Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

6 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Київський слідчий ізолятор матеріали кримінального провадження № 0000758 щодо ОСОБА_8 і

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Клавдієво-Тарасове Бородянського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 29 жовтня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Бородянським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 обвинувачуються в тому, що 5 грудня 2019 року в період з 17 до 19 години вони, перебуваючи за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , під час спільного вживання з ОСОБА_9 алкогольних напоїв, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово після того, як ОСОБА_9 виразився в бік ОСОБА_7 і ОСОБА_8 образливими словами, діючи умисно, групою осіб, нанесли ОСОБА_9 удари по голові, від яких той впав, і, продовжуючи свої дії, нанесли ОСОБА_9 , який лежав на підлозі, не менше 11 ударів у голову, не менше 12 ударів по тулубу, не менше 4 ударів по сідницях і 1 удару по лівій гомілці, чим заподіяли тілесні ушкодження, в тому числі внутрішньочерепну травму, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень і спричинила смерть потерпілого на місці.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29.10.2021 ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 28.12.2021.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зазначає, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом строку зменшуються ризики, які слугували підставами для тримання особи під вартою. Зі спливом певного часу лише тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. Такі підстави мають бути чітко вказані, а сама лише тяжкість вчиненого злочину не може бути покладена в обґрунтування необхідності продовження тримання під вартою (рішення у справах Єлоєв проти України, Фельдман проти України, Мамедов проти Росії).

Однак всупереч приписам ст.ст.184, 199, 331 КПК України прокурор не надав суду докази, які б доводили існування ризиків переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Захисник наголошує на тому, що ОСОБА_7 не перебував у розшуку, самостійно прибув до управління поліції, щоб дати показання про відомі йому обставини кримінального правопорушення, і лише після цього був затриманий. Всі заявлені стороною обвинувачення свідки і потерпіла вже допитані судом, і ніхто з них не був очевидцем кримінального правопорушення. Відповідно до практики ЄСПЛ ризик впливу може мати місце на початку слідства, але після допиту свідків даний ризик перестає бути визначальним (рішення у справі Летельє проти Франції). До того ж, під час допиту в судовому засіданні потерпіла не змогла пояснити, яким чином його підзахисний може на неї впливати. Після дослідження всіх доказів сторони обвинувачення та переходу до дослідження доказів сторони захисту ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на переконання захисника, не може існувати апріорі.

Між тим, суд погодився з доводами у клопотанні прокурора і в ухвалі вказав, що тяжкість покарання може бути підставою для тримання особи під вартою лише в сукупності з іншими обставинами, тобто ризиками, які не доведені, що є неприпустимим. Також суд послався на рішення ЄСПЛ у справі Лабіта проти Італії, зокрема, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу. Однак зі змісту цього рішення випливає, що особа підозрювалась у тому, що вона є членом мафії, що вказувало на суспільний інтерес до даної справи через вплив організованого злочинного угрупування на державні органи Італії. Оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 і ОСОБА_3 стосується побутового кримінального правопорушення, посилання на вказане рішення, на переконання захисника, є недоречним. Також, посилаючись на рішення у справі Ілійков проти Болгарії, суд лише частково виклав висновок ЄСПЛ у контексті оцінювання ризику переховування в залежності від тяжкості покарання.

Наголошує захисник і на тому, що твердження прокурора про відсутність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не відповідають дійсності, оскільки його підзахисний має матір, з якою проживає за однією адресою, та сестру, з якою підтримує близькі родинні відносини, має зареєстроване місце проживання, що вказує про можливість застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Крім того, захисник просить поновити строк апеляційного оскарження, поважність причин пропуску якого мотивує тим, що 29.10.2021 суд оголосив лише вступну та резолютивну частини ухвали, і відсутність повного тексту унеможливила реалізацію стороною захисту права на апеляційне оскарження. Копія ухвали направлена захиснику 15.11.2021, отримана 19.11.2021, і протягом п`яти днів після цього підготовлена та подана апеляційна скарга.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог п.11 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Апеляційну скаргу захисник подав 24.11.2021, тобто з пропуском встановленого законом строку. Враховуючи те, що суд обмежився оголошенням резолютивної частини ухвали, її повний текст захисник отримав 19.11.2021, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а виготовлення обґрунтованої апеляційної скарги потребує ознайомлення зі змістом оскарженого рішення, строк апеляційного оскарження пропущений з поважних причин і підлягає поновленню.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Цією ж главою, зокрема, ст.199 КПК України передбачено і порядок продовження строку тримання під вартою, питання про що вирішується судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання прокурора судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа Панченко проти Росії).

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа Бекчиєв проти Молдови).

Суд врахував обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим, адже він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, а також взяв до уваги дані про особу обвинуваченого, який ніде не працює, не має джерела доходу, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення.

І стороною захисту не заперечується, що ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_9 намагався сховати його тіло і на деякий час залишив місце проживання, про що зазначив у клопотанні прокурор.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Твердження про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків з огляду на зареєстроване місце проживання, де він мешкає разом з матір`ю, та підтримання родинних відносин з сестрою, якими захисник намагається довести доцільність застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, є непереконливими, зважаючи на вказані раніше обставини, відсутність у обвинуваченого власної сім`ї та роботи.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області 29 жовтня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3