КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України
ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда, Республіки Казахстан, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 20 червня 2018 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком 6 місяців, звільненого 10 червня 2019 року по відбуттю строку покарання,
на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2022 року,
В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора про продовження строків запобіжного заходу та продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто, до 2 квітня 2022 року включно.
В частині заявленого обвинуваченим ОСОБА_8 клопотання щодо його тримання під вартою у жахливих умовах та погіршення стан здоров`я доручено адміністрації Державної установи, в якій утримується ОСОБА_8 під вартою, забезпечити невідкладне проведення медичного обстеження останнього із наданням належної медичної допомоги та вжити заходів щодо покращення умов його утримання, про що повідомити Оборонський районний суд м. Києва, обвинуваченого та захисника.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 відмовити, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема, домашній арешт з покладенням обов`язків: цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора та / або суду та прибувати за кожною вимогою до прокурора та / або суду; не відлучатися із території м. Києва та Київської області без дозволу суду; утримуватися від спілкування із потерпілим, свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
З посиланням на положення ст. ст. 372, 184, 176, 177, 178, 194 КПК України, практику Європейського суду з прав людини, лист Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13, вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом не були враховані аргументи сторони захисту, які були зазначені під час судового засідання, щодо необґрунтованості обвинувачення, яке суперечить принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Захисник вказує на те, що клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, не підтверджене належними та допустимими доказами, а тому таке клопотання і не містило достатніх підстав для продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , а прокурором безпосередньо під час судового засідання не було доведено суду ризики та необхідність продовження строку дії найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .
Звертається увага в апеляційній скарзі й на те, що судом першої інстанції було зазначено, про те, що обвинувачений ОСОБА_8 утримується під вартою з 26 жовтня 2021 року, тобто, станом на 2 лютого 2021 року фактично більше, ніж три місяці, на даний час досудове розслідування завершене, обвинувальний акт скерований до суду, а отже ризики, які існували раніше, зокрема, під час обрання запобіжного заходу, який діє на даний час, відносно ОСОБА_8 суттєво зменшились.
Захисник акцентує увагу на тому, що за час тривалого перебування під вартою ОСОБА_8 не вчиняв жодних дій, які б могли свідчити про його намір ухилятись від органу досудового розслідування та/або суду. Також під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_8 підтверджував, що не мав та не має наміру ухилятись від прокурора та суду. Крім того, вказується в апеляційній скарзі і на те, що ні підозрюваний ОСОБА_8 , ні його захисник жодним чином не перешкоджали кримінальному провадженню.
Наголошується в апеляційній скарзі й на тому, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його місця проживання: АДРЕСА_1 , повністю забезпечить виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а також надасть змогу прокурору та суду у будь-який час доби контролювати місцеперебування обвинуваченого та буде достатнім для запобігання ризикам, про які зазначалось раніше.
В апеляційній скарзі вказується на те, що ризики, про які зазначав прокурор, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати тиск на потерпілу, свідків, може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а також знищити речові докази, - на даний час повністю відсутні, оскільки вплив на потерпілу не можливий, так як остання своєчасно та у передбачений законом спосіб може реагувати на спроби такого впливу та повідомити про це орган досудового розслідування, прокурора або суд. Окрім того, сторона обвинувачення та орган досудового розслідування не володіють відомостями, щоб потерпіла скаржилася на спроби тиску на неї з боку ОСОБА_8 чи інших осіб в його інтересах, як і будь - яких доказів не було зібрано під час досудового розслідування щодо будь - яких незаконних дій ОСОБА_9 .
Захисник посилається на те, що всі необхідні та достатні докази зібрані органом досудового розслідування, прокурором та знаходяться під контролем сторони обвинувачення, а свідки та потерпіла надали свої показання стороні обвинувачення, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а отже, ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу, на переконання захисника, відсутній.
Крім того, апелянтом наголошується про те, що ОСОБА_8 жодного іншого повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні не вручено, отже, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення є недоведеним, а з урахуванням того, що досудове розслідування завершене, твердження прокурора, що ОСОБА_8 зможе продовжити вчинити злочин, у якому підозрюється, буде не логічним.
Окрім того захисник в апеляційній скарзі зазначає про те, що ОСОБА_8 ніяк не може сховати, спотворити або знищити будь-які речі та документи, які мають істотне значення для справи, так як фактично усі речові докази у справі вилучені, долучені до матеріалів кримінального провадження та знаходяться у розпорядженні сторони обвинувачення. Більш того, сторона захисту наголошувала суду першої інстанції на тому, що у разі наявності все ж таки підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то обрати необхідно все ж таки домашній арешт, але, суд першої інстанції не взяв до уваги відповідне прохання сторони захисту.
Захисником зазначається про те, що ОСОБА_8 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також має міцні соціальні зв`язки, проживає постійно за однією адресою, є особою пенсійного віку, має ряд захворювань, має постійну роботу та отримує невеликий дохід для життєдіяльності, а також на своєму утриманні має близьких родичів. Проте, дані відомості, які позитивно характеризують особу ОСОБА_8 не були взяті до уваги судом першої інстанції, та, відповідно, не були почуті.
Апелянт переконаний, що жодними матеріалами досудового розслідування не підтверджується ризик того, що ОСОБА_8 може переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду по даному кримінальному провадженню.
На думку захисника, надуманими є і ризики, що ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, адже не зрозуміло, яким іншим чином ОСОБА_8 може перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки вилучені речі зберігаються у слідчому відділі Оболонського УП ГУ Національної поліції у м. Києві, під їх охороною та повним контролем сторони обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється колегією суддів за відсутності захисника, обвинуваченого та прокурора, оскільки жодним з них не заявлялось клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні та витребувані матеріали (копію клопотання прокурора та оскаржуваної ухвали), перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

