ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справи: 654/2899/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/1055/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
У Х В А Л А
іменем України
28 грудня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 жовтня 2021 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Луковиця, Глибоцького району, Чернівецької області, громадянина України, проживаючого до арешту за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
засудженого 23.11.2016 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області за ч.3 ст.187 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.
Зараховано в строк відбування покарання строк тримання під вартою з 19.02.2016 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку: 19.02.2016, кінець строку: 15.01.2022.

в с т а н о в и л а:

Задовольняючи клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 відбув понад 3/4 частини строку призначеного судом покарання. За період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, однак вісім разів заохочувався адміністрацією установи. ОСОБА_7 не працевлаштований, проте активно приймає участь в проведенні ремонтних робіт у відділенні, до лікування відноситься задовільно, приймає участь у суспільно-корисному житті відділення та в роботах по благоустрою житлових приміщень, до майна установи і предметів, якими користується ставиться дбайливо. На профілактичному обліку не перебуває, за характером тихий та неконфліктний, підтримує дружні відносини з засудженими, тактовний у ставленні та спілкуванні з представниками адміністрації і медичним персоналом. До закінчення строку відбування покарання засудженим залишився незначний термін. Отже ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Посилаючись на положення ст.50, 81 КК України, ст.6 КВК України вказує про те, що умовно- дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, покарання має сприяти виправленню засудженого та запобіганню вчинення ним нових злочинів. Апелянт зазначає, що відповідно до вимог ст.107 КВК України дотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, є обов`язком засудженого. Посилаючись на те, що відповідно до ст.81 КК України під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення мають бути враховані відомості про попередні судимості, а також ступінь тяжкості вчинених злочинів. Прокурор зазначає про те, що засуджений ОСОБА_7 є раніше неодноразово судимою особою, до нього застосовувався інститут умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, однак це не сприяло його виправленню, в період незнятої та непогашеної судимості ОСОБА_7 вчинив новий особливо тяжкий злочин. Апелянт указує, що під час відбування покарання засуджений взагалі не був працевлаштований. В матеріалах справи відсутні докази того, що засуджений відповідно до вимог ст.123, 126, 127 КВК України брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та брав участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті, підвищує загальноосвітній рівень та вдосконалює професійно-технічні навички. Зазначає, що поведінка засудженого більш пов`язана примусом щодо нього режиму утримання, а не дійсним ставленням його до додержання правил поведінки та праці, що вказує на його намагання пристосовуватись до вимог режиму утримання з метою отримання пільг та уникнення подальшого покарання.
Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, позицію засудженого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України випливає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції при розгляді подання зазначених вище вимог закону не дотримано.

Як убачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, ОСОБА_7 фактично відбув 3/4 частини строку покарання, в ДУ «Голопристанська виправна колонія (№7)» відбуває покарання з 18.12.2020. За період відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався. За виконання покладених обов`язків та дотримання правил поведінки заохочувався 8 разів. Засуджений ОСОБА_7 не працевлаштований, активно приймає участь в проведенні ремонтних робіт у відділенні, до лікування відноситься задовільно, приймає участь у суспільно-корисному житті відділення та в роботах по благоустрою житлових приміщень, до майна установи і предметів, якими користується ставиться дбайливо. На профілактичному обліку не перебуває, за характером тихий та неконфліктний, підтримує дружні відносини з засудженими, тактовний у ставленні та спілкуванні з представниками адміністрації і медичним персоналом. Підтримує зв`язок з близькими родичами шляхом телефонних переговорів в адміністративній будівлі установи. Згідно вироку має позов на суму 58,64 грн., однак виконавчий лист до установи не надходив.
На підставі цих даних, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений без повного дослідження всіх обставин справи.

Так, поза увагою суду залишено те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, при цьому за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2020 року він відбування покарання у виді позбавлення волі. 18.10.2012 його було умовно-достроково звільнено від відбування покарання на строк 9 місяців 17 днів, але він належних висновків для себе не зробив та вчинив новий особливо тяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України, в період незнятої та непогашеної судимості.

Зазначені обставини свідчить про схильність ОСОБА_7 до протиправної поведінки, нівелювання гуманного ставлення до нього з боку держави та небажання стати на шлях виправлення.
Що стосується оцінки даних, що характеризують особу ОСОБА_7 , то апеляційний суд звертає увагу на те, що за весь час відбування покарання засуджений не був працевлаштований, відбув 3/4 частини призначеного строку покарання за рахунок заліку строку попереднього ув`язнення з 19.02.2016 у строк покарання, що стало підставою для розгляду питання про застосування умовно-дострокового звільнення на підставі ст.81 КК України. Засуджений ОСОБА_7 8 разів заохочувався за сумлінне виконання обов`язків та дотримання правил поведінки, що відповідно до вимог ст.107 КВК України є обов`язком засудженого.

03.10.2019 року комісією державної установи ОСОБА_7 відмовлено в застосуванні заохочувальної норми у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.06.2020 відмовлено в задоволенні подання начальника ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання.

Матеріалами справи не підтверджено даних про участь засудженого ОСОБА_7 в програмах диференційованого виховного впливу та участь у самодіяльних організаціях засуджених та у громадському житті.

Відсутні відомості і про підвищення засудженим ОСОБА_7 його загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, а отже наявні підстави вважати про те, що він лише пристосувався до умов відбування покарання, а матеріали справи не містять достатніх даних про те, що ОСОБА_7 довів своє виправлення.

Проаналізувавши дані про поведінку ОСОБА_7 за весь час відбування покарання, а також дані, що характеризують його особу в цілому, колегія суддів погоджується із доводами прокурора про те, що сумлінна поведінка засудженого протягом строку відбування покарання була його обов`язком, а відтак не можна дійти висновку, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано пільгу у виді умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Відбуття певної частини призначеного покарання, наявність заохочень у засудженогоОСОБА_7 самі по собі не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, враховуючи те, що попереднє застосування інституту гуманізації державою не сприяло виправленню ОСОБА_7 та припиненню ним злочинної діяльності.
Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про попередні судимості та тяжкість вчинених особою злочинів, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю сумлінної поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Указане в сукупності свідчить про те, що засуджений ОСОБА_7 лише стає на шлях виправлення, але не довів своє виправлення в обсязі достатньому для застосування положень ст.81 КК України.

Отже висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, є необґрунтованим та передчасним, що відповідно до п.4 ч.1 ст.407, п.2 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нової ухвали апеляційним судом.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу суду першої інстанції не можна визнати законною та обґрунтованою, тому її належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу прокурора.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 11 жовтня 2021 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання скасувати.
Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4