Провадження № 1-кс/752/5561/21
У Х В А Л А

06 вересня 2021 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000006 від 22.01.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:
До Голосіївського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000006 від 22.01.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.

На обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що у провадженні слідчого відділу Голосіївського УП ГУ Національної поліції у місті Києві перебувають матеріали кримінального провадження №0000006 від 22.01.2021, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запровадив діяльність низки шахрайських Інтернет-ресурсів, серед яких « ОСОБА_5 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (позиціонують себе, як ресурси з просування сайтів в мережі Інтернет). За допомогою яких вводять користувачів в оману шляхом т.зв. «клікандерів» та «клікбейтів». Вказаними сервісами користуються клієнти з високоризикового сегменту, такі як: шахрайські інвестиційні онлайн-платформи, криптоінвестиційні проекти, представники тіньового сектору економіки («кардери», онлайн-казіно, онлайн- дейтінг, онлайн-платформи з торгівлі наркотичних засобів, біржі криптовалют, а також інтернет-форумів хакерської направленості) та ін., які в свою чергу для приховування походження цих коштів здійснюють фінансові операції