Провадження № 11-кп/4820/673/21
Справа № 682/1382/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2021 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 червня 2021 року за № 0000141 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2021 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Славута Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який непрацевлаштований, має інвалідність 3 групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 09 червня 2021 року Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з іспитовим строком 3 роки;

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.
На підставі ч. 1 ст. 72 КК України, шляхом переведення менш суворого виду покарання у більш суворий, переведено призначене ОСОБА_7 покарання у виді 200 годин громадських робіт у 25 днів позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання призначеного за новим вироком повністю приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців 25 днів.
До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із зали суду.

За вироком суду, 21 червня 2021 року, приблизно о 18 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в житловій кімнаті будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин розпочав словесний конфлікт з батьком ОСОБА_9 .

Під час даного конфлікту ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 три удари кулаком правої руки в обличчя, один удар кулаком правої руки в область правого передпліччя та один удар кулаком правої руки в грудну клітину зліва, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: синця навколо лівого ока, синця в лівій виличній ділянці голови, садно на слизовій оболонці верхньої губи, синця на задній поверхні правого плеча, синця на поверхні правого передпліччя, синця на передній поверхні грудної клітки зліва, які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості.

Своїми умисними діями, які виразились в спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Непогоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у виді обмеження волі.

Вважає, що призначене йому покарання є суворим.

Суд першої інстанції не врахував, що він є інвалідом 3 групи, хворіє на гепатит С, а також є ВІЛ-інфікованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК України, жодною стороною кримінального провадження не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, кваліфіковано правильно.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в абз. 2 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові Пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.
Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд врахував: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком; особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, є конфліктним, ніде не працює, не дотримується правил добросусідства; обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання. Обставинами, що пом`якшили покарання ОСОБА_7 стали щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставиною, що обтяжила покарання ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах батька.
Суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку, встановленого вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року, за яким його засуджено за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців з іспитовим строком 3 роки. Крім того, колегія суддів враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, за яким ОСОБА_7 було засуджено вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року, останній також вчинив щодо особи, з якою він перебуває у сімейних відносинах бабусі ОСОБА_10 .
Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та вчинив нове кримінальне правопорушення за короткий проміжок часу, що свідчить про його стійку антисоціальну поведінку та схильність до вчинення кримінальних правопорушень.

Посилання ОСОБА_7 на те, що призначене йому покарання є суворим, апеляційний суд не бере до уваги.
Так, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення (п. 1, ч. 1 ст. 65 КК України).
Санкція ч. 1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.
З огляду на вказане, а також на те, що ОСОБА_7 ніде не працює, суд першої інстанції правильно призначив йому покарання у виді 200 годин громадських робіт в межах санкції статті, а тому підстав для зменшення призначеного покарання або призначення іншого покарання, колегія суддів не вбачає.

Щодо твердження ОСОБА_7 про неврахування суд першої інстанції того, що він є інвалідом 3 групи, хворіє на гепатит С, а також є ВІЛ-інфікованим, то такі не є беззаперечною підставою для звільнення його від відбування покарання або ж пом`якшення такого. Крім того, обвинуваченим не доведено будь-якими належними та допустимими доказами наявності у нього зазначених захворювань, відсутні такі і в матерівалах кримінального провадження.

Доводи апелянта про необхідність призначення йому покарання у виді обмеження волі не знайшли правових підстав.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (ч. 1 ст. 71 КК України).

Згідно з пп. г) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 червня 2021 року ОСОБА_7 було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Під час іспитового строку 21 червня 2021 року обвинувачений вчинив нове кримінальне правопорушення, за яке вироком суду призначено 200 годин громадських робіт.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, при ухвалені оскаржуваного вироку, правильно перевів менш суворий вид покарання (200 годин громадських робіт) в більш суворий вид (25 днів позбавлення волі) та повністю приєднав невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком від 09 червня 2021 року.
Таке рішення суду першої інстанції відповідає висновку Обєднаної палати від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18) щодо правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи. У такому випадку слід керуватись саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Якщо злочин, за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне прокарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.

Усі обставини, на які посилається в поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , були враховані судом першої інстанції під час призначення йому покарання.

Підстав для пом`якшення покарання, як того просить апелянт в своїй апеляційній скарзі, немає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримаються під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4