САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4250/21
1-в/206/272/21
УХВАЛА
Іменем України

28 вересня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про застосування покарання за наявності кількох вироків, -

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2021 року до суду надійшло клопотання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про застосування покарання за наявності кількох вироків. Клопотання обґрунтовано тим, що 16.06.2021 року до Шевченківського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області надійшов вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2021 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначене покарання у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, та відносно нього була заведена особова справа №62/2021. 03.09.2021 року надійшла копія вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2021 року згідно якого ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України та призначене покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі. Однак, у вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2021 року відсутні відомості щодо наявності обвинувального вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2021 року, у зв`язку з чим питання про його виконання не порушувалось, положення ст.70 або ст.71 КК України не застосовувались. Просив суд розглянути питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час на виконанні в Шевченківському районному відділі філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області відносно ОСОБА_3 перебувають два вироки Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.03.2021 та Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2021, де відповідно до першого останнього звільнено від відбування покарання строком на 2 роки, та відповідно до другого призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Із змісту даної статті вбачається, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, і тому суд не призначив покарання за правилами ст. 71 КК України (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається із матеріалів справи, вищезазначені вироки відносно ОСОБА_3 набрали законної сили та направлені на виконання до Шевченківського районного сектору філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області, де перебувають на виконанні.

Згідно роз`яснень, котрі містяться у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За аналогією можна зробити висновок, що й у разі, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку у першій справі та, як встановлено у судовому засіданні, навіть до вчинення злочину, за який вона була засуджена першим вироком, інший злочин, за який до неї знову було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається та кожен вирок виконується самостійно.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід зазначити, що відповідно до ст.1 КК України та ст.2 КПК України завданням Кримінального кодексу України та кримінального провадження є захист особи, охорона її прав, свобод та законних інтересів.

Також, суд звертає увагу на роз`яснення, викладені в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 1990 року «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних із виконанням вироків», з яких вбачається, що не підлягають розгляду у порядку, передбаченому ст. 539 КПК України, питання, які порушують суть вироку і погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Зокрема, відповідно до роз`яснень, котрі містяться у вищезазначеній постанові, не можна уточнювати призначене покарання (як основне так і додаткове) щодо його виду та строку й призначити покарання за кожний злочин окремо, якщо суд призначив покарання тільки за сукупністю злочинів, або призначити покарання за сукупністю злочинів, якщо його було призначено за кожний злочин окремо, призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання згідно зі ст. 43 КК України (1960 року) не було вирішено.

Крім того, у порядку передбаченому розділом VІІІ КПК України, суд може вирішувати на стадії виконання вироків, лише ті питання, які не стосуються суті вироку, і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду у такому порядку питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову.

Таким чином, суд не вбачає перешкод для самостійного виконання двох вищезазначених вироків суду відносно засудженого ОСОБА_4 , оскільки інший злочин ним вчинено до постановлення попереднього вироку, а не під час іспитового строку.

Суд вважає за необхідне вирішити питання про застосування покарання за наявності кількох вироків шляхом їх самостійного виконання.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного подання порушує суть вироків, суд приходить до висновку, що в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 372, 537, 539 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання начальника Шевченківського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" у Дніпропетровській області про застосування покарання за наявності кількох вироків.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів.

Суддя ОСОБА_1