11.11.2021 Єдиний унікальний номер 205/8456/20
Провадження № 1-кп/205/111/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000235 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, офіційно не працюючого, розлученого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2005 року народження та 2007 року народження, не маючого реєстрації постійного місця проживання, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 197-1 КК України,-

за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
представника потерпілого ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 , маючи намір на самовільне зайняття земельної ділянки 01.02.2019 року уклав додатковий договір № 2 до договору № 420 ОП від 25 вересня 2017 року «Про організацію та експлуатацію майданчика для паркування» за адресою АДРЕСА_2 з ОСОБА_7 , площею 0,115 га на 10 паркувальних місць.

Після укладання вказаного договору ОСОБА_3 приблизно у липні 2019 року незаконно встановив на земельній ділянці розташованої в районі будинку АДРЕСА_2 контрольний пункт пропуску, та відгородив ділянку значно більшої площі ніж передбачено договором, парканом і став проводити свою підприємницьку діяльність з паркування автомобілів самовільно зайнявши земельну ділянку.

Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства та відповідно до Акту №1298-ДК/1147/АП/09/01/-20 від 26 жовтня 2020 року встановлено фактичне використання земельної ділянки площею 0,1410 га у т.ч. 0,1295 га використовується у порушення вимог ст. 123-125 Земельного кодексу України за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або надання у користування (оренда) та за відсутності вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, тобто земельна ділянка самовільна зайнята, у тому числі в охоронних зонах.

Відповідно до методики визначення розміру шкоди заподіяної ОСОБА_3 внаслідок самовільного захоплення земельної ділянки без спеціального дозволу, затвердженої постановою КМУ від 25.07.2007 року № 963 розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки в районі АДРЕСА_2 складає 274 134 гривень 67 копійок, що більше ніж у 100 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є значною шкодою.

Крім цього Законом України «Про теплопостачання» від 01.05.2019 року визначено, що охоронна зона теплових мереж - це землі вздовж теплових мереж для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодженню, а також для зменшення їх негативного впливу на людей, суміжні землі, природні об`єкти та довкілля.

Згідно із ДБН В.2.5-39:2008 пункту 11.23 охоронні зони теплових мереж встановлюють вздовж траси прокладення теплових мереж у вигляді земельних ділянок шириною, яку визначають кутом, але не менше ніж 3 (три) метри у кожний бік від краю будівельних конструкцій у разі канального прокладення теплотрас, або від зовнішньої поверхні теплоізольованого теплопроводу при безканальному прокладенні та згідно з Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж. Встановлено, що за інформацією КП «Теплоенерго» ДМР по самовільно зайнятій ОСОБА_3 земельній ділянці проходять теплові мережі, які перебувають на балансі КП «Теплоенерго» ДМР.

Таким чином, ОСОБА_3 приблизно у липні 2019 року, діючи умисно самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,1295 га в районі АДРЕСА_2 за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або надання у користування (оренда), спричинивши власнику - Дніпровській міській раді істотної шкоди, а також самовільно зайняв земельну ділянку в охоронних зонах.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися у самовільному зайнятті земельної ділянки, яким було завдано значну шкоду власнику, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у самовільному зайнятті земель в охоронних зонах, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, заявив про розкаяння та осуд своїх дій, повністю підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті та просив суд, при судовому розгляді застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджуючи зібрані у кримінальному провадженні докази, на підтвердження обставин, викладених в обвинувальному акті, обмежуючись лише його допитом та дослідженням матеріалів, що характеризують її особу.

Прокурор ОСОБА_4 , представник потерпілого ОСОБА_5 та захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечували проти застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, посилаючись на недоцільність дослідження доказів щодо усіх обставин обвинувачення у зв`язку з повним їх визнанням та підтвердженням у судовому засіданні самим обвинуваченим ОСОБА_3 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , суду пояснив, що приблизно у 2017 році він, не будучи суб`єктом господарської діяльності та фізичною особою підприємцем, уклав у приватному порядку з ОСОБА_7 договір на оренду земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 для організацію паркувального майданчику на десять паркомісць, після чого організував на цій земельній ділянці автостоянку. В подальшому, він самовільно розширив вказану земельну ділянку, приблизно на площу у 150 кв.м. та організував на цій площі додаткові паркувальні місця для автомобілів. Про те, що під вказаною земельною ділянкою проходять тепломережі та інші комунікації він не знав, оскільки ніяких документів, ані технічних, ані дозвільних на вказану земельну ділянку він не мав. В жовтні 2020 року уповноваженими працівниками ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області було здійснено перевірку експлуатації земельної ділянки і виявлено порушення. Також обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що з сумою шкоди, заподіяної ним внаслідок зайняття земельної ділянки від погоджується, позов Дніпровської міської ради визнає у повному обсязі.

Судом, роз`яснені обвинуваченому наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

З урахуванням повного визнання своє винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченою, всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думок усіх учасників судового розгляду та відсутності від них заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає його щиросердне каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, наявність у обвинуваченого на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відносяться до категорії кримінальних проступків, нетяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно, має на утриманні неповнолітню дитину.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає необхідним призначити йому покарання за ч.1 ст.197-1 КК України у вигляді штрафу, за ч.2 ст.197-1 КК України у вигляді обмеження волі у межах установленою санкцією статті обвинувачення, визначивши остаточне покарання, відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді обмеження волі, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень, звільнивши його від призначення покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Цивільним позивачем Дніпровською міською радою у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, у відповідності до якого представник потерпілого просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь Дніпровської міської ради в якості відшкодування шкоди кошти у розмірі 274134 гривень 06 копійок.
Позовні вимоги цивільний позивач Дніпровська міська рада обґрунтовує тим, що земельна ділянка площею 0,1295 га являється власністю територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, яка самовільно зайнята ОСОБА_3 та використовується ним по фактичному розміщенні автостоянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або надання у користування (оренда) у тому числі в охоронних зонах, заподіявши тим самим матеріальну шкоду територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради на суму 274 134 гривень 06 копійок.
Під час судового розгляду представник цивільного позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила задовольнити.
Цивільний відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги Дніпровської міської ради визнав у повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до вимог ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 31 березня 1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» із змінами, встановлено, що при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.
Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Показами обвинуваченого та матеріалами кримінального провадження повністю підтверджуються розмір і обставини спричинення обвинуваченим майнової шкоди, заподіяної Дніпровській міській раді на суму 274134 гривень 06 копійок, та які є реальними збитками.
Суд вважає, що позовні вимоги Дніпровської міської ради про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальних збитків, спричинених кримінальним правопорушенням в сумі 274134 гривень 06 копійок підлягає задоволенню у повному обсязі.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 349, 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст.197-1 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.197-1 КК України у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

- за ч.2 ст.197-1 КК України у вигляді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 , за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання у вигляд двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням - задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 на користь Дніпровської міської ради 274 134 (двісті сімдесят чотири тисячі сто тридцять чотири) гривні 06 коп. матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до судової палати по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1