ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/3658/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1 Номер провадження: 11-кп/819/73/22 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст. 286 ч. 3 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

представників потерпілого - ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000174 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника- ОСОБА_8 , прокурора у провадженні ОСОБА_13 на вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне Каховського району Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. Початок строку відбування покарання обчислено з моменту звернення вироку до виконання. Вирішено питання про судові витрати та речові докази. Запобіжний захід не обирався.

Суд встановив, що ОСОБА_7 17 травня 2019 року близько 15 години 30 хвилин в м. Таврійськ Херсонської області, керуючи автомобілем ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух автодорогою Нова Каховка Скадовськ, зі сторони м. Скадовськ у напрямку м. Нова Каховка Херсонської області, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, в порушення вимог п. п. 2.3 б), 12.4, 14.6 а) Правил дорожнього руху (далі ПДР), рухаючись зі швидкістю не менше 84…93 км/год, що перевищує дозволену в населеному пункті 50 км/год, в районі перехрестя з вул. У. Громової с. Плодове виконував обгін мопеду Suzuki, без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який виконував маневр повороту ліворуч, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів, у зв`язку з чим останньому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер на місці події; пасажиру мопеда Suzuki, без реєстраційного номеру, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці події.

Доводи та вимоги апеляційних скарг

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням. В обґрунтування апеляційних вимог посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що при призначенні покарання суд не врахував, що злочин вчинено з необережності, обставини, які б обтяжували покарання відсутні. Разом з цим ОСОБА_7 раніше не судимий, виплачує кредит за житло, має постійне місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання. ОСОБА_7 вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, намагався відшкодувати заподіяну злочином шкоду, активно сприяв слідству, що суд безпідставно не визнав обставинами, які пом`якшують покарання.

Крім того, вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, при оцінці судом доказів.

Зазначає, що склад злочину передбачає наявність його суб`єктивної, об`єктивної сторони та причинно-наслідкового зв`язку між злочинними діями/бездіяльністю та суспільно-небезпечними наслідками, що настали. Дослідженими судом доказами не доведено поза розумним сумнівом, що саме дії ОСОБА_7 перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП, оскільки жодним із висновків експерта напевно не встановлено, дії якого саме з водіїв перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з ДТП.

Не надав відповіді на це запитання суду і допитаний судом експерт ОСОБА_15 , у зв`язку з чим була призначена додаткова судова автотехнічна експертиза, проте вказаним висновком експерта вказане питання також належно не вирішено. Судом не встановлено характер дій водія мопеда, а саме чи порушував він Правила дорожнього руху, чи мав технічну можливість попередити настання ДТП, що є обов`язковим для з`ясування всіх обставин справи.

В ході призначеної судом додаткової автотехнічої експертизи ухвалою від 15.05.2020 року, 11.06.2020 року був проведений слідчий експеримент. Проте свідок ОСОБА_16 , який був очевидцем ДТП, участі у слідчому експерименті не приймав, є сумнів з приводу проведення цієї слідчої дії за ідентичних погодних умов. За наявності зарослів на узбіччі дороги, видимих стовпчиків, якщо вони були зарощені, результати слідчого експерименту не можуть бути достовірними, що тягне за собою недопустимість цього доказу, виходячи з правової позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові від 18.08.2020 року (справа № 628/2370/17).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вказує на незаконність вироку у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, просить вирок змінити, призначити йому за ч. 3 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину та батьків пенсійного віку, свою вину визнав у повному обсязі, щиро розкаявся, висловив жаль у скоєному, хоча цивільний позов і не заявлений, намагався перерахувати кошти потерпілому в рахунок відшкодування завданих збитків, багаторазово пожалкував про скоєне. Він працевлаштований, виплачує кредит за житло та не має наміру виїжджати з території України.

Суд безпідставно не визнав пом`якшуючими покарання обставинами його щире каяття, сприяння у розкритті злочину, добровільні дії, спрямовані на відшкодування шкоди.

Під час вчинення ДТП він перебував у тверезому стані, умови обраного відносно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту не порушував.

