Дата документу 06.12.2021 Справа № 321/312/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1298/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №321/312/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 29 листопада 2020 року після 17 години знаходився за адресою: АДРЕСА_1 , де на той час проживав. Приблизно о 20 годині він у вікно свого будинку побачив, що до будинку потерпілої ОСОБА_9 (за адресою: АДРЕСА_1 ) під`їхав автомобіль, в який вона сіла та уїхала. З ким вона уїхала він не бачив.

Після цього ОСОБА_8 сходив в магазин купив 1,5 л пива та вжив його.

Приблизно о 23 годині 29 листопада 2020 року до будинку потерпілої під`їхав автомобіль з якого вийшла потерпіла ОСОБА_9 . ОСОБА_8 підійшов до потерпілої, яка стояла біля передньої правої двері цього автомобіля та побачив, що вона під`їхала з чоловіком, з яким вона зустрічається. Саме в цей час у ОСОБА_8 виник умисел на завдання потерпілій тілесних ушкоджень та він на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій наніс останній не менше одного удару долонею правої руки в область голови, а саме в область носу, після чого, продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, наніс потерпілій не менше одного удару долонею правої руки в область голови, а саме в область лівого ока. Своїми діями ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 закритий перелом кісток носу зі зміщенням, садна на крилі носу, синець в області лівого ока. Відповідно до висновку експерта завдані ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_9 закритий перелом кісток носу зі зміщенням, садна на крилі носу відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більш ніж 6 діб, але менше ніж 21 добу. Синець в області лівого ока кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок змінити, пом`якшити призначене йому покарання, призначивши йому покарання у виді штрафу. Свої вимоги мотивував тим, що він позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи, раніше не судимий, перший раз притягається до кримінальної відповідальності, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вчинив нетяжкий злочин, обставини, які б обтяжували його покарання, відсутні. Крім того, суд не зазначив у вироку, а відповідно не врахував такі пом`якшуючі покарання обставини як щире каяття та наявність у нього на утриманні малолітньої дитини. При цьому суд не мотивував у вироку, чому йому неможливо було призначити покарання у виді штрафу, який він має можливість сплатити.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений вважав, що встановлені у даній справі дані про його особу та обставини, що пом`якшують його покарання, дають підстави для призначення йому більш м`якого покарання, а саме у виді штрафу.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше не судимий, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченого, суд не встановив.

Разом з тим, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення по відношенню до жінки в принизливій формі, ігноруючи при цьому елементарними нормами моралі та ще й в присутності іншої особи.

Відтак, з урахуванням усіх обставин кримінального провадження та даних про особу обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав вважати явно несправедливим призначене обвинуваченому покарання у виді громадських робіт. Призначене обвинуваченому покарання є пропорційним та співмірним вчиненому і є достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Посилання обвинуваченого на його щире каяття колегія суддів вважає непереконливими. Адже щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочину). Будь-яких інших даних, які би свідчили про щире каяття обвинуваченого (моральне засудження обвинуваченим своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління) колегією суддів не встановлено.

Наявність у обвинуваченого доньки з урахуванням зазначених вище обставин не може істотно вплинути на вирішення питання про призначення покарання.

Крім того, відповідно до ст.53 КК призначаючи покарання у виді штрафу суд повинен враховувати майновий стан винного.

За матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 не мав постійного офіційного місця працевлаштування. Будь-яких доказів наявності у нього коштів на оплату штрафу обвинувачений не надавав. Факт працевлаштування обвинуваченого за три дні до апеляційного розгляду не дає колегії суддів достатніх підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування судового рішення не допущено, то апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4