ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2911/21 Справа № 212/8428/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (приймає участь в

режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0001772 за апеляційними скаргами прокурора Криворізької північної окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Єреван, Республіка Вірменія, громадянин Республіки Вірменія, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз:
- 19.05.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.246, ст.75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років; на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 1 місяць.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, оскільки відкрите викрадення майна відноситься до категорії злочинів проти власності, які мають суттєву суспільну небезпеку, адже посягають на реалізацію конституційних гарантій захисту всіх форм власності від злочинних посягань.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині призначеного покарання, зазначає, що суд не взяв до уваги те, що він повністю визнав свою вину, розкаявся, відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, а також, що на його утриманні перебуває бабуся, похилого віку, яка страждає на певні захворювання, та у якої інших рідних, окрім нього, не має.
Зазначає, що до взяття його під варту він не намагався переховуватись, при цьому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; на підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.05.2020 року, та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць; також вирішено питання щодо речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 , 06.10.2020, приблизно о 13.30 годині проходив поблизу будинку №48 по вулиці Едуара Фукса в місті Кривому Розі, де на лавці біля під`їзду №3 помітив раніше незнайомого йому чоловіка, а саме потерпілого ОСОБА_8 , який тримав в руках власний мобільний телефон марки «ZTE Blade А7», чорного кольору. В цей час у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.
Того ж дня, приблизно о 13.40 годині, ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, із корисливих намірів, знаходячись у дворі будинку №48 по вулиці Едуарда Фукса в Покровському районі м. Кривого Рогу, усвідомлюючи, що його дії очевидні для потерпілого ОСОБА_8 та оточуючих, під час спілкування із потерпілим, в ході якого між останніми виник словесний конфлікт, шляхом ривку відкрито викрав з рук потерпілого мобільний телефон марки «ZTE Blade А7» в корпусі чорного кольору, ІМЕ1: НОМЕР_1 , вартістю 2554,24 грн.
Після чого, ОСОБА_7 продовжуючи свій злочинний умисел, з метою власного збагачення, усвідомлюючи, що його дії очевидні для потерпілого та оточуючих, відійшов в бік на деяку відстань, не зважаючи на те, що потерпілий намагався наздогнати його, та забрати належне йому майно. В цей час ОСОБА_7 , з метою подавлення волі до супротиву потерпілого ОСОБА_8 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс йому не менше одного удару лівою рукою в область обличчя з права.
Після чого, ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 2554,24 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала вимоги апеляційної скарги прокурора та заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 за кримінальним законом та доведеність його вини в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, що застосована відповідно до ч.2 ст.4 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працює, а також, що потерпілий претензій до обвинуваченого не має; обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів; обставин, що пом`якшують покарання - не встановлено.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 покарання було призначено судом з урахуванням всіх обставин, передбачених ст.65 КК України, та наслідків вчиненого кримінального правопорушення.
Таким чином, вимога прокурора щодо призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор, не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.
Доводи обвинуваченого про те, що на його утриманні перебуває бабуся, похилого віку, яка страждає на певні захворювання, та у якої інших рідних, окрім нього, не має, а також, що до взяття його під варту він не намагався переховуватись не є обставинами, які можуть знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину.
Посилання обвинуваченого на те, що він повністю визнав свою вину, розкаявся є безпідставним, оскільки з показів, наданих обвинуваченим ОСОБА_7 в суді першої інстанції, вбачається, що він свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, що не може свідчити про щире каяття.
Твердження обвинуваченого про те, що він відшкодував потерпілому матеріальну шкоду, є безпідставним, оскільки шкода, завдана обвинуваченим потерпілому ОСОБА_8 була відшкодована шляхом повернення викраденого майна працівниками поліції (а.п. 146), а не бажанням ОСОБА_7 виправити ситуацію.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказана обставина не була встановлена як на досудовому слідстві, оскільки вона не зазначена в обвинувальному акті (а.п. 5), так і в судовому засіданні суду першої інстанції.
Крім того, колегія суддів вважає, що вказані обвинуваченим обставини не можуть бути підставами для призначення йому покарання із застосуванням ст.ст. 75, 69 КК України, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, особи обвинуваченого, який раніше судимий, виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора щодо пом`якшення або призначення більш суворого покарання обвинуваченому не підлягають задоволенню.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.
Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого, вважаючи доводи останніх не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Криворізької північної окружної прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року залишити без задоволення.
Вирок Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4