Відповідно до досудової доповіді органу пробації у нього низька оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, його виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі, отже є можливим звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_13 , посилаючись на невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, просить скасувати вирок в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Зазначає, що призначене ОСОБА_7 основне покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Суд залишив поза увагою характер й обсяг допущених обвинуваченим грубих порушень ПДР, а також того, що ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що на ділянці автомобільної дороги наявне перехрестя та встановлено обмеження швидкості руху, проігнорував наведені вимоги ПДР. Вважає, що суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті двох неповнолітніх дітей були породжені конкретними діями обвинуваченого, який свідомо порушив встановлену ПДР заборону на здійснення обгону на перехресті та не дотримався швидкісного режиму в межах населеного пункту. Звертає увагу також на те, що під час судового провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочині заперечував, фактичні обставини справи не визнавав та надавав показання, які явно суперечать зібраним у справі доказам. Крім того, вказує на те, що судом не було враховано позицію потерпілого (батька загиблих), який настоював на суворому покаранні та відмовився від будь-якої грошової компенсації завданої шкоди.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтримали свої апеляційні скарги та просили відхилити апеляційну скаргу прокурора у провадженні. Крім того, в ході апеляційного розгляду ОСОБА_7 вказав, що щиро жалкує про вчинене та просить вибачення у потерпілих.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу прокурора у провадженні, проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту заперечувала.

Потерпілий ОСОБА_10 та його представники ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали позицію прокурора.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позиції сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг та поданих заперечень, повторно дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

У відповідності до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у порушенні Правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть неповнолітніх потерпілих, відповідає обставинам, з`ясованим судом, встановленим під час кримінального провадження, підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеними у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим.

Доводи захисника про те, що жодним із висновків автотехнічних експертиз фактично не дано переконливої відповіді на запитання дії якого саме з водіїв перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП, що на думку захисту, тягне за собою розумний сумнів у винуватості саме ОСОБА_7 , є неприйнятими, оскільки місцевий суд обґрунтував свій висновок про перевищення засудженим дозволеної швидкості руху в межах населеного пункту та правил обгону, що потягло за собою ДТП, на підставі сукупності допустимих і належних доказів, які і дозволили суду першої інстанції встановити обставини ДТП відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

Так, суд належно критично оцінив показання обвинуваченого, про те, що він не перевищував допустиму у населеному пункті швидкість руху та саме водій мопеду різко змінив напрямок руху ліворуч, тому він не встиг загальмувати і уникнути зіткнення, оскільки висновком судової інженерно-транспортної експертизи № 175-АТ від 30.07.2019 року встановлено, що максимальній довжині сліду юзу зафіксованому на місці дорожньо-транспортної пригоди відповідає швидкість автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не менше 84…93 км/год.

Суд допитав ряд свідків, зокрема:

- ОСОБА_17 , який показав, що 17.05.2019 року близько 15.00 год. рухався на своєму автомобілі в м. Таврійськ у напрямку с. Цукури в потоці машин, на відстані приблизно 200-300 метрів побачив, як автомобіль ДЕУ білого кольору, що рухався у зустрічному напрямку, збив дітей на мопеді, які імовірно, виконували маневр повороту ліворуч в с. Плодове. ДТП мало місце в межах перехрестя на полосі руху мопеда близько осьової лінії під кутом 45 градусів до автомобіля ДЕУ;

- ОСОБА_18 , який показав, що 17.05.2019 року близько 15.30 год. він рухався на своєму автомобілі в м. Таврійськ у напрямку с. Чорнянка та біля повороту в с. Мічуріна (Плодове), сам момент зіткнення транспортних засобів не бачив, бачив лише як діти з мопеду падали на асфальт. Зупинився та підійшов до ОСОБА_7 , який стояв на узбіччі і сказав, що йшов на обгін і хлопчик на мопеді в останній момент виставив руку та повертав;

- ОСОБА_19 , який показав, що моменту зіткнення транспортних засобів не бачив, чув лише удар, вийшов на дорогу, побачив, що хлопець загинув, дівчинка була ще жива, викликав швидку допомогу, поліцію, намагався надати допомогу.

Ці показання є послідовними, узгоджуються з іншими доказами і сумнівів в їх достовірності у колегії суддів не викликають.

