Провадження № 11-кп/4808/407/21
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.08.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього за обвинуваченням №0000124 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить постанову суду скасувати як неналежним чином обґрунтовану і вмотивовану, й змінити запобіжний захід на більш м`який. Апелянт вважає, що посилання прокурора на те, що заявлені раніше ризики не зменшились, не підтверджені жодними доказами й фактами на їх існування, оскільки свідки надали показання, й повідомили про його непричетність до вказаного злочину, й допитано потерпілу, яка немає жодних претензій до нього. Стверджує, що матеріали провадження сфабриковані, оскільки апелянт не має до вказаного злочину жодного відношення, оскільки він його не вчиняв, а тому пред`явлена йому підозра, на його думку, є надуманою, упередженою та необґрунтованою. Також наголосив на тому, що він немає жодної причетності й до попередньої справи, за якою його було засуджено до позбавлення волі. Наголошує на незадовільному стані свого здоров`я, зокрема, що він є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням, має хронічне захворювання на туберкульоз, що може у будь-який момент загостритись, внаслідок чого потребує проходження щорічного обстеження у фтизіопульмонологічному диспансері, потребує у рентген флюорографії. На думку апелянта, утриманням його під вартою, його намагаються позбавити життя.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.08.2021 року ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не змінились і продовжують існувати, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , що виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

- прокурор у судовому засіданні апеляційного суду просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному вбивстві, вчиненому особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

Питання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 вирішувалось на стадії судового розгляду, де вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , та правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі, апелянт висловив свою незгоду щодо висунутої йому підозри, яка, на його думку, є надуманою, упередженою та необґрунтованою.

Проте, оскільки питання продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою вирішено на стадії судового розгляду, то на даній стадії суд позбавлений можливості робити будь-який висновок щодо обґрунтованості підозри, оскільки з моменту находження обвинувального акта до суду змінюється процесуальний статус підозрюваної особи на обвинуваченого ( ч.1, ч. 2 ст. 42 КПК України), і ОСОБА_6 висувається обвинувачення відповідно до обвинувального акта (ч. 1 ст. 337 КПК України).

Також на даній стадії судового розгляду колегія суддів позбавлена можливості й вирішувати наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення, а тому доводи апелянта про непричетність до вказаного злочину, не перевіряються.

Обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності, в нарадчій кімнаті.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які виражаються в тому, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції також врахував, що інкримінований останньому злочин є особливо тяжким злочином, пов`язаним з позбавленням життя людини.

При цьому, суд першої інстанції врахував й те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочину за ст. 115 КК України, що, на переконання колегії суддів, вказує на підвищений ступінь небезпеки особи для суспільства.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що обставини, які вказують на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлених як ухвалою слідчого, так і подальшими ухвалами суду, продовжують існувати та вказані ризики не зменшились.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практики Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що ризики передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені в повній мірі спростовуються ухвалою суду.

Той факт, що по даному провадженню допитано свідків та потерпілу, яка немає жодних претензій до обвинуваченого, про що апелянт наголосив в апеляційній скарзі, не спростовує наявність існування ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, який обумовлений тим, що ОСОБА_6 раніше судимий, та на даний час знов обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, що свідчить про наявність високого ризику можливості вчинення інших аналогічних умисних злочинів.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду.

Будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апелянтом не наведено, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам та забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Посилання обвинуваченого на наявність у нього захворювань, не нівелює ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, та на думку колегії суддів, дані обставини жодним чином не спростовують ризики, на які посилається суд в оскаржуваній ухвалі щодо підстав продовження строку тримання останнього під вартою.

Крім того, суду не надано відомостей про те, що зазначений обвинуваченим стан здоров`я у виді хронічного захворювання на туберкульоз, який може у будь-який момент загостритись, дійсно унеможливлювало б продовжити застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Той факт, що обвинувачений потребує щорічного проходження обстеження у фтизіопульмонологічному диспансері, й потребує у рентген флюорографії, не є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший більш м`який аніж тримання під вартою, оскільки апелянтом не наведено підстав, які б унеможливлювали проходження вказаного огляду в медичній частині при установі пенітенціарної системи.

Міркування апелянта про те, що у спосіб тримання його під вартою намагаються позбавити його життя, є неспроможне, оскільки не підтверджено будь-якими належними доказами.

Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, зможе запобігти встановленим ризикам не встановлено.

Колегія суддів вважає необхідним звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Доводи обвинуваченого в частині фабрикування матеріалів провадження перевіряються відповідними правоохоронними органами, шляхом подачі відповідного звернення.

Питання щодо відсутності причетності обвинуваченого ОСОБА_6 до попередньої справи, за якою його було засуджено до позбавлення волі, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді законності ухвали суду першої інстанції про доцільність продовження строку тримання під вартою по вказаному провадженню.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованому йому кримінального правопорушення, дані про його особу, стан здоров`я, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, що прямо передбачено ст. 12 КПК України, та повинні бути співмірними з розумними строками тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Беручи до уваги значний проміжок часу тримання ОСОБА_6 під вартою, колегія суддів вважає за необхідне наголосити на тому, що в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи «Кудла проти Польщі», «Ухань проти України», «Хумматов проти Азербайджану», «Петухов проти України»), Суд неодноразово наголошував на тому, що перебування обвинуваченого під вартою не повинно фактично створюватиме умови для відбування ним покарання за відсутністю обвинувального вироку щодо нього.

Колегія суддів також звертає увагу, що тривалий розгляд справи може призвести до порушення принципу верховенства права, передбаченого ст. 8 Конституції України, порушення конституційного права особи на свободу та особисту недоторканість, передбаченого ст. 29 Конституції України, що не відповідатиме принципу презумпції невинуватості, визначеному ст. 62 Конституції України, а також буде суперечити принципам, визначеним ст.ст. 3, 5-6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема й принципу поваги до його людської гідності.

На підставі наведеного вище, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст. ст.ст. 177, 183, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.08.2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4