З наявних матеріалів встановлено, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002318 за бвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Відповідно до змісту оскаржуваної ухвали під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Вказане клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 17 квітня 2021 року приблизно о 17.40 год. прийшов до гіпермаркету «Епіцентр» за адресою: м. Київ, пр. С. Бандери, 36, ТРЦ «Blockbuster Mall» у своїх справах та в цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, що належить ТОВ «Епіцентр К» (код ЄДРГ10У № 32490244). Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, ОСОБА_8 у той же день у той же час, знаходячись у приміщенні гіпермаркету, скориставшись відсутністю продавця на робочому місці, підійшов до столу із касовим ящиком каси, де знаходились грошові кошти, що є власністю «Епіцентр К», та відкрив його ключем, який знаходився у замку вказаного ящика. Після чого, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, взяв із касового ящика каси грошові кошти на загальну суму 700 грн. та заховав їх до кишені свого пальто, у яке був одягнутий. Після цього ОСОБА_8 , утримуючи в кишені свого пальто викрадені грошові кошти, вийшов із гіпермаркету «Епіцентр» та направився на вихід із ТРЦ «Blockbuster Mall».У подальшому ОСОБА_8 разом з викраденими грошовими коштами на відстані 40 метрів від гіпермаркету «Епіцентр» був затриманий працівниками охорони ТРЦ «Blockbuster Mall». Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 завдав матеріального збитку ТОВ «Епіцентр К» на загальну суму 700 грн.
Прокурор у клопотанні вказав про те, що вина ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як зазначено у клопотанні, ризиком того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, є те, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 3 до 6 років позбавлення волі, у вчиненні якого ОСОБА_8 обвинувачується, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності. Крім того, враховуючи, що відносно ОСОБА_8 до суду скеровано обвинувальні акти за вчинення інших тяжких злочинів, сторона обвинувачення доходить висновку, що обвинувачений при обранні іншого запобіжного заходу знову може вчиняти нові правопорушення, у тому числі, схиляти свідків до дачі завідомо неправдивих показань.
Ризиком того, що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілих та свідків є те, що обвинувачений шляхом вмовляння, підкупу або погроз може схиляти свідків та потерпілих до дачі неправдивих показань або відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід судового розслідування. Крім того, як зазначено у клопотанні, обвинуваченому відомі адреси проживання і контактні номери телефонів потерпілих і свідків, оскільки вони вказані у протоколах допитів, з якими останній ознайомлювався, і в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Ризиком того, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що обвинувачений не працює, не має постійного джерела доходу та належних засобів для існування, тому може продовжити вчиняти злочини.
Також прокурор зазначає про те, що обвинувачений може іншим чином перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового слідства. Прокурор вказує на те, що будь-яких обґрунтованих даних про те, що обвинувачений не може утримуватись в умовах Київського СІЗО, у тому числі, за станом здоров`я, у провадженні не встановлено, як і не надано таких даних стороною захисту.
Прокурор додатково вказує про те, що до обвинуваченого не можуть бути застосовані більш м`які запобіжні заходи, а саме: особисте зобов`язання та особиста порука не можуть бути застосовані, оскільки ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може ухилятись від явки до суду, впливати на свідків та потерпілих, а також вчиняти нові кримінальні правопорушення, про що свідчать відомості матеріалів провадження; домашній арешт не може бути застосований, оскільки обвинувачений, з метою уникнення кримінальної відповідальності може не проживати за своїм місцем реєстрації та проживання.
Прокурор вважає наведені обставини такими, що доводять про наявність ризиків, які не зменшились та виправдовують продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Окрім того, з урахуванням положень ч. 3 ст. 183 КПК України прокурор вважає можливим одночасно застосувати до обвинуваченого альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зі змісту оскаржуваної ухвали встановлено, що захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на вік обвинуваченого та стан його здоров`я, просив обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Обвинувачений підтримав захисника, вказавши, що в СІЗО він утримується в жахливих умовах, у зв`язку з чим погіршився стан його здоров`я, він потребує медичного обстеження та спеціального харчування, а тому просив суд вжити заходів щодо покращення умов його утримання.