Суд також дослідив письмові докази, яким дав належну юридичну оцінку та які у сукупності з показаннями свідків доводять винуватість ОСОБА_7 у ДТП, зокрема:

-протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17.05.2019 року, яким зафіксовано місце ДТП, розташування транспортних засобів, трупів, сліди юзу, осипу скла, інші сліди ДТП. Вбачається, що ДТП сталося на Т-подібному перехресті з двома смугами руху, наявний дорожній знак «Головна дорога» за ходом руху транспортних засобів (том 1 а.п.124-145);

-протокол слідчого експерименту від 13.06.2019 року зі свідком ОСОБА_17 , в ході якого свідок відтворив обстановку та обставини події, зроблено відповідні заміри, якими встановлено, що в момент зіткнення відстань від переднього колеса мопеду до правого краю проїзної частини склала 2,2 м до границі проїзної частини вул. У.Громової склала 4,0 м, відстань від заднього колеса мопеду до правого краю проїзної частини склала 2,0 м (том 1 а.п.146-150),

-протокол слідчого експерименту від 17.07.2019 року за участі представників потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників (том1 а.п.151-155), в ході якого ОСОБА_7 відтворив обставини та обстановку пригоди;

-висновки судово-медичних експертиз трупів ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якими встановлено, що причиною смерті останніх стала саме ДТП за участі водія ОСОБА_7 ;

-висновки судових інженерно-транспортної експертиз № 128-АТ від 12.06.2019 року (том1 а.п.182-186); № 127-АТ від 12.06.2019 року (том1 а.п.189-192) щодо технічної справності транспортних засобів учасників ДТП,

-висновок судової транспортно-трасологічної експертизи № 130-АТ від 25.06.2019 року, відповідно до якого встановлено первісне контактування автомобіль ЗАЗ Lanos, з мопедом Suzuki Е111, та кут між повздовжніми вісями транспортних засобів, їх розташування в момент контактування по відношенню до краю проїзної частини (том1 а.п. 195-202);

-висновок судової інженерно-транспортної експертизи № 175-АТ від 30.07.2019 року, яким встановлено, що максимальній довжині сліду юзу зафіксованому на місці дорожньо-транспортної пригоди відповідає швидкість автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не менше 84…93 км/год. В момент первинного контактування автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з мопедом Suzuki Е111 без реєстраційного номеру, автомобіль колесами правого борту знаходився близько середини проїзної частини, тобто технічно в процесі обгону. Із наданого для дослідження об`єму даних та матеріалів справи встановлення питання про причинний зв`язок дій водіїв з виникненням події в рамках даного експертного дослідження виявилося неможливим (том1 а.п.206-211).

Допустимість, достовірність та належність цих доказів в апеляційних скаргах сторони захисту не оспорюється.

В ході судового слідства призначено та 11.06.2020 року проведено слідчий експеримент за участю потерпілого та його представників, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників, свідка ОСОБА_19 , спеціаліста ОСОБА_15 , в ході якого ОСОБА_7 , за пропозицією спеціаліста, розташував на дорозі експериментальні транспортні засоби у те положення, в якому вони знаходились в момент виникнення небезпеки, що зафіксовано в план-схемі (том2 а.п.60-69).

На підставі результатів слідчого експерименту призначено та проведено судову інженерно-транспортну експертизу, висновком якої № 118-АТ від 10.08.2020 року, встановлено, що дії водія ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не відповідали вимогам пунктів 12.4, 14.6 а) та 12.3 Правил дорожнього руху України, водій автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи в комплексі вимоги цих пунктів міг мати технічну можливість попередити настання ДТП (том 2 а.п.72-82).

Посилання в апеляційній скарзі захисника на недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту від 11 червня 2020 року та результатів додаткової експертизи, оскільки слідчий експеримент проведено без участі свідка ОСОБА_17 , суд апеляційної інстанції вважає безпідставним, оскільки відсутність вказаного свідка при проведенні слідчого експерименту не вплинула на об`єктивність зібраних в ході вказаної процесуальної дії даних.

У слідчому експерименті брали участь свідок ОСОБА_19 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники, потерпілий ОСОБА_10 та його представники та спеціаліст ОСОБА_15 , яким було роз`яснено їхні права та обов`язки, а свідка було попереджено про кримінальну відповідальність за ст.384, 385 КК України, а потерпілого - за ст.. 384 КК України. Фіксування процесуальної дії здійснювалося за допомогою фотоапарата, про що зазначено у протоколі слідчого експерименту, до протоколу долучені фотографії.

Протокол слідчого експерименту від 11 червня 2020 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченими ст. 240 цього Кодексу.

Натомість свідок ОСОБА_17 приймав участь в проведенні попереднього слідчого експерименту 13 червня 2019 року (том1 а.п.146), допустимість якого стороною захисту не оспорюється.

Посилання захисника на судову практику Верховного Суду із вказаного питання (справа №628/2370/17) суд апеляційної інстанції вважає непереконливим, оскільки в справі, що переглядалася слідчий експеримент було призначено за клопотанням сторони захисту та проведено без участі захисника, що стало підставою для визнання доказу недопустимим. Разом із цим ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року проведення слідчого експерименту призначено за клопотанням прокурора, та сторона захисту була присутня під час проведення цієї процесуальної дії.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не встановлено характер дій водія мопеда з огляду на те, що за кермом мопеду була 15-річна особа являються безпідставними, оскільки протиправність дій водія мопеду, який за версією сторони захисту міг також порушити ПДР, не виключає винуватості обвинуваченого.

Адже незалежно від причин виникнення небезпеки для руху ОСОБА_7 у даній дорожній обстановці зобов`язаний був дотримуватися ПДР, а саме п.12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год), п.14.6 а) (обгін на перехресті заборонено), п.2.3 б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі).

Натомість ОСОБА_7 будучи обізнаним, що на вказаній ділянці автомобільної дороги наявне перехрестя та встановлено обмеження швидкості руху проігнорував наведені вимоги ПДР, що не заперечується самим обвинуваченим.

Виходячи із фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті двох осіб були породжені конкретними діями обвинуваченого, який порушив встановлену ПДР заборону на здійснення обгону на перехресті та не дотримався швидкісного режиму, що свідчить про наявність обов`язкової ознаки об`єктивної сторони складу злочину причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_7 ПДР і зазначеними наслідками.

При цьому, як встановлено експертом у висновку №118-АТ від 10 серпня 2020 року, дотримуючись вимог п.12.4, 14.6 а) та 12.3 ПДР ОСОБА_7 міг мати технічну можливість попередити настання ДТП.

Натомість встановити характер належних дій водія мопеду Suzuki Е111, та технічну можливість попередити дану пригоду із наданого на дослідження об`єму даних та матеріалів справи в заданій до розгляду дорожній ситуації, в рамках експертного дослідження не представляється можливим, через технічну неспроможність показів водія автомобіля ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , про характер руху мопедиста та відсутність будь-яких даних про характер та параметри руху мопеду до моменту зіткнення, з моменту виникнення небезпеки для руху залежно від встановленої ситуації.

Посилання захисника на невірну дату зазначену у висновку експерта №118-АТ, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки наведений недолік фактично є опискою. При цьому, як вбачається із змісту вказаного документу в ньому наявні відомості про дату його складання на кожному аркуші поруч із нумерацією.

Отже, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невинуватість ОСОБА_7 є такими, що суперечать наведеним доказам, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості, колегія суддів визнає частково обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 основного покарання за ч. 3 ст. 286 КК на строк, ближчий до мінімального - у виді шести років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, послався на позитивні відомості про особу винного, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання та останнім місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно з досудовою доповіддю органу пробації має низькі ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, висловлював щирий жаль з приводу ДТП, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, оскільки суд в достатній мірі не врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з конкретних обставин його вчинення.

Як установлено судом апеляційної інстанції, суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті двох осіб були породжені конкретними діями ОСОБА_7 , який в межах населеного пункту порушив встановлену ПДР заборону на здійснення обгону на перехресті та не дотримався швидкісного режиму, що свідчить про наявність обов`язкової сторони складу злочину причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_7 вказаних вимог ПДР і зазначеними наслідками.

Разом із тим, такі дії ОСОБА_7 свідчить не лише про наявність причинного зв`язку між порушенням вимог ПДР і наслідками такого діяння, але й доводять зухвалий характер цих порушень та легковажність нехтування цими важливими вимогами щодо безпеки дорожнього руху.

При цьому, як констатовано експертом у висновку № 118-АТ від 10 серпня 2020 року, дотримуючись вимог п. 12.4, 14.6 а) та 12.3 ПДР, ОСОБА_7 міг мати технічну можливість попередити настання ДТП.

