Номер провадження: 11-сс/813/1567/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.10.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, маючого середню освіту, офіційно не одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 19.10.2016 Приморським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, зі слів раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України у кримінальному провадженні №0000123 від 27.07.2021 року,

установив
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 року було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Одеській області майора юстиції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 тапродовжено відносно ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 02.12.2021 року з визначенням розміру застави у сумі 3405000,00 грн.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що існують об`єктивні обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, встановлені ухвалою слідчого судді про обрання відносно підозрюваного даного запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.
Зміст вимог апеляційної скарги.
В своїй апеляційній скарзі, захисник підозрюваного вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, та в обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручене з порушенням порядку, передбаченого ст.278 КПК України, а тому фактично він не набув статусу підозрюваного;

- розмір застави, визначений слідчим суддею необґрунтований в оскаржуваній ухвалі, а суд, фактично не встановивши майновий стан підозрюваного, визначив явно непомірний розмір застави;

- оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду, оскільки слідчий суддя ОСОБА_1 був обраний для здійснення правосуддя з порушенням процедури передбаченої ст.35 КПК України, так як його обрання здійснювалося без принципів випадковості, без аналізу навантаження інших суддів, які мають відповідну спеціалізацію.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Згідно частини 1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно п.2 ч.1 ст.372 КПК України в мотивувальній частині ухвали зазначається: суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ч.3,4 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Частина 5 статті 199 КПК України передбачає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, суд при постановленні ухвали в повній мірі дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що у проваджені СВ УСБУ в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000123 від 27.07.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
У межах даного кримінального провадження 05.08.2021 року прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручене з порушенням порядку, передбаченого ст.278 КПК України, а тому фактично він не набув статусу підозрюваного, оскільки законність вручення повідомлення про підозру ОСОБА_8 встановлена слідчим суддею при постановленні ухвали від 12.08.2021 року про застосування до підозрюваного запобіжного заходу та перевірена судом апеляційної інстанції при перегляді в апеляційному порядку цієї ухвали.
Згідно з ч.1 ст.276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється в порядку, передбаченому ст.278 КПК України, відповідно до норм якої письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Отже, у разі неможливості вручити особисто, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений для виклику та приводу особи (глава 11 КПК України, ст.135, 136), тобто шляхом надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою (ч.1 ст.135 КПК України); у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання, повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч.2 ст.135 КПК України).
Апеляційний суд враховує те, що 11.08.2021 року підозрюваний ОСОБА_8 у присутності захисника особисто підписав раніше вручене його матері повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України (а.п.57 зворот) та за таких обставин вважає, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено у відповідності до вимог ст.135, 276, 278 КПК України, а тому на час розгляду клопотання про продовження строку застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою він набув статус підозрюваної особи у даному кримінальному провадженні.
Що стосується доводів апеляційної скарги розмір застави, визначений слідчим суддею необґрунтований в оскаржуваній ухвалі, а суд, фактично не встановивши майновий стан підозрюваного, визначив явно непомірний розмір застави, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 3 ч.5 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд враховує зазначені вище норми законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Так, позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Визначаючи розмір застави, слідчий суддя врахував обставини вчиненого злочину а також прийняв до уваги особу підозрюваного, майновий та сімейний стан підозрюваного, який не є одруженим, інших даних про його особу та встановлені під час розгляду клопотання ризики, передбачені п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов вірного висновку, що застава у межах, встановлених п.3 ч.5 ст.182 КПК України не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків тоді як застава у розмірі 1500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом та такий розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Апеляційний суд звертає увагу та враховує те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, а саме участь у терористичній організації «ЛНР», діяльність якої є незаконною та спрямованою на насильницьку зміну, повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також зміну меж території та державного кордону України.

Крім того, апеляційний суд враховує те, що згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 має також паспорт громадянина Російської Федерації (а.п.102), що, на переконання апеляційного суду, значно збільшує встановлені судом першої інстанції ризики, а тому застава у межах, встановлених п.3 ч.5 ст.182 КПК України, не здатна стримувати можливу протиправну поведінку підозрюваного під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, у випадку її внесення.

Апеляційний суд відхиляє посилання захисника на те, що слідчий суддя безпідставно обґрунтовує розмір застави наявністю нерухомого майна у родини підозрюваного, оскільки відповідно до ч.2 ст.182 КПК України застава може бути внесена як самим підозрюваним, обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем), тоді як вартість мана, яке належить родині підозрюваного, як потенційних заставодавцев, зазначена у клопотанні слідчого, не свідчить про те, що визначений судом розмір застави може бути завідомо непомірним для заставодавця.

Враховуючи наведене, на переконання апеляційного суду саме визначений судом першої інстанції розмір застави у розмірі 1500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сукупності з покладенням на ОСОБА_8 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду, оскільки слідчий суддя ОСОБА_1 був обраний для здійснення правосуддя з порушенням процедури передбаченої ст.35 КПК України, спростовуються наявним у матеріалах справи Протоколом передачі справи раніше визначеному складу суду від 26.09.2021 року, згідно якого головуючим суддею у справі визначено суддю ОСОБА_1 (а.п.97).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п.5.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Д-3 для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді міста Одеси, затверджених 18.11.2015 року зборами суддів Приморського районного суду міста Одеси (зі змінами та доповненнями), розподіл клопотань про застосування запобіжних заходів, заходів забезпечення кримінального провадження та інших матеріалів в рамках одного кримінального провадження (яке має один номер в ЄДРДР), окрім скарг в порядку ст.303 КПК України, здійснюється між слідчими суддями у кількості, що не перевищує трьох слідчих суддів, в залежності від обсягу навантаження та фактичної можливості їх розгляду у розумні строки. В разі складності кримінального провадження до у часті у розгляді клопотань вказаної категорії можуть бути задіяні всі слідчі судді. Розподіл справ вказаної категорії здійснюється автоматизованою системою шляхом передачі раніше визначеним слідчим суддям та обмеженням кількості задіяних у авторозподілі слідчих суддів до трьох, у випадку настання підстав, передбачених в абзаці 1 п.5.4. цих Засад.

Згідно наявної у вільному доступі інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень, слідчий суддя ОСОБА_1 15.09.2021 року здійснював розгляд клопотання у даному кримінальному провадженні, що обумовило визначення його головуючим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжних заходів у цьому ж кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржувана ухвала постановлена належним судом, що спростовує такі доводи апеляційної скарги захисника.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 177, 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2021 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України у кримінальному провадженні №0000123 від 27.07.2021 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4