ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/181/22 Справа № 706/321/21 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_5 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 25 січня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.03.2022, включно ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Маньківського районного суду Черкаської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000291 від 03.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України.

У судовому засіданні 25 січня 2022 року ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.03.2022, включно.

Продовжуючи ОСОБА_7 даний запобіжний захід, місцевий суд виходив з того, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, строк тримання під вартою закінчується 27.01.2022, ризики які були встановлені при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують на даний час існувати, а тому суд вважав за доцільне продовжити строк тримання ОСОБА_7 під вартою на шістдесят днів, що фактично виключило можливість задоволення клопотання останнього та його захисників стосовно зміни запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 25 січня 2022 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання захисту про зміну запобіжного заходу задовольнити. Ззмінити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід із взяття під варту на менш суворий запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

В апеляційній скарзі посилаються на те, що в силу ч.1 ст.197 КПК України строк тримання під вартою є присічним і не може бути збільшений за будь яких умов, а тому він витік 24.01.2022. Тобто, продовжити, 25.01.2022, строк позбавлення ОСОБА_7 свободи суд права не мав, позаяк він витік 24.01.2022.

Зазначають, що продовжуючи черговий, шостий, раз строк позбавлення ОСОБА_7 свободи, суд для оцінки такого ризику, як переховування від суду, вказав лише одну причину покарання, яке його загрожує, що суперечить рішенням Європейського Суду з прав людини.

Вважають, що суд не навів жодного мотиву для залишення поза оцінкою об`єктивно існуючих обставин про те, що обвинувачений ОСОБА_7 позбавлений свободи загалом уже п`ятнадцять місяців - з 03.11.2020. У провадженні суду справа перебуває з 23.04.2021 і за час здійснення у ній судового розгляду допитані потерпіла та свідки, досліджена більша частина письмових доказів. Усі представлені прокурором суду докази підтверджують, що ОСОБА_7 докази не приховував, тиск на потерпілу, свідків та експертів не чинив, позаяк є єдиним, хто добровільно видав одяг, в який був одягнений 02.11.2020, дав показання під час слідства, брав участь у слідчому експерименті та обшуку.

Вказують, що посилання на попереднє рішення як на підставу залишення людини під вартою є порушенням ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження. При продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 зазначеного запобіжного заходу місцевим судом також враховано положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що про наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу також свідчить обставина, як тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання винуватим у вчиненні злочину в якому він обвинувачується, оскільки він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, тому є підстави вважати, що інші запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та не нададуть можливості уникнути зазначених прокурором ризиків.

В свою чергу, відповідно до ст.12 КК України, злочин в якому обвинувачується ОСОБА_7 , є особливо тяжким злочином, тоді як у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою є необґрунтованим та невиправданим.

Неспроможними є доводи апелянтів про те, що продовжуючи черговий, шостий, раз строк позбавлення ОСОБА_7 свободи, суд для оцінки такого ризику, як переховування від суду, вказав лише одну причину покарання, яке йому загрожує, що суперечить рішенням Європейського Суду з прав людини, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, про що зазначено вище.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом належним чином вмотивовано своє рішення з приводу продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, зокрема, з посиланням на ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення вказаної норми є неприйнятними.

В апеляційній скарзі апелянти також посилаються на те, що суд не навів жодного мотиву для залишення поза оцінкою об`єктивно існуючих обставин про те, що обвинувачений ОСОБА_7 позбавлений свободи загалом уже п`ятнадцять місяців - з 03.11.2020. У провадженні суду справа перебуває з 23.04.2021 і за час здійснення у ній судового розгляду допитані потерпіла та свідки, досліджена більша частина письмових доказів, усі представлені прокурором суду докази підтверджують, що ОСОБА_7 докази не приховував, тиск на потерпілу, свідків та експертів не чинив, позаяк є єдиним, хто добровільно видав одяг, в який був одягнений 02.11.2020, дав показання під час слідства, брав участь у слідчому експерименті та обшуку.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апелянтів не підлягають до задоволення, оскільки із оскаржуваної ухвали вбачається, що продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою судом першої інстанції дотримано вимог КПК України, врахував положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали доводи апелянтів про те, що в силу ч.1 ст.197 КПК України строк тримання під вартою є присічним і не може бути збільшений за будь яких умов, а тому він витік 24.01.2022, а тому продовжити, 25.01.2022, строк позбавлення ОСОБА_7 свободи суд права не мав, позаяк він витік 24.01.2022, так як ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2021 року ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу до 27 січня 2022 року. Зазначена ухвала місцевого суду залишена без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.01.2022. При цьому клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого під вартою до місцевого суду подано 10 січня 2022 року.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисників з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як про те зазначають апелянти, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 25 січня 2022 року, якою щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме, з моменту закінчення дії попередньої ухвали по 28.03.2022, включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді