Провадження № 1-кп/638/356/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої ОСОБА_1
за участю секретарки ОСОБА_2
прокурорки ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали кримінального провадження № 0000375 від 20 вересня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Горянівка, Ківерцівського району Волинської області, з середньою освітою, неодруженого, солдата ЗСУ, зареєстрованого та такого, що мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, інвалідності, хронічні захворювання спростовує, утриманців не має, у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст. 408 КК України,-

встановив:
ОСОБА_4 , 29 березня 2016 року був призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №116 від 31 травня 2016 року відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу зазначеного військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначення на посаду оператора 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

У подальшому, солдата ОСОБА_4 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №122 від 12 червня 2017 року направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Північного регіону , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимоги ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст..ст. 2,9,11,16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України , солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято та непорушно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свої обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України. Крім цього, згідно вищевказаних положень, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки , передбаченні зазначеними вище вимогами законодавства, що регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби та маючи можливість належно їх виконувати , свідомо , діючи умисно, 15 червня 2017 року допустив їх порушення та вирішив стати на злочинний шлях, шляхом самовільного залишення Військово-медичного клінічного центру Північного регіону, що дислокується за адресою: м.Харків, вул. Культури, 5.

Реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення ст..ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст..ст. 2,9,11,16 , Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, діючи умисно, розуміючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання , діючи в умовах особливого періоду, крім воєнного стану з метою ухилитись від виконання обов`язків військової служби, 15 червня 2017 року самовільно залишив Військово-медичний клінічний центр Північного регіону, що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та до теперішнього часу до військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не повертався , а вільний час, що з`явився у зв`язку із відсутністю на військовій службі, використовував на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків по військовій службі.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.3 ст.408 КК України, а саме самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні злочину в межах висунутого обвинувачення, погодившись з юридичною оцінкою інкримінованого йому діяння та пояснив про обставини викладені вище, які стали підставою для пред`явлення останньому обвинувачення, за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст. 408 КК України. Розкаявся у скоєнні злочину, та пояснив, що він мав проблеми з наркоманією, вирішив виправляти життя та підписав контракт на службу в ЗСУ. У подальшому стан його здоров`я погіршився та його було направлено на лікування до міста Харкова. Після лікуванні у госпіталі він почувався краще та разом з товаришами, 15 червня 2017 року, вирішив подивитися місто Харків. Під час самовільного залишення госпіталю вони вживали алкогольні напої та повернулися до госпіталю лише наступного дня. Йому було запропоновано поїхати у військову частину, проте він вирішив поїхати додому, після чого до військової частини не повернувся. Просив суворо не карати та зазначив, що більше не буде вчиняти злочини, влаштується на роботу.
Позовні вимоги не заявлені.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого.
При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
Позовні вимоги у кримінальному провадженні не заявлені.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч.3 ст.408 КК України, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів".
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 не працює, заробляє на життя тимчасовими підробітками, має середню освіту, на обліках у лікаря нарколога перебуває на обліках у лікаря психіатра не перебуває, не притягався до кримінальної відповідальності, раніше не судимий, характеризується за місцем мешкання посередньо. Відповідно до досудової доповіді про обвинуваченого від 14 березня 2019 року виправлення обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив тяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд вважає розкаяння у скоєнні злочину, обставин які обтяжують покарання суд не встановив.
Визначаючи вид та міру покарання суд керується положеннями частини 2 статті 50 КК України відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи те, що відповідно до зазначеної норми Закону суд призначає більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин лише у разі якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Судові витрати відсутні.
Позовні вимоги не заявлені.
Запобіжний захід не обирався.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд, -

ухвалив:
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років.

В силу ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому, прокурору негайно вручити копію вироку.

Суддя ОСОБА_1