За результатами розгляду клопотання прокурора ухвалою суду від 2 лютого 2022 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто, до 2 квітня 2022 року включно, та прийнято рішення в частині клопотання обвинуваченого щодо проведення медичного обстеження останнього та прийняття заходів для поліпшення умов утримання під вартою.
Рішення обґрунтоване тим, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченому ОСОБА_8 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не змінились, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу не має.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам особи:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Наведені вище положення КПК України свідчать про те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри, обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України, при тому, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З огляду на викладене, всупереч доводів апеляційної скарги, клопотання прокурора відповідає вимогам КПК України, оскільки ним наведені обставини на підтвердження доводів клопотання.

Як встановлено з наявних даних, питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, а, відтак, обґрунтованість висунутого обвинувачення на даний час перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів, що свідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого злочину та його наслідки, не вирішуючи наперед питання доведеності чи недоведеності інкримінованого кримінального правопорушення, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Серйозність покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину, саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Окрім того, серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

На переконання колегії суддів, під час вирішення питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який хоча і має міцні соціальні зв`язки, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, проте, на даний час обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, а також відносно обвинуваченого направлені до судів обвинувальні акти в інших кримінальних провадженнях, що, враховуючи зміст апеляційної скарги, не оспорюється захисником, те, що обвинувачений не працює, дійшов обґрунтованого висновку, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати, зокрема, судовому розгляду. Окрім того, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за встановлених обставин зазначені прокурором ризики - ухилення обвинуваченого від суду та вчинення нового кримінального правопорушення, впливу на потерпілу та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинуваченого, є реальними.

При цьому, на думку колегії суддів, будь-яких дійсних гарантій явки до суду обвинуваченого стороною захисту не надано.

Окрім того, з огляду на заявлені захисником та обвинуваченим під час судового розгляду дані про погіршення стану здоров`я обвинуваченого, неналежні умови його утримання, судом прийнято рішення та зобов`язано адміністрацію установи, в якій утримується обвинувачений, прийняти відповідні заходи, про що повідомити суд. На даний час будь-яких застережень щодо неможливості перебування обвинуваченого за станом здоров`я в умовах СІЗО не зазначено, як і не надано стороною захисту таких відомостей.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що, оскільки остаточне рішення у кримінальному провадженні ще не прийнято, встановлені ризики продовжують існувати, хоча на даний час і дещо зменшилися.
Доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом даних про особу обвинуваченого є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваної ухвали, а, окрім того, на переконання колегії суддів, встановлені на даний час у своїй сукупності обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.
Встановленими обставинами спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків і доказів на їх підтвердження.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих на даний час обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2022 року про продовження строків запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 на 60 діб, тобто до 2 квітня 2022 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ __________________ _________________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4