у разі непродовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених, перебуваючи на волі, вони зможуть переховуватися від суду, впливати на співучасників інкримінованого злочину, свідків, які ще не допитані судом, що виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, і наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Також судом першої інстанції враховано особи обвинувачених ОСОБА_7 , стан їх здоров`я, сімейний стан, соціальні зв`язки.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання обвинуваченого та сімейний стан останнього не спростовують викладених в ухвалі висновків суду і не дають переконання у тому, що зазначені соціальні фактори справлять стримуючу дію й забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за станом здоров`я не можуть утримуватися в умовах слідчого ізолятора.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що питання встановлення фактичних обставин вчинення злочинів, доведеності вини обвинувачених, про які зазначають обвинувачені у своїх апеляційних скаргах, підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.
Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного суду, твердження апелянтів про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, й обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є безпідставними та такими, що спростовуються відомостями, наявними у матеріалах справи.
З урахуванням обставин кримінального провадження, характеру вчинених злочинів та їх суспільного інтересу, саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При розгляді клопотання суд першої інстанції з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу й виклав їх у своєму рішенні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційних скарг й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 08 лютого 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4