ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29.11.2021 місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,
в с т а н о в и в:
06.09.2021 до провадження судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту з майна, накладеного 03.08.2004 на підставі постанови 1746/2-41 старшого слідчого прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_4 в рамках кримінальної справи №1-743/04, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить заявнику.

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 16.09.2004 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 191 КК України на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням роботи з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, на строк 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 209 КК України на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням роботи з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням роботи з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Пульс» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 507 (п`ять тисяч п`ятсот сім), 34 грн.

Разом із тим, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, не вирішив долю майна, на яке в кримінальний справі слідчим було накладено арешт.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.07.2003 серії НОМЕР_1 , 22.07.2003 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , після його розірвання прізвищем громадянки зазначено « ОСОБА_7 ».

Звернувшись до нотаріуса, ОСОБА_8 дізналась, що 03.08.2004 12:14:43 за №1217042 реєстратором: Перша Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Банкова, 5, в рамках кримінальної справи, накладено обтяження: арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 на праві приватної спільної часткової власності, частка власності . Підстава обтяження: постанова 1746/2-41, 03.08.2004, Прокуратура Оболонського району міста Києва, ст. слідчий прокуратури Оболонського р-ну м. Києва ОСОБА_4 .

Оскільки по даній кримінальній справі арешт на вказане майно було накладено для забезпечення цивільного позову, який на даний час відшкодований у повному обсязі, тобто підстави його застосування відпали, а вироком Оболонського районного суду міста Києва від 16.09.2004 питання про скасування арешту з майна судом не було вирішено заявник вважає, що існування арешту на її майно позбавляє її права користування ним, а тому просить скасувати арешт квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить заявнику, частка власності .

Заявник в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце розгляду клопотання повідомлена належним чином. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Представник ТОВ «Пульс» в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Прокурор також у судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. При цьому, прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна та додатні до нього матеріали, з огляду на позиції учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до пункту 1 абзац 3, 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно пункту 9 Перехідних положень до КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2012 року «Про деякі питання застосування розділу XI «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України», зокрема, що містяться в пункті 9, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності КПК України продовжують свою дію в порядку КПК України 1960 року.

Зміна, скасування чи припинення (окрім продовження) таких запобіжних заходів, арешту майна, відсторонення від посади, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, розглядається в порядку, передбаченому КПК України 1960 року.

Таким чином, неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин справи, а також прийняття правильного рішення.

У статті 125 КПК України 1960 року зазначено, що слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов`язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову.

Згідно положень ч. 1 ст. 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.

До набрання чинності КПК України 2012 року відповідно до положень КПК України 1960 року було визначено порядок скасування арешту на майно: 1) постановою слідчого в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 126 КПК України 1960 року; 2) судом у порядку, передбаченому ст. 253 КПК України 1960 року; 3) судом під час ухвалення вироку в порядку, передбаченому ст. 324 КПК України 1960 року або судом на стадії виконання вироку в порядку, передбаченому статтями 409, 411 КПК України 1960 року.

Згідно з пунктом 8 ст. 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити питання, що робити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Відповідно до положень статей 409, 411 КПК України 1960 року питання про різного роду сумніви та протиріччя, які виникли при виконання вироку, вирішуються судом, який постановив вирок. Питання зв`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора. В судове засідання, як правило, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, викликається також при необхідності цивільний позивач і цивільний відповідач. Неявка цих осіб не зупиняє розгляду справи.

З огляду на матеріали суд безспірно встановив, що вироком Оболонського районного суду міста Києва від 16.09.2004 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 4 ст. 191 КК України на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням роботи з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, на строк 3 (три) роки; за ч. 1 ст. 209 КК України на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням роботи з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням роботи з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність, на строк 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 (три) роки та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Пульс» у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 5 507 (п`ять тисяч п`ятсот сім), 34 грн.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 22.07.2003 серії НОМЕР_1 , 22.07.2003 було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , після його розірвання прізвищем громадянки зазначено « ОСОБА_7 ».

З копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що цей документ, що посвідчує особу, було видано останній Білоцерківським МВМ №1 ГУ МВС України в Київській області 15.10.2004.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 3089320, 16.03.2004, реєстраційний номер 5091731, тип об`єкта квартира, в житловому будинку, адреса об`єкта АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_5 , підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності, 15.03.2004, Білоцерківське управління житлово-комунального господарства.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.03.2004 Серії НОМЕР_2 , виданого Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства, тип об`єкта квартира, в житловому будинку, адреса об`єкта АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_5 , підстава рішення Білоцерківської міської ради, дата 18.03.1996, номер 82, в якому зі зворотного боку документа державним нотаріусом зазначено про те, що виділено частку цієї квартири за свідоцтвом про право власності, виданим 26.03.2004 за реєстром №6-809.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.04.2021 №255105884, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.08.2004 за №1217042 реєстратором Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори зареєстровано заборону арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 1217042, об`єктом обтяження зазначено квартира, адреса: АДРЕСА_1 , підставою обтяження «постанова, 1746/2-41, 03.08.2004, Прокуратура Оболонського району міста Києва, ст. следователь прокуратури Оболонського р-ну м.Києва ОСОБА_10 ».

Відповідно до інформації, що міститься у листі-відповіді від 19.05.2021 (вих.№06/614/2021), Оболонський районний суд міста Києва направив копію вироку від 16.09.2004 щодо ОСОБА_3 на адресу останньої, при цьому повідомив, що іншу інформацію щодо кримінальної справи суд надати немає можливості, оскільки кримінальну справу знищено за закінченням терміну зберігання у місцевому суді.

Відповідно до інформації, що міститься у листі Оболонської окружної прокуратури м. Києва, за підписом заступника керівника ОСОБА_11 , від 29.06.2021 №55-992, ОСОБА_3 було роз`яснено про те, що 02.08.2004 кримінальну справу №55-992 від 19.06.2004 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 191 КК України направлено до Оболонського районного суду міста Києва на розгляд по суті обвинувачення. При цьому, згідно актів приймання-передачі прокуратури Оболонського району м. Києва до Київської місцевої прокуратури №5 та Оболонської окружної прокуратури м. Києва наглядове провадження у кримінальній справі №55-992 від 19.06.2004 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 191 КК України не передавалося.

Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Наведені Конституційні гарантії права володіти своїм майном поєднується з такими ж вимогами ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17.07.1997 Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію ст. 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України від 23.02.2006 «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику вказаного Суду як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення ЄСПЛ по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004). При цьому, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Ятрідіс проти Греції» від 25.03.1999).

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986) положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє правило стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування.

Для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а має бути «пропорційним», тобто повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи на принципах «пропорційності», «справедливої рівноваги» (рішення у справах «АГОСІ проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24.06.2003 та «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 26.11.2009).

Вирішуючи, чи було дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава користується широкою свободою розсуду як щодо вибору способу вжиття заходів, так і щодо встановлення того, чи є виправданими наслідки вжиття таких заходів з огляду на загальний інтерес для досягнення мети закону, про який йдеться. Проте Суд не може не скористатися своїм повноваженням щодо здійснення перевірки та повинен визначити, чи було дотримано необхідного балансу в спосіб, сумісний з правом заявника на «мирне володіння [його] майном» в розумінні першого речення ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Звольські та Звольська проти Республіки Чехія» від 12.11.2002).

Особа може заявляти про порушення ст. 1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення національного суду стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» від 28.09.2004).

Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах Брумареску проти Румунії» від 28.10.1999, «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» від 23.09.1998).

Подолати цей стан невизначеності, враховуючи наявність остаточного судового рішення, яке на даний момент виконано, можливо лише у спосіб скасування арешту на майно, адже лише таким чином є можливим усунути усі наслідки дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію, враховуючи, що ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» 01.10.1982, зазначив, що він «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante.

Таким чином суд вважає для відновлення порушеного права заявника ОСОБА_3 необхідно скасувати арешт на майно, накладений 03.08.2004 під час досудового слідства на підставі постанови 1746/2-41 старшого слідчого прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_4 в рамках кримінальної справи № 1-743/04, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної спільної часткової власності належить заявнику, а саме частину зазначеної квартири за свідоцтвом про право власності, виданим 26.03.2004 за реєстром №6-809, оскільки заявник є законним володільцем вищевказаної частини квартири та у застосуванні заходу забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на майно відпала потреба, оскільки повністю відшкодована шкода стягнута судом згідно вироку від 16.09.2004.

Керуючись ч. 1 ст. 41 Конституції України, статтями 409, 411 КПК України 1960 року, суд,
п о с т а н о в и в:
Клопотання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про скасування арешту майна, задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , що зареєстрована 07.04.2004, реєстраційний номер: 5091731, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, 6-809, 26.03.2004, Перша Білоцерківська державна нотаріальна контора, форма власності: приватна спільна часткова: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , частка власності , на яку накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 1217042, підстава обтяження: постанова, 1746/2-41, 03.08.2004, Прокуратура Оболонського району міста Києва, ст. слідчий прокуратури Оболонського району міста Києва ОСОБА_4 .

Постанова оскарженню не підлягає і набирає законної сили та виконується з моменту її винесення.

Суддя ОСОБА_1