Подільський районний суд міста Києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року місто Київ

Слідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: представника заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

06.09.2021 р. адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, в порядку ст.174 КПК України, в якому просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30 липня 2021 року у справі № 758/10430/21 (слідчий суддя ОСОБА_7 ): арешт, на вилучені грошові кошти: 1 купюра номіналом 200 грн. серія та номер: ДВ2412230, 2 купюри номіналом 100 грн. серія та номер: МР4364295 та УБ8534220, 2 купюри номіналом по 50 грн. серія та номер: СС4522429 та СЛ2840015, 3 пластикові банки з надписом «Автопаста», карта Киянина № НОМЕР_1 , банківська картка Mono Bank (Universal Bank) № НОМЕР_2 , мобільний телефон в помаранчевому полімерному чохлі Iphone 12 Imei1: НОМЕР_3 , Imei2: НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора Vodafone з написом НОМЕР_5 та мобільний телефон в жовтому полімерному чохлі, Iphone 8 Imei: НОМЕР_6 , з сім карткою мобільного оператора Vodafone з написом НОМЕР_7 .

В обґрунтування посилається на те, що Подільським РУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0376 від 27.07.2021, за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України. 27.07.2021 року ОСОБА_6 затриманий слідчим Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України. Відповідно до протоколу затримання особи за підозрою у вчиненні злочину від 27.07.2021 року, під час особистого обшуку ОСОБА_6 , серед іншого, було вилучено: мобільний телефон марки «Айфон 11», який знаходився в оранжевому чохлі; мобільний телефон марки «Айфон 8», який знаходився в жовтому чохлі; грошові кошти: одна купюра номіналом 200 грн. серія ДВ № 2412230, одна купюра номіналом 100 грн. серія МР № 4364295, одна купюра номіналом 100 грн. серія УБ № 8534220; одна купюра номіналом 50 грн. серія СЛ № 2840015, одна купюра номіналом 50 грн. серія СС № 4522429; дві пластикові картки.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року у справі № 758/10430/21, клопотання слідчого Подільського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0001376 задоволено та накладено арешт на вилучені грошові кошти: 1 купюра номіналом 200 грн. серія та номер: ДВ2412230, 2 купюри номіналом 100 грн. серія та номер: МР4364295 та УБ8534220, 2 купюри номіналом по 50 грн. серія та номер: СС4522429 та СЛ2840015, 3 пластикові банки з надписом «Автопаста», карта Киянина №100022, банківська картка Mono Bank (Universal Bank) № НОМЕР_2 , мобільний телефон в помаранчевому полімерному чохлі Iphone 12 Imei1: НОМЕР_3 , Imei2: НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора Vodafone з написом НОМЕР_5 та мобільний телефон в жовтому полімерному чохлі, Iphone 8 Imei: НОМЕР_6 , з сім карткою мобільного оператора Vodafone з написом НОМЕР_7 .

Зазначає, що накладений ухвалою слідчого судді арешт вилучених в ході особистого обшуку ОСОБА_6 речей та грошових коштів є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки при вирішенні питання арешту майна з метою забезпечення можливої конфіскації, слідчий суддя не врахував вимоги Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якого, вилучені речі та грошові кошти під час особистого обшуку ОСОБА_6 не входять до переліку майна, на яке може бути звернено стягнення.

В судовому засіданні представник власника майна просив задовольнити клопотання.

Слідчий в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання, просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Відповідно до положень п.п. 2 п. 2.6 розділу 2 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального проваджений, заслуханого та обговорено на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яке відбулось 07 лютого 2014 року (надалі - «Узагальнення»), арешт може бути накладено на майно підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння. Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які з силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна. Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним. З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Із мотивувальної частини ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2021 вбачається, що підставами накладення арешту на вилучені речі, які належать ОСОБА_6 є, зокрема, забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадження.

Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування.

Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, як вбачається з наданих документів, в провадженні Подільського УП ГУНП в м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001376 від 27.07.2021 р., розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, за фактом незаконного придбання та зберігання психотропних речовин, з метою збуту, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини у великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2021 р. (справа № 758/10430/21) клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві та накладено арешт на вилучені грошові кошти: 1 купюра номіналом 200 грн. серія та номер: ДВ2412230, 2 купюри номіналом 100 грн. серія та номер: МР4364295 та УБ8534220, 2 купюри номіналом по 50 грн. серія та номер: СС4522429 та СЛ2840015, 3 пластикові банки з надписом «Автопаста», карта Киянина №100022, банківська картка Mono Bank (Universal Bank) № НОМЕР_2 , мобільний телефон в помаранчевому полімерному чохлі Iphone 12 Imei1: НОМЕР_3 , Imei2: НОМЕР_4 з сім карткою мобільного оператора Vodafone з написом НОМЕР_5 та мобільний телефон в жовтому полімерному чохлі, Iphone 8 Imei: НОМЕР_6 , з сім карткою мобільного оператора Vodafone з написом НОМЕР_7 , які належать ОСОБА_6 ..

Як вбачається з ухвали слідчого судді, накладаючи арешт, суд виходив з відповідності даного майна критеріям речових доказів, оскільки воно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально-протиправних дій. На це майно накладено арешт з метою його збереження.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приписами частини першої статті 1 Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Варто зазначити, що Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також, відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Враховуючи, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 27.07.2021 року, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 30.07.2021 року, слідчий суддя дійшов висновку, що арешт накладено обґрунтовано, є наявною потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження арешт вилучених речей, окрім карти Киянина № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , яка не має доказового значення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином арешт, накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2021 року у справі № 758/10430/21 на вилучені речі, підлягає скасуванню в частині карти Киянина № 100022, а клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.170, 174, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва ОСОБА_7 від 30 липня 2021 року, в рамках кримінального провадження №0001376 від 27 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, арешт майна, а саме картки Киянина № НОМЕР_1 , вилученої у ОСОБА_6 .

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 14 вересня 2021 року о 15 год. 00 хв.

Cлідчий суддя Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_1