ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/383/20 Номер провадження 11-кп/814/876/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження № 0000023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 07 травня 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий в АДРЕСА_2 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, працюючого автослюсарем у ТОВ «Диканька-Млин», раніше не судимий,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

До набрання вироком законної сили обрано відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту взяття обвинуваченого під варту в залі суду, а саме з 07 травня 2021 року.
В зв`язку з відсутністю предмету спору, провадження за цивільним позовом прокурора до обвинуваченого про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого закрито.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 200 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено.
Згідно з вироком суду, Близько 10-00 год. 01 лютого 2020 року в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » розташованого за адресою: АДРЕСА_3 на ґрунті існуючих неприязних стосунків у ОСОБА_8 виник конфлікт з іншим відвідувачем даного кафе ОСОБА_10 .
В ході даного конфлікту, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 два удари кулаком лівої руки в обличчя, в область правого ока.
Продовжуючи свої дії та керуючись вищенаведеним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , знаходячись разом з останнім за приміщенням магазину «Кулиничі», куди вони на вимогу обвинуваченого вийшли для продовження з`ясування стосунків, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки в область лівого вуха, від якого останній упав колінами на землю. Під час знаходження потерпілого в даному положенні ОСОБА_8 наніс йому удар правою ногою у взутті в ліву частину тулубу від чого потерпілий ОСОБА_10 впав на землю та знаходився лежачи на животі обличчям донизу. Під час перебування потерпілого в такому положенні ОСОБА_8 наніс йому не менше 5 ударів ногою у взутті в ділянку грудної клітини ліворуч.
Після цього ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 , який в той час знаходився в положенні стоячи та тримав в руках кусок цегли для самозахисту, удар правою рукою в область лівого вуха, довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця та спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки; переломів заднього відрізку 6,7,8,9,10-го ребер зліва з розвитком лівобічного парціального пневмотораксу та згорнутого гемотораксу і підшкірної емфіземи, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя; саден, синців шкіри виличної скроневої ділянки зліва, які у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про зміну вироку районного суду в частині призначення покарання, просить на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Цивільний позов потерпілого задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 6 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом при постановленні вироку не взято до уваги відсутність обтяжуючих покарання обставин. У вироку суд не вірно зазначив, що обвинувачений вину у скоєному не визнав, хоча вина обвинуваченим у суді першої інстанції була визнана.

Також, судом не повно враховано особу обвинуваченого та обставини по справі. Зазначає, що обвинуваченим повністю відшкодовану спричинену матеріальну шкоду потерпілому, що підтверджено документально. Також, потерпілому перераховано 1000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Обвинувачений не погоджується з призначеним розміром відшкодування моральної шкоди потерпілому, оскільки вважає, що суд поверхнево дослідив обставини викладені потерпілим на підтвердження своїх позовних вимог і оцінив розмір моральної шкоди спираючись лише на свідчення потерпілого та свідка ОСОБА_11 , яка є заінтересованою особою та перебуває з потерпілим в цивільно-шлюбних відносинах.

На адресу апеляційного суду від адвоката ОСОБА_9 в інтересах потерпілого ОСОБА_10 та від самого потерпілого ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 в якій останні просять залишити її без задоволення, а вирок районного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого та його представника про законність вироку суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , в достатній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Обставини вчинення злочину обвинуваченим не оспорюються, не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до положень ст.404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині призначення судом занадто суворого покарання, колегія суддів вважає непереконливими, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є умисним тяжким злочином, обставину, що пом`якшує покарання, а саме добровільне відшкодування частини завданого збитку, конкретні обставини вчиненого злочину, а саме його зухвалість, яка характеризується побиттям обвинуваченим потерпілого з використанням малозначного приводу, в громадському місці та на очах у його співмешканки, припинення побиття потерпілого лише після втручання в бійку іншої особи, значні негативні наслідки для здоров`я потерплого, особу обвинуваченого, зокрема його намагання перекласти значну частину відповідальності на самого потерпілого, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обставин, що його обтяжують, позицію потерплого який наполягав на найсуворішому покаранні у вигляді позбавлення волі, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його поведінку під час вчинення злочину так і після цього, ставленням до скоєного яке, на думку суду є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння та намаганням применшити суспільну небезпечність своїх протиправних дій.

Що стосується доводів обвинуваченого про наявні підстави для застосування ст. 75 КК України, то вони є безпідставними, оскільки обвинуваченим скоєно тяжкий злочин, а позитивна характеристика ОСОБА_8 та необхідність догляду за матір`ю пенсіонеркою, не є обставинами, які дають підстави для безумовного застосування положень ст.75 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких підстав колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і підстави для застосування ст. 75 КК України відсутні.

Отже, призначене судом ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, яке не є максимальним, відповідно санкції ч.1 ст. 121 КК України, призначене із врахуванням тяжкості вчиненого злочину, характеру та ступеню суспільної небезпечності, обставину, яка пом`якшує покарання, даних про особу обвинуваченого, у тому числі і ті, які просить врахувати в апеляційній скарзі обвинувачений, а тому є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, як просить обвинувачений, колегією суддів не встановлено.

Щодо апеляційних вимог обвинуваченого в частині зменшення розміру моральної шкоди, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст.ст.1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Розмір моральної шкоди повинен бути адекватним завданим моральним стражданням, при цьому слід враховувати вимоги розумності та справедливості.

При встановлені розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції враховував характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав потерпілий їх глибину, тривалість, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті.

Розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати вимогам розумності і справедливості і не може вважатись явно завищеним або надмірним.

На переконання колегії суддів, із врахуванням характеру та обсягу душевних і психічних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , стягнута судом на його користь сума грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі по 200 000 грн., є обґрунтованою.

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а відтак, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, і не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних вимог щодо зменшення розміру позову.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд приходить до переконання, що підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого необхідно відмовити, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376 404, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Шишацького районного суду Полтавської області від 07 травня 2021 року стосовно ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена на протязі 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим у той же строк з моменту отримання копії судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .