Ухвала

Іменем України
1 вересня 2021 року

м. Київ
провадження № 51-4259 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2021 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Хотинського районного суду Чернівецької області від 7 серпня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, 13 квітня 2021 року звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на 1 рік 6 місяців.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2021 року - без змін.
За вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим у тому, що він 13 квітня 2021 року в м. Хотин Чернівецької області, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з під`їзду багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , викрав велосипед марки «Ardis», моделі «Pegi 26», чим завдав потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2311,50 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить вирок і ухвалу в частині призначеного засудженому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України змінити: звільнити від відбування призначеного покарання у виді 1 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням із застосуванням іспитового строку . Зазначає, що суди не врахували всіх обставини, що пом`якшують покарання, усіх даних про особу винного, що призвело до призначення надто суворого покарання.
Мотиви Суду
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 не оскаржує висновків суду в частині доведеності винуватості та кваліфікацію дій засудженого. Натомість, вказує на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_5 через суворість.
На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.
Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Обираючи засудженому міру примусу, суд послався на ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є нетяжким, обставини, які пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення), обставини, що обтяжують покарання (рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння), враховано дані про особу винного, який неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується негативно, неодружений, на утриманні дітей не має, перебуває на обліку у лікаря-нарколога з 2005 року, завдану матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував, а тому призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.
Апеляційний суд погодився із висновками місцевого суду, та вказав, що судом належним чином вмотивовано призначене ОСОБА_5 покарання.
Що стосується позиції сторони захисту про звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, то слід зазначити наступне.
Стаття 75 КК України передбачає, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам, наведеними у касаційній скарзі, та вказав, що відсутні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання , оскільки він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості , не сприяло його виправленню та не запобігло вчиненню нових правопорушень. Після відбуття чергового покарання за вчинення крадіжки, в день свого звільнення, він знову вчинив крадіжку.
Ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом у ході розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, дані про його особу та усі обставини справи не дають підстав для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Суд вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення нових злочинів.
Висновки судів попередніх інстанцій зроблено з дотриманням принципів законності, індивідуалізації та справедливості призначення покарання.
Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень.
Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані до неї копії оскаржуваних судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги захисника немає.

З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хотинського районного суду Чернівецької області від 23 червня 2021 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 серпня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7