У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0002806 за апеляційною скаргою законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_5 , на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, українця, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ознаками вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6
законний представник особи, яка
вчинила суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги законного представника особи, стосовно якої застосовані заходи медичного характеру.
В апеляційній скарзі законний представник особи, стосовно якої застосовані заходи медичного характеру ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2021 року, та відмовити в задоволенні клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , оскільки не доведено вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, а кримінальне провадження закрити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України.

Застосовано до ОСОБА_5 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

До набрання ухвалою законної сили залишено ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді передачі на піклування опікуна ОСОБА_5 , з обов`язковим лікарським наглядом лікарів КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я".

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі законний представник не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає, що провина ОСОБА_5 у скоєнні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України не була доведена та не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

На його думку органами досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота дослідження обставин справи, котрі роблять неправосудним оскаржуване рішення.

Вказує, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження не доводять, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 у кримінальному провадженні №0002806 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 за ознаками вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України.

03 вересня 2020 року, приблизно о 16-00 годині, ОСОБА_5 , знаходячись за місцем свого проживання у приміщенні квартири АДРЕСА_2 та перебуваючи у стані емоційної напруги, прийняв рішення про знищення або пошкодження чужого майна, шляхом вибуху в багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 , а саме квартири АДРЕСА_4 , вартістю 637050 грн., яка належить на праві власності ОСОБА_8 ; квартири АДРЕСА_5 , вартістю 648870 грн., яка належить на праві власності ОСОБА_9 , та квартири АДРЕСА_6 , вартістю 781140 грн., співвласником якої є ОСОБА_10 ..

Реалізуючи своє рішення, направлене на пошкодження чи знищення чужого майна, шляхом вибуху у багатоквартирному будинку, ОСОБА_5 , пройшов на кухню своєї квартири, де відкрив вентиль газової плити, і став заповнювати приміщення квартири природним газом, який постачається по системі газопостачання, достовірно знаючи, що накопичення газу може призвести до вибуху.

Одночасно, ОСОБА_5 , бажаючи самовиразитись, вийшов з квартири у спільний двір, де, під час сварки з невідомою жінкою, став гучно висловлюватися про намір здійснити вибух в багатоквартирному житловому будинку.

Внаслідок, вказаних дій ОСОБА_5 , відбулася розгерметизація системи газопостачання квартири, що призвело до заповнення її приміщень газом та утворення, внаслідок накопичення газу метану вибухонебезпечної газоповітряної суміші.

Однак, довести свій намір до кінця ОСОБА_5 не зміг, так як через оперативне реагування працівників поліції та аварійної служби ПАТ «Миколаївгаз», які своєчасно відреагували на повідомлення мешканців корпусу 3 будинку АДРЕСА_7 , та встановивши місце проживання ОСОБА_5 , припинили подачу природного газу до вищезазначеного будинку, чим запобігли вибуху газу та знищенню чи пошкодженню майна, належного потерпілим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , що могло заподіяти майнової шкоди у великих розмірах.

Вчинене ОСОБА_5 суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто закінчений замах на умисне знищення або пошкодження чужого майна шляхом вибуху, що могло заподіяти майнову шкоду у особливо великих розмірах.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора, суд врахував приписи ч.3 ст.94 КК України, та рекомендації експертів, викладені у висновку Судово-психіатричної експертизи №221 від 23.12.2020 року, щодо необхідності застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації у психічний заклад із звичайним наглядом, обставини та спосіб вчинення, а також ступінь тяжкості суспільно небезпечного діяння, яке є тяжким.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

За змістом ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України: під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно п. 1) ст. 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Як рекомендовано положеннями п. 15. Постанови Пленуму ВСУ від 03.06.2005 року N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 вчинено суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто закінчений замах на умисне знищення або пошкодження чужого майна шляхом вибуху, що могло заподіяти майнову шкоду у особливо великих розмірах.

Вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції належних та допустимих доказів, що є узгодженими між собою і містять у собі фактичні дані, що вказують на місце, час спосіб вчинення суспільно-небезпечного діяння, а саме:

Як слідує із показів потерпілого ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання, за адресою АДРЕСА_8 , на початку вересня 2020 року, він став свідком конфлікту між ОСОБА_5 та невідомою йому жінкою. В ході суперечки, ОСОБА_5 вимагав від жінки, щоб вона не приходила до них до дому, та погрожував тим, що зараз приїде поліція та затримає її. Приблизно через 20-30 хвилин до двору приїхали працівники правоохоронних органів та їх евакуювали з будинку. Зі слів сусіда на ім`я ОСОБА_11 , який проживає у квартирі суміжній з квартирою ОСОБА_5 , йому стало відомо, що він викликав поліцію так як відчув запах газу, який розповсюджувався з квартири ОСОБА_5 .
Згідно показам потерпілої ОСОБА_10 яка проживає за адресою АДРЕСА_9 , її квартира знаходиться на третьому поверсі. 03.09.2020 року, приблизно о 16-00 годині, вона знаходилася вдома у цей час у дворі знаходився ОСОБА_12 , який сварився з жінкою, та погрожував тим, що зараз приїде поліція та всім буде погано. Приблизно через 30 хвилин до двору їх будинку приїхали працівники поліції та газової служби. Вона вийшли з квартири, відразу відчула запах газу. Також допомогла вийти своїй сусідці похилого віку, з квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 ..
Згідно показанням свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які працюють в аварійній службі ПАТ «Миколаївгаз» та восени 2020 року, їх екіпаж отримав екстрений виклик, з причини «загрози вибуху» в один з будинків, розташований по АДРЕСА_3 . По прибуттю, працівники поліції пояснили їм, що у квартирі замкнувся чоловік, який до цього бігав у дворі та кричав, що підірве будинок. Після чого вони зайшли до під`їзду, де за допомогою приладу встановили наявність загазованості та відключили стояк газової труби зовні будинку.
Як слідує із показань свідка ОСОБА_15 , яка проживає за адресою АДРЕСА_8 , та пояснила, що її квартира розташована на першому поверсі будинку. 03.09.2020 року, приблизно о 17-00 годині, вона побачила, як у дворі ОСОБА_12 конфліктував з жінкою, яка часто приходила додому до його сім`ї. Через деякий час до двору їх будинку приїхали працівники правоохоронних органів та мешканців їх під`їзду евакуювали з квартир. Запах газу у своїй квартирі вона не відчувала. Зі слів сусіда на ім`я ОСОБА_11 , їй стало відомо, що він відчув запах газу у себе в квартирі, після чого намагався поговорити з сусідом ОСОБА_5 , а коли вони не відчинили двері квартири, викликав правоохоронні органи.
Як слідує із показань свідка ОСОБА_16 , у 2020 році проживав за адресою АДРЕСА_10 , вказана квартира розташована на другому поверсі будинку та є суміжною з квартирою ОСОБА_5 03.09.2020 року, він знаходилася вдома, та побачив, як у дворі ОСОБА_12 конфліктував з жінкою. В процесі сварки, ОСОБА_5 став гучно висловлювати погрози, що зараз підірве будинок. Він зробив йому зауваження після чого ОСОБА_5 зайшов до квартири. Через нетривалий час, він відчув запах газу на кухні та туалетній кімнаті, де розташована вентиляційна труба, спільна з квартирою ОСОБА_5 .. Зіставивши це з фактом, висловлювання ОСОБА_5 погроз, він злякався та викликав працівників правоохоронних органів. Через деякий час до двору їх будинку приїхали працівники правоохоронних органів та мешканців їх під`їзду евакуювали з квартир. Також зазначив, що ОСОБА_5 , на вимогу працівників поліції не відчинив двері квартири, та ті були змушені їх демонтувати.
Покази учасників кримінального провадження, щодо обставин події суспільно-небезпечного діяння, підтверджуються та узгоджуються з дослідженими судом, письмовими доказами, а саме:

-витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0002806, відповідно до якого 03.09.2020 року о 18-00 годині до ЄРДР внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України.
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, від ОСОБА_16
-протоколом огляду місця події, з додатком до нього, складеним старшим слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області 03.09.2020 року, за результатами огляду приміщення квартири АДРЕСА_2 .
-протоколом та відеозаписом, вказаної слідчої дії, під час огляду у квартирі перебували ОСОБА_5 та ОСОБА_17 , яка зазначала, що її син відчинив конфорки газової плити.
-дозволом на проведення вказаної слідчої дії, наданою ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.09.2020 року.
-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 03.09.2020 року, за яким свідок ОСОБА_16 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_5
-повідомленням директора з безпеки РГК «Миколаївгаз» № 54001.1-ЛВ-22480-1120 від 16.11.2020 року, наданим на запит Старшого слідчого СВ Заводського ВП ГУНП УМВС України у Миколаївській області, за яким Акт №2411 від 03.09.2020 року на відключення газового обладнання за адресою АДРЕСА_1 було складено, у відповідності до вимог ПБСГ України, слюсарями з аварійно-відбудовних робіт у газовому господарстві аварійно-диспетчерської служби АТ «Миколаївгаз» ОСОБА_13 та ОСОБА_14
-повідомленням технічного директора РГК «Миколаївгаз» № 540-ЛВ-14781-0721 від 22.07.2021 року, наданим на запит прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва, яким було повідомлено, що 03.09.2020 року до аварійно-диспетчерської служби АТ «Миколаївгаз» надійшла заявка, від мешканця кв. АДРЕСА_11 відчувається запах газу.
-заявкою №2411 від 03.09.2020 року, про виклик аварійно-диспетчерської служби по причині «загрози вибуху» за адресою АДРЕСА_1 .
-актом №2411 від 03.09.2020 року на відключення газового обладнання квартири АДРЕСА_2 , з причини «загрози вибуху».
-звітом про оцінку майна від 20.01.2021 року, складеним ТОВ «Генеральне бюро планування України експерт», за яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_11 , належній на праві власності ОСОБА_9 , складає 648870 грн.
-звітом про оцінку майна від 20.01.2021 року, складеним ТОВ «Генеральне бюро планування України експерт», за яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_11 , належній на праві власності ОСОБА_8 , складає 637050 грн.
-звітом про оцінку майна від 20.01.2021 року, складеним ТОВ «Генеральне бюро планування України експерт», за яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_12 , належній на праві власності ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , складає 781140 грн.
-висновком судово-психіатричної експертизи №221 від 23.12.2020 року, згідно якого, ОСОБА_5 на момент інкримінованого правопорушення та на теперішній час страждав та страждає на хронічне психічне захворювання шизофренію, параноїдної форми, безперервний перебіг, параноїдний тип дефекту.

Судом першої інстанції вказаним доказам надано належної оцінки та, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України, тобто закінчений замах на умисне знищення або пошкодження чужого майна шляхом вибуху, що могло заподіяти майнову шкоду у особливо великих розмірах.

Що стосується доводів апеляційної скарги законного представника ОСОБА_5 , про те що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, то колегія суддів вважає такі доводи безпідставними та не бере їх до уваги, оскільки винуватість ОСОБА_5 у вчиненні суспільно небезпечного діяння підтверджується сукупністю доказів у своєму взаємозв`язку, які між собою органічно поєднуються були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, будь-яких даних, які б ставили під сумнів їх достовірність немає.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2).

За таких обставин вимоги апеляційної скарги сторони захисту про те, що ухвала суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що допущено істотні порушенні вимог кримінального процесуального закону, не підлягають задоволенню та спростовуються доказами, наведеними в ухвалі суду першої інстанції, що є послідовними та взаємоузгодженими, з якими також повністю погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а підстав для скасування судового рішення через обставини, які зазначені в апеляційній скарзі не має.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_5 ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2021 року, якою відносно ОСОБА_5 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді