ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3606/21
провадження № 1-кс/753/712/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" травня 2021 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника підозрюваної адвоката ОСОБА_6 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 на постанову прокурора від 8 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0003267, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
19 лютого 2021 року адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва зі скаргою, в якій просив скасувати постанову прокурора Київської місцевої прокуратури ОСОБА_4 від 8 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0003267 від 13 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України, а матеріали кримінального провадження направити до СВ Дарницького УП ГУНП у м.Києві для продовження досудового слідства.
Згідно із протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 19 лютого 2021 року заяву було передано для розгляду судді ОСОБА_1 .
Скарга обґрунтована тим, що під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження прокурор порушив вимоги ст. 2, ч.1 ст. 91,ст. 92 КПК України, допустивши неповноту досудового слідства та неповне з`ясування обставин, що мають значення у кримінальному провадженні.
Так, скаржник зазначає, що у підозрюваної міг бути не один номеру телефону, а декілька, можливо вона надала інший номер телефону; свідки з її села є її хорошими знайомими та сусіди і можуть свідчити на її користь. Щодо свідка ОСОБА_8 , на думку скаржника, не виключається можливість того, що підозрювана могла тиснути на неї, шляхом залякування, погроз чи навпаки заохочуванням.
Вказує, що прокурором не надана оцінка показам свідка ОСОБА_8 , не встановлено, чому вона спочатку говорила, що била підозрювана, що вона її бачила, а потім різко змінила свої покази, що забула її взагалі. Натомість, як стверджує скаржник, свідок ОСОБА_9 на допиті, який відбувся 15 лютого 2020 року з 100% точністю та впевненістю вказав на особу, яка наносила тілесні ушкодження потерпілій і це була ОСОБА_5 .
Також прокурор у постанові про закриття кримінального провадження нічого не вказав на свідків, які не змінили свої покази ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Крім цього, скаржник посилається на те, що прокурором у постанові не вказано, що слідство підозрює у побитті іншу особу, ніби то племінницю підозрюваної гр. ОСОБА_12 , однак її не допитано навіть як свідка, а в матеріалах справи її фото для впізнання 10-річної давнини.
Стверджує, що потерпіла ні разу не плуталася в своїх показах, а давала свідчення логічно послідовно й на одну й ту саму особу при всіх слідчих діях.
З огляду на зазначене, ініціатор скарги вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прокурором прийнято передчасно, без оцінки обставин, які є в матеріалах кримінального провадження та без отримання доказів, про які було заявлено стороною потерпілого, а тому просив суд скасувати оскаржувану постанову.
У судовому засіданні представник потерпілого скаргу підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити з наведених у ній підстав.
Прокурор ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні скарги, зазначивши, що під час досудового розслідування проведений необхідний обсяг слідчих дій, однак беззаперечно встановити причетність підозрюваної до вчинення інкримінованого їй злочину не виявилось можливим, однак досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні триває, у ньому перевіряються інші версії
Захисник ОСОБА_6 також заперечував проти задоволення скарги, вважаючи, що прокурором прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, дійшов таких висновків.
У провадженні слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебуває кримінальне провадження №0003267, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 червня 2020 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.
Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що 12 червня 2020 року приблизно о 9 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 зайшла до приміщення під`їзду № 2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де в той час перебувала ОСОБА_7 разом з малолітнім сином, після чого на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, керуючись раптовим злочинним умислом направленим на нанесення тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, підійшла до ОСОБА_7 та штовхнула останню у куток під`їзду, після чого схопила за волосся та вдарила головою об стіну, в результаті чого потерпіла впала на підлогу та отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді синця м`яких тканин правого стегна у верхній третині по зовнішній поверхні. Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_5 стала хаотично наносити удари руками та ногами по тулубу потерпілої, після чого декілька раз наступила на праву руку ОСОБА_7 , спричинивши середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритої травми правої кисті: перелом крючкоподібної кістки правої кисті, закритої травми правого плеча, відрив кортикального шару в ділянці блоку правої плечової кістки (зі зміщенням уламка).
Слідчим за погодженням з прокурором 9 жовтня 2020 року повідомлено ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_4 від 8 лютого 2021 року кримінальне провадження щодо підозрюваної ОСОБА_5 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Постанова обґрунтована, зокрема, тим, що в ході досудового розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_5 категорично заперечувала своє перебування на місці події, безпосередньо сам конфлікт та факт вчинення нею будь-яких протиправних дій відносно потерпілої ОСОБА_7 . Крім того, ОСОБА_5 наполягала на відсутності в інкримінованих їй діяннях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.
За клопотаннями сторони захисту в ході досудового розслідування допитані свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які своїми показами повністю підтвердили алібі ОСОБА_5 та відсутність останньої на місці події в момент, коли потерпілій були спричинені тілесні ушкодження.
Під час досудового розслідування за ухвалою Дарницького районного суду м. Києва здійснено тимчасовий доступ до інформації від оператора мобільного зв`язку щодо абонентського номеру мобільного телефону, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 . Згідно з інформацією, ОСОБА_5 12 червня 2020 року перебувала у м. Козині, Обухівського району Київської області, тобто далеко від місця вчинення кримінального правопорушення, а саме під`їзду № 2, будинку АДРЕСА_1 .
У постанові прокурор зазначає, що ключові свідки сторони обвинувачення під час проведених одночасних допитів із підозрюваною змінили свої первині покази, на підставі яких обґрунтовувалась підозра ОСОБА_5 .
Зокрема, 25 листопада 2020 року під час одночасного допиту підозрюваної ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_8 остання категорично заперечила перебування на місці події ОСОБА_5 , вказавши що вона бачила на місці події іншу жінку, а також надала покази, які ставлять під сумнів об`єктивність показів потерпілої ОСОБА_7 , а також факт перебування на місці події іншого свідка ОСОБА_9 .
Також 13 листопада 2020 року під час одночасного допиту підозрюваної ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_9 , останній частково змінив свої попередні покази та зазначив, що підозрювана ОСОБА_5 лише схожа на жінку, яку він бачив на місці події, по загальних рисах на 70-80 відсотків, свідок зміг вказати лише на подібність зачіски, форми та кольору волосся.
Згідно з постановою, покази малолітнього свідка ОСОБА_19 є суб`єктивними та наданими під впливом матері свідка, а саме потерпілої ОСОБА_7 , що слідує зі змісту самих показів, а усунення протиріч в таких показах шляхом проведення одночасного допиту з морально-етичної точки зору недоречним.
Прокурор зазначає, що покази потерпілої протягом розслідування кримінального провадження змінюються, є суперечливими, починаючи від первинних заяви та пояснення ОСОБА_7 від 13 червня 2020 року, потім протоколу допиту потерпілої від 26 червня 2020 року, та послідуючими протоколами допитів та інших слідчих дій, що вказує на їх суб`єктивний характер.
З огляду на викладене, проаналізувавши усі наявні у матеріалах кримінального провадження докази, сторона обвинувачення дійшла висновку про неможливість пред`явлення ОСОБА_5 обвинувачення та скерування відносно неї обвинувального акту до суду і як наслідок необхідності закриття кримінального провадження відносно даної особи виходячи з того, що в ході досудового розслідування не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_5 в суді і вичерпані можливості їх отримати.
Надаючи оцінку доводам прокурора, викладеним у постанові про закриття кримінального провадження, слідчий суддя виходить з такого.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, дати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (ч. 2 ст. 9 КПК України). Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому КПК України (ч. 1 ст. 24 КПК України). На досудовому провадженні заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження можуть оскаржити рішення прокурора про закриття кримінального провадження (п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України).
У розділі 3 Листа ВССУ від 12 січня 2017 року № 9-49/0/4-17 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначено, що правова природа оскарження постанови про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття.
З матеріалів скарги вбачається, що прокурор прийняла рішення про закриття провадження у формі постанови, реалізуючи повноваження, передбачене ч. 4 ст. 284 КПК України.
КПК України містить вимоги до постанови як рішення прокурора. Так, постанова прокурора складається з: 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови (ч. 5 ст. 110 КПК України).
Оцінивши постанову прокурора від 8 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що ця постанова містить усі обов`язкові елементи такого процесуального рішення. Відтак, прокурор дотримався процесуального порядку закриття кримінального провадження.
Щодо наявності підстав для закриття кримінального провадження слідчий суддя звертає увагу на таке.
Для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) слід встановити: 1) наявність діяння, вчиненого особою; 2) наявність доказів, за яких можна встановити факт відсутності у діянні хоча б одного елемента складу злочину об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.
Так, повідомлення про підозру ОСОБА_5 ґрунтувалося на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, що містяться у заяві про вчинення кримінального правопорушення та протоколі допиту потерпілої ОСОБА_7 ; протоколах допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , малолітнього свідка ОСОБА_19 ; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками із потерпілою ОСОБА_7 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; протоколі слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_7 ; висновку судово-медичної експертизи; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.
Як свідчать матеріали кримінального провадження, під час досудового розслідування проведено допити (в тому числі і повторні) потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та ОСОБА_20 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , здійснено тимчасовий доступ до інформації від оператора мобільного зв`язку щодо абонентського номеру мобільного телефону, який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , проведено впізнання особи за фотознімками, слідчий експеримент та інші необхідні слідчі (розшукові) дії.
Зокрема, свідок ОСОБА_18 під час допиту показала, що 12 червня 2020 року о 9 год. 45 хв. у мессенджені «Вайбер» їй надійшло повідомлення від ОСОБА_5 з приводу організаційних питань випускного їх синів, після чого приблизно з 10 год. 00 хв до 10 год. 30 хв. зателефонувала ОСОБА_21 та вони спілкувалися приблизно 5-10 хв. Свідок ОСОБА_22 повідомила, що телефонувала ОСОБА_5 на номер телефону НОМЕР_1 . Про користування вказаним номером телефону показали також свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 .
Отже, доводи скаржника про можливу наявність у ОСОБА_5 іншого мобільного телефону, носять характер припущення, а об`єктивних даних, які б свідчили про користування ОСОБА_5 іншим номером мобільного телефону під час досудового розслідування не здобуто.
Згідно з інформацією, отриманою від оператора мобільного зв`язку, ОСОБА_5 12 червня 2020 року перебувала у м. Козині, Обухівського району Київської області, що також підтверджується, зокрема, показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_20 .
Допитані як свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , своїми показами підтвердили алібі ОСОБА_5 та відсутність останньої на місці події в момент, коли потерпілій були спричинені тілесні ушкодження.
Крім цього, потерпіла ОСОБА_7 під час додаткового допиту 2 лютого2021 року вказала, що шляхом особистого пошуку встановила нових свідків вчинення кримінального правопорушення відносно неї і після спілкування з ними у неї з`явилася підозра, що до вчинення злочину причетна особа на ім`я ОСОБА_23 , яка проживала за адресою АДРЕСА_2 і яка зі слів свідків проживала там протягом року, також туди неодноразово приїжджала ОСОБА_24 . Дані особи візуально дуже схожі між собою, враховуючи їх родинні зв`язки, у зв`язку з чим просила перевірити її на причетність до вчинення злочину.
Свідок ОСОБА_25 під час допиту повідомив, що особа, яка нанесла тілесні ушкодження даній жінці є власницею собак породи йоркширські тер`єри, які є тільки у осіб, які проживали у квартирі 86. Згідно із протоколом пред`явлення особи для впізнання свідок ОСОБА_25 вказав на ОСОБА_12 .
Також на вказану особу вказала свідок ОСОБА_26 .
Згідно із статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Оцінюючи обставини, встановлені у цьому кримінальному провадженні, з точки зору дотримання прокурором балансу між його повноваженнями, передбаченими п. 9 ч. 2 ст. 36, ст. 284 КПК України щодо закриття кримінального провадження, його обов`язком підтримувати державне обвинувачення та обов`язком виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, слідчий суддя дійшов висновку, що під час досудового розслідування не були здобуті беззаперечні докази винуватості ОСОБА_5 у інкримінованому їй злочині.
При цьому встановлена прокурором недостатність доказів для пред`явлення особі обвинувачення і закриття з цих підстав кримінального провадження узгоджується з принципом доведеності вини поза розумним сумнівом та положеннями ч. 3 ст. 62 Конституції України, згідно з якою обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.
Тобто, якщо прокурор встановив, що обставини, які підлягають доказуванню згідно зі статтею 91 КПК України, не було доведено, він має не право, а обов`язок у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру закінчити досудове розслідування шляхом закриття кримінального провадження (п. 1 ч. 2 ст. 283 КПК України).
Водночас згідно з ч. 5 ст. 284 КПК України рішення прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення.
Отже, припинення кримінального провадження щодо підозрюваної не означає припинення перевірки в ході досудового розслідування інших версій вчинення кримінального правопорушення. Це дозволяє слідчому судді дійти висновку, що права потерпілої оскаржуваною постановою не порушуватимуться, оскільки під час кримінального провадження будуть досліджені обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень особою, на яку показали вказані вище свідки.
З наведених підстав слідчий суддя вважає, що доводи скаржника про незазначення прокурором у постанові про наявність підозри у побитті ОСОБА_7 іншою особою, яку допитано як свідка, не свідчать про необґрунтованість винесеної постанови, оскільки закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 не означає припинення перевірки під час досудового розслідування інших версій, зокрема і причетності до кримінального правопорушення ОСОБА_12 .
Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурор всебічно, повно і неупереджено дослідила обставини кримінального провадження, зміст та форма її процесуального рішення (постанова про закриття кримінального провадження) відповідає вимогам ст. 110 КПК України, офіційне розслідування в цій частині проведене ефективно, і за таких обставин доводи представника потерпілого про її необґрунтованість та незаконність не заслуговують на увагу, що вказує на необхідність відмови у задоволенні скарги про скасування постанови прокурора про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 309, 376 КПК України

УХВАЛИВ:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_7 на постанову прокурора від 8 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0003267 від 13 червня 2020 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1