Справа № 128/2690/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Вінниці кримінальне провадження, відомості по якому 18.05.2019 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000412 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, маючого середню освіту, неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , працюючого експедитором, раніше судимого:
- 20.10.2003 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;
- 08.11.2006 Староміським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 6 років позбавлення волі;
- 20.03.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;
- 01.12.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, -
в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних злочинів, будучи засудженим вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 01.12.2016 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, і, відбуваючи покарання у виді позбавлення волі з 02.10.2017 у ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)», будучи за порушення режиму відбування покарання відповідно до ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 19.07.2018 та постанови начальника ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» від 08.08.2018, підданим стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу строком на 21 день, незважаючи на те, що йому були роз`яснені права та обов`язки засуджених та вимоги відбування покарання, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, після чого був дев`ять разів притягнений до дисциплінарної відповідальності, у тому числі два рази поміщався на 14 діб до дисциплінарного ізолятора, знову вчинив умисний злочин.
Так, 17.05.2019 приблизно о 12 год. 08 хв. ОСОБА_4 , діючи умисно, відкрито, в категоричній формі відмовився виконувати поставлену йому відповідно до ч. 5 ст. 118 КВК України законну вимогу виконуючого обов`язки начальника відділення СПС №3 ОСОБА_6 приступити до двогодинних відпрацювань по благоустрою прилеглої території відділення, що включало в себе прибирання та копання частини квітника, так як згідно графіка чергувань від 11.04.2019 на травень 2019 року, затвердженого заступником начальника установи підполковником внутрішньої служби ОСОБА_7 , ОСОБА_4 був черговим.
В подальшому із ОСОБА_4 проведено бесіду індивідуального виховного характеру, в ході якої додатково доведено та роз`яснено його права та обов`язки згідно ст. 107 КВК України, попереджено про дисциплінарну та кримінальну відповідальність у разі невиконання законної вимоги представника адміністрації установи згідно ст. 132 КВК України та ст. 391 КК України, після чого повторно ОСОБА_4 вказано об`єм роботи і поставлено законну вимогу приступити до її виконання та надано необхідний інвентар. Однак, ОСОБА_4 знову умисно, відкрито, в категоричній формі, в присутності працівників адміністрації ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» відмовився виконувати вказану законну вимогу виконуючого обов`язки начальника СПС №3 ОСОБА_6 , чим порушив положення ст. 9 КВК України, згідно якої засуджені зобов`язані виконувати законні вимоги адміністрації органів та установ виконання покарань, ч. 3 ст. 107 КВК України, п. 2 Розділу ІІ «Правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань», затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018, згідно яких засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконання покарань, у тому числі виконувати необхідні роботи із благоустрою установи виконання покарань. При цьому, ОСОБА_4 був одягнений та взутий за сезоном, а також забезпечений необхідним робочим інвентарем та за станом здоров`я міг залучатися до праці, що підтверджується медичною довідкою від 17.05.2019.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України визнав повністю, щиро розкаявся. В своїх показах повністю підтвердив обставини, що викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що 17.05.2019 біля 12-08 год. він відмовився виконувати вимогу воконуючого обов`язки начальника СПС №3 ОСОБА_6 приступити до відпрацювань по благоустрою прилеглої території відділення. З цього приводу із ним було проведено бесіду виховного характеру, попереджено про дисциплінарну та кримінальну відповідальність у разі невиконання законної вимоги представника адміністрації установи згідно ст. 132 КВК України та ст. 391 КК України та повторно поставлено вимогу приступити до її виконання. Проте, він повторно відмовився виконувати роботи із благоустрою прилеглої території відділення. У вчиненому розкаявся, зробив для себе відповідні висвноки, просив суд його суворо не карати та не позбавляти волі.
Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого. При цьому, суд виходить з того, що обвинувачений не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює, усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні, а відтак у даному випадку у суду відсутні сумніви щодо добровільності і істинності позиції обвинуваченого з цього питання. Обвинувачений визнає свою вину повністю, цивільний позов по справі не заявлявся.
Прокурор не оспорив фактичні обставини справи, йому зрозуміло неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Оцінивши сукупність доказів у справі та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_4 , суд кваліфікує дії обвинуваченого за ст. 391 КК України як злісна непокора законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, якщо ця особа за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери).

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом встановлено наступне.
Обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення кримінального правопорушення був повнолітнім (т. 2 а.с. 62), раніше неодноразово судимий, востаннє 01.12.2016 Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі (т. 2 а.с. 55-57,63-64), 06.01.2021 звільнений із ДУ «Стрижавська виправна колонія (№81)» по відбуттю строку покарання (т. 1 а.с. 204, 212), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не значиться, неодружений, працюючий експедитором, не є інвалідом першої-другої груп.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України судом визнає рецидив злочинів.
При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65-67, 68 Кримінального кодексу України щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке, згідно ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, вчинення суспільно небезпечного діяння проти правосуддя, особу обвинуваченого, а саме те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, надання правдивих показів в суді.
Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
З урахуванням наведеного, суд, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого, вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень в межах санкцій інкримінуємої статті та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України та ст. 76 КК України. Визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень виходячи із принципу індивідуалізації покарання та дискреційних повноважень суду.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який в своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При цьому суд використовує повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами при призначенні покарання, кожна з яких є законною, застосовує принцип індивідуалізації покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, та вважає, що обране покарання є достатнім для того, щоб засуджений довів своє виправлення.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Потерпілих у кримінальному провадженні не має.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження не вживались.
Відповідно до ст. 65 КК України, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1