Однак, суд належним чином не врахував характер порушень останнім низки пунктів ПДР, насамперед, порушення встановленої ПДР заборони на здійснення обгону на перехресті та керування автомобілем зі швидкістю 84…93 км/год, що є значним перевищенням допустимої в населеному пункті швидкості 50 км/год, а також непоправну тяжкість наслідків цих порушень смерті двох неповнолітніх осіб, не достатньо врахував думку батька загиблих, який, відмовившись від грошової компенсації, наполягав на призначенні суворого покарання, зважаючи на непоправність наслідків, що настали.

Виходячи з наведеного, а також зважаючи на вказівки Верховного Суду у Постанові від 10.08.2021 року (том 3 а.п. 86-93) про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого основного покарання, що є обов`язковими для суду апеляційної інстанції в силу положень ч. 2, 3 ст. 439 КПК України, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк шість років, що наближено до мінімальної межі санкції вказаної норми, таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, в зв`язку з чим вирок суду в частині призначеного покарання належить скасувати відповідно до п. 2 ч.1 ст. 420 КПК та ухвалити новий вирок, яким посилити призначене обвинуваченому судом першої інстанції основне покарання.

Разом з цим, заявляючи вимогу про призначення ОСОБА_7 максимального розміру покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років прокурором належно не вмотивовано питання щодо призначення основного покарання саме у такому розмірі з огляду на межі покарання, визначені у санкції ч. 3 ст. 286 КК.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_7 вчинив злочин вперше (том 1 а.п. 220), виключно позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, має міцні соціальні зв`язки, проживав разом з дружиною, неповнолітньою дитиною, працював (том 1 а.п. 57, 58, 59, 229, 241, 242, 243, 244. 245; том 2 а.п. 1 ,2, 88, 90, 96, 149), на обліку нарколога та психіатра не перебуває (том 1 а.п. 234) відповідно до досудової доповіді органу пробації не становить високої небезпеки для суспільства та має низькі ризики повторного кримінального правопорушення (том 1 а.п 95-96), процесуальні обв`язки протягом усього перебігу кримінального провадження виконував належним чином, обставини, які б обтяжували покарання відсутні.

За такого колегія суддів не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 основного покарання у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 286 КК України, тому визнає за необхідне призначити ОСОБА_7 основне покарання за ст. 286 ч. 3 КК України в межах санкції вказаної норми закону на строк 8 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на максимальний строк.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково.

Враховуючи, що апеляційний суд визнав обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 основного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, протилежні доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо надмірної суворості призначеного покарання та можливість застосування положень ст. 75, 76 КК України, колегія суддів визнає такими, що задоволенню не підлягають з підстав, зазначених у мотивувальній частині вироку.

При цьому, доводи обвинуваченого та його захисника про безпідставне невизнання судом в якості обставин, що пом`якшують покарання щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, прагнення відшкодувати заподіяну злочином шкоду є неприйнятними, оскільки щире розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Однак, як встановлено судом, ОСОБА_7 в суді першої інстанції фактично не визнав своєї вини у вчиненні злочину, намагаючись перекласти провину на потерпілих, що є одним із доводів апеляційної скарги захисника.

При віднесенні активного сприяння у розкритті злочину до обставин, що пом`якшують покарання судам слід ретельно вивчати поведінку обвинуваченого, яка вказувала б на те, що саме за його сприяння розслідування злочину було поліпшено. Таких обставин колегією суддів не встановлено.
Те, що обвинувачений на момент вчинення злочину мав постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, працював, позитивно характеризувався, не перебував на обліку у нарколога або психіатра, мав спортивні досягнення (том 1 а.п. 64-85; том 2 а.п. 99-140), та після вчинення злочину переказав потерпілому 10150 грн. (том 1 а.п. 91), на переконання колегії суддів не є тими обставинами, які у контексті цієї справи істотно знижують тяжкість вчиненого злочину в значенні статті 75, 76 КК України.

За таких обставин, апеляційні вимоги сторони захисту про пом`якшення ОСОБА_7 основного покарання та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407, п. 2 ч. 1 ст. 420, п. 4 ч. 1 ст. 409, ч. 2, 3 ст. 439 КПК України

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника- ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 листопада 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 286 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі строком на вісім років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4