ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі прокурора підозрюваного захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000030 від 26 лютого 2020 року ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця: Вінницька область, Томашпільський район, с. Липівка, громадянина України, працюючого Генеральним директором ПрАТ «Юрія», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ., підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364-1 КК України,

застосовано запобіжний захід у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000030 від 26 лютого 2020 року, у вигляді особистого зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

Прокурор Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обгрунтування клопотання прокурор вказував, що СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000030 від 26 лютого 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364-1 КК України (порушення правил охорони або використання надр; зловживання повноваженнями службовою особою).
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 згідно з наказом № ЮЮ 000000184/1 від 19 квітня 2017 року продовжив виконувати обов`язки Генерального директора ПАТ «Юрія» з 19 квітня 2017 року.
Прокурор зазначав, що чинним законодавством передбачено обов`язок отримання господарюючими суб`єктами як дозволу на спеціальне водокористування, так і спеціального дозволу на користування ділянкою надр. При цьому спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування - право на їх використання.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді Генерального директора ПрАТ «Юрія», виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, тобто будучи службовою особою, діючи в порушення вищевказаних вимог ст.ст. 19, 21, 23 Кодексу України про надра, ст.ст. 44, 46, 48, 49 Водного кодексу України та пп. 6 п. 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, в період з 30.07.2018 по 24.01.2020, знаходячись на території ПрАТ «Юрія», яке розташоване за адресою: вул. Кобзарська, 108, м. Черкаси, більш точний час у ході досудового розслідування не було встановлено, достовірно знаючи, що термін дії спеціального дозволу на користування надрами № 4412 від 29.07.2013 закінчився 29 липня 2018 року та новий спеціальний дозвіл очолюване ним ПрАТ «Юрія» у встановленому законом порядку не отримало, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи уповноваженим здійснювати керівництво господарською діяльністю товариства, керувати поточними справами товариства, вирішувати питання організації виробництва, внутрішнього контролю, трудового розпорядку, інші питання діяльності працівників товариства, здійснив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення (водних ресурсів підземні води), шляхом викачування води з 2 підземних свердловин глибиною 37 метрів (№1) та 34 метри (№3) за період з 30 липня 2018 року до 24 січня 2020 року об`ємом 262 304 м3 підземної води, чим відповідно до висновку експерта за результатами проведення інженерно-екологічної експертизи №786/20-23 від 03 серпня 2020 року та розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне користування надрами (підземні води), складеного Державною екологічною інспекцією Центрального округу, спричинено шкоду на загальну суму 824 946,08 грн.
За вказаних обставин ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Прокурор також зазначав, що причетність ОСОБА_7 до вчиненого злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допиту свідків, висновками експертів, вилученими на підставі ухвал суду документами, актом перевірки Державної екологічної інспекції Центрального округу та іншими доказами.
ОСОБА_7 неодноразово викликався органом досудового розслідування для допиту в якості підозрюваного, проте у вказані дати для проведення слідчих дій не з`являвся та про причини неприбуття на виклики до органу досудового розслідування не повідомляв.
Крім того на адресу ПрАТ «Юрія», де генеральним директором являється ОСОБА_7 , направлялися запити про витребування доказів проте, на даний час відповідь від акціонерного товариства на адресу Черкаської окружної прокуратури не надходила.
Тому прокурор вважає, що підозрюваний ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування та перешкоджає проведенню досудового розслідування.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_7 не з`являвся на виклики до органу досудового розслідування, фактичне місце знаходження та місце проживання не відоме, постановою від 21 вересня 2021 року ОСОБА_7 оголошено в розшук.
Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання піж вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, спробам з його боку переховуватися від правоохоронних органів та суду, вплив на свідків (підлеглих йому працівників ПрАТ «Юрія») та таким чином перешкоджання кримінальному провадженню.
Вищевказані обставини можуть бути підставами вважати, що підозрюваний ОСОБА_7 з метою уникненню кримінальної відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів, впливати на свідків та іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню.
На підставі вищевикладеного заявник вважав за необхідне застосувати запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, оскільки лише такий запобіжний захід належним чином попередить настання перерахованих вище ризиків та забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.
11 жовтня 2021 року ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та про нову підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364-1 КК України.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

2) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду залежно від стадії кримінального провадження.

Попереджено ОСОБА_7 , що у разі невиконання покладених на нього обов`язків може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення у розмірі від 0.25 до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановляючи ухвалу районний суд виходив з того, що підозрюваний був обізнаний про підозру, яка є обгрунтованою, оскільки причетність його до вчиненого злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами допиту свідків, висновками експертів, вилученими на підставі ухвал суду документами, актом перевірки Державної екологічної інспекції Центрального округу та іншими доказами.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, судом зазначено, що наявність лише одного ризику не дає підстав для відступу від викладеної у рішеннях ЄСПЛ презумпції нетримання особи під вартою та застосування до підозрюваного найжорсткішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Менш обтяжливими запобіжними заходами є домашній арешт та особисте зобов`язання.
Вирішуючи питання про обрання одного з указаних запобіжних заходів, слідчий суддя врахував, що підозрюваний має постійне місце реєстрації, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину. Зазначено, що органом досудового розслідування не доведено, що підозрюваний якимось чином буде впливати на свідків.
Слідчий суддя вказав, що застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як цілодобовий арешт, який за своєю суворістю прирівнюється до тримання під вартою, чи строковий домашній арешт - не є доцільним, враховуючи наявність лише одного ризику, який може бути мінімізовано шляхом покладення певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Тому вважав за доцільне застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, із покладенням на підозрюваного обов`язків, в межах строку досудового розслідування, тобто до 28 жовтня 2021 року включно: повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 жовтня 2021 року.

У скарзі прокурор просить вищевказану ухвалу суду скасувати з підстав невідповідності висновків слідчого суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог КПК України, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 з можливістю внесення застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 43 780 грн в межах строку досудового розслідування з покладенням обов`язків, указаних у клопотанні. Просить дослідити клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з додатками.

Не заперечуючи встановлених судом обставин щодо обгрунтованості підозри ОСОБА_7 вважає, що вказана ухвала підлягає скасуванню.

Метою застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, спробам з його боку переховуватись від правоохоронних органів та суду у кримінальному провадженні.

Прокурор наголошує на тому, що слідчим суддею залишено без належної оцінки те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років, свідомо вчинив протиправні дії, внаслідок чого державі заподіяно шкоду на суму 824 946, 08 грн, що документально підтверджується висновком експертизи.

При винесенні рішення судом не враховані обставини, що ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування, перешкоджав проведенню досудового розслідування, чинив перешкоди щодо вручення йому повідомлення про підозру.

Так прокурор просить суд врахувати, що підозрюваний змінює свої адреси проживання. Зокрема з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 . Більш того 03 жовтня 2021 року ОСОБА_7 перетнув державний кордон у аеропорту Бориспіль-D Україна пасажирським літаком Київ-Тіват, у зв`язку із чим постановою органу досудового розслідування від 03 жовтня 2021 року його оголошено у міжнародний розшук. Тобто ОСОБА_7 достовірно знаючи про проведення відносно нього досудового розслідування покинув межі України, не повідомивши про це орган досудового розслідування.

Вказані обставини свідчать про те, що ОСОБА_7 чинить перешкоди у проведенні досудового розслідування та переховуванні від органів досудового розслідування, тому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може запобігти спробам з боку підозрюваного переховуватися від правоохоронних органів та суду у кримінальному провадженні. Крім того останній і в подальшому може не отримувати чи відмовлятися від отримання повісток чи інших процесуальних документів та стверджувати, що він неналежним чином повідомлений про час та місце проведення процесуальних дій чи прийняття рішень.

Більш того прокурор зазначає, що не можуть запобігти таким ризикам і такі запобіжні заходи як застава чи домашній арешт.

Апелянт також зазначає, що судом при постановленні ухвали не в повній мірі враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення підозрюваного та його захисника, які просили відхилити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; його майновий стан; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

У своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 177 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для обрання даного запобіжного заходу та умови, за яких таке обрання можливе.

Застосовуючи до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання замість взяття під варту, слідчий суддя дотримався вимог норм міжнародного права та кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора та прийшов до вірного висновку, що такий запобіжний захід забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та сприятиме запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у даному кримінальному провадженні.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що по справі маються дані, які можуть свідчити про причетність ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364-1 КК України

Наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновку, що підозра (змінена стосовно раніше повідомленої підозри) відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» із врахуванням практики Європейського суду.

Перевіряючи можливість настання ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, та переслідуючи саме забезпечувальну, а не карну функцію застосування запобіжного заходу до підозрюваного, слідчий суддя вірно визнав обгрунтованими доводи прокурора щодо неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та можливість його ухилення від слідства та суду, зважаючи на неотримання попереднього повідомлення про підозру та вчинення перешкод щодо отримання підозри, що направлялася на адресу по місцю роботи.

Аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі щодо зміни підозрюваним місця проживання з м. Черкаси на м. Київ та перетин останні кордону України 03 жовтня 2021 року колегія суддів не оцінює як спроби ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний особисто з`явився у судове засідання для розгляду клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, особисто отримав змінену підозру, не приховує зміну адреси місця проживання та її точні відомості.

Колегія суддів також визнає недоведеними та необгрунтованими вказані прокурором доводи щодо неможливості обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання запобігти спробам підозрюваного переховуватися від правоохоронних органів та суду у кримінальному провадженні, оскільки обрання такого виду запобіжного заходу передбачає покладення на підозрюваного конкретних зобов`язань, зокрема прибуття за кожною вимогою до слідчого, прокурора і суду та повідомлення правоохоронні органи та суд про зміну свого місяця проживання та/або місця роботи. Недотримання підозрюваним умов застосування запобіжного заходу може бути підставою для застосування більш тяжкого запобіжного заходу, що мотивує останнього належно виконувати вказані зобов`язання.

Посилання апелянта на неналежне врахування слідчим суддею обставини, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки при обранні конкретного запобіжного заходу до підозрюваного, місцевий суд достатньо перевірив та врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України у їх сукупності.

Зокрема, слідчий суддя врахував, що підозрюваний має постійне місце реєстрації, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, судом перевірені матеріали кримінального провадження та вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення в межах повноважень слідчого суддів в ході саме досудового, а не судового) провадження.

Застосування до підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення недоведена.

Сама лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , та яка на переконання апелянта не врахована слідчим суддею, та можливість понесення покарання, у разі визнання його винним у такому кримінальному правопорушенні, не є безумовними підставами для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, прокурором була доведена необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу взагалі, однак не була доведена необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зокрема.

Тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання слідчого і застосував до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Отже, апеляційні вимоги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою задоволенню не підлягають. Апеляційні доводи прокурора не спростовують правильності висновку слідчого судді щодо можливості запобігання ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж просить сторона обвинувачення. Прокурором не доведено, що обраний запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, у зв`язку із чим не встановлено підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає застосування до ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання у даному випадку за умови недоведення стороною обвинувачення настання інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків та не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді й задоволення клопотання прокурора.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст.177, 178, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси 11 жовтня 2021 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді