ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/180/22 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Справа № 629/3629/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого- ОСОБА_1 ,
суддів- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря- ОСОБА_5 ,
прокурора- ОСОБА_6 ,
обвинуваченого- ОСОБА_7 ,
захисника- ОСОБА_8 ,
потерпілої- ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харковав режимі відеоконференцзв`язку апеляційні скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000819 від 28.06.2020, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною 2 статті 286 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, одруженого, із середньою-спеціальною освітою, працюючого машиністом на Харківській дирекції залізничних перевезень ДН 2 ПАТ «Укрзалізниця», зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.

Відповідно до статті 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування основного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нових злочинів та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили залишено обвинуваченому раніше обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення судової автотехнічної експертизи № 7/1090СЕ-20 від 24.07.2020 року у розмірі 1961,40 грн.

Вирішено долю речових доказів відповідно до статті 100 КПК України.

Знято арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.06.2020 року, на автомобіль Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_1 .

Вказаним вироком встановлено, що 28.06.2020 року приблизно о 12-35 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував власним технічно справним автомобілем Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_1 , на якому він рухався по вул. Центральній, в с. Садове, Лозівського району, Харківської області, зі сторони с. Надеждівки в напрямку с. Іванівки, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Під час руху ОСОБА_7 наближаючись до будинку АДРЕСА_2 , порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.», діючи необережно, не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, не урахував дорожню обстановку, не обрав таку швидкість руху і такі прийоми керування, які б дозволяли постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, у зв`язку з чим допустив неконтрольований рух власного автомобіля на ліве узбіччя по ходу напрямку його руху, з подальшим перекиданням автомобіля на праве узбіччя, внаслідок чого пасажир автомобіля Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні, помер на місці події.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-17/162-ЛЗ/20 від 23.07.2020 року причиною смерті ОСОБА_10 стала несумісна з життям тупа травма голови, яка утворилась в умовах дорожньо-транспортної пригоди та знаходиться в причинному зв`язку з настанням смерті.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи №7/1090СЕ-20 від 24.07.2020 року у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Lifan 520 GХ р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з подією та її наслідками.

Не погодившись з вказаним вироком, перший заступник керівника Харківської обласної прокуратури та захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Прокурор в поданій апеляційній скарзі просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 скасувати в частині призначеного покарання в зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за частиною 2 статті 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не в повній мірі враховано вчинення ОСОБА_7 тяжкого злочину, внаслідок якого загинув потерпілий ОСОБА_10 , перебування ОСОБА_7 на момент вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, невідшкодування матеріальної та моральної шкоди в повній мірі, а тому вважає призначене покарання недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 вересня 2020 року в частині виключення обставини, яка обтяжує вину, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та зменшення строку призначеного додаткового покарання у виді позбавлення прав керувати транспортними засобами до 1 року, в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, працює, одружений, не перебуває на спеціалізованих обліках, має на утримання доньку інваліда дитинства 3 групи, позитивно характеризується за місцем роботи.

Окрім цього вказує, що суд безпідставно вказав, як обставину, що обтяжує покарання скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ця обставина вказана у фабулі обвинувачення, як складова частина об`єктивної сторони злочину. Також зазначає, що під час судових дебатів стороною обвинувачення було запропоновано призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення із застосуванням статті 75 КК України з іспитовим строком 3 роки та не висувалась вимога щодо призначення додаткового покарання.

Зауважує, що відповідно до Постанови Верховного Суду санкція частини 2 статті 286 КК України з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами так і не застосовувати таке покарання до особи.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу та відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій за частиною 2 статті 286 КК України в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому відповідно до статті 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Згідно з частиною 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

За змістом статті 65 КК України при призначені покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З вимог частини 1 статті 75 КК України слідує, що при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років суд вправі прийняти рішення про звільнення особи від відбування, якщо з урахуванням тяжкості злочину особи винного та інших обставин справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Санкція частини 2 статті 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, і мотивуючи можливість застосування до нього положень статті 75 КК України, суд першої інстанції зазначив, про наявність обставин, що пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, та обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію потерпілої ОСОБА_11 , яка не заперечувала проти застосування до обвинуваченого статті 75 КК України, врахував позицію представника державного обвинувачення щодо призначення покарання з випробуванням, та дійшов висновку про призначення покарання ОСОБА_7 в межах санкції частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі та на підставі статті 75 КК України вважав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України.

В той же час, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не в повній мірі дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, неналежно оцінив обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Зокрема, судом першої інстанції належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вчинене у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, тобто джерела підвищеної небезпеки, а також тяжкість наслідків, які настали в результаті скоєного правопорушення та які є незворотними, оскільки призвели до загибелі потерпілого.

Крім того, дане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти безпеки руху, яке ОСОБА_7 вчинив внаслідок грубого порушення вимог пунктів 2.9 «а», 12.1 Правил дорожнього руху, що призвело до незворотних наслідків, а відтак думка потерпілої ОСОБА_11 щодо виду покарання, не є вирішальною.

За наведених обставин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, незворотності наслідків, які настали, колегія суддів, вважає неприпустимим звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Що стосується щирого каяття та відшкодування потерпілим завданих збитків за наявності вказаних вище обставин, то це не є підставою для застосування статті 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи обставини справи та дані про особу ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку, що лише покарання у виді реального позбавлення волі у межах санкції частини 2 статті 286 КК України здатне досягти мети покарання визначеної в статті 50 КК України.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів враховує позицію потерпілих, які не мали до нього претензій та не заявляли цивільних позовів.

З цих же підстав та з урахуванням даних про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, кримінальне правопорушення скоєне з необережності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває має на утриманні доньку-інваліда ІІІ групи ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем роботи характеризується позитивно, колегія суддів вважає, що запропоноване прокурором в апеляційній скарзі покарання у виді 5 років позбавлення волі є занадто суворим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання, за своїм видом та розміром є справедливим і підстав для застосування більш суворого за своїм розміром покарання - не вбачає, але вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, що належить відбувати реально, оскільки щире каяття та відшкодування завданих збитків саме по собі, за наявності вищевказаних обставин, не є підставою для застосування статті 75 КК України і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 щодо виключення обставини, яка обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та зменшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції обвинувачений визнав обставини вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим кримінальне провадження в суді першої інстанції було розглянуто в порядку, передбаченому частиною 3 статті 349 КПК України, проти чого не заперечував і обвинувачений.

На підставі вищевикладеного, доводи апеляційної скарги захисника про зменшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами є також безпідставними, так як дане кримінальне правопорушення відноситься до злочинів проти безпеки дорожнього руху.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне на підставі пункту 4 частини 1 статті 409 КПК України вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, і відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 420 КПК України ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді і розмірі визначеному судом першої інстанції, без застосування положень статті75 КК України.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія судів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30.09.2020 у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Початок строку відбування ОСОБА_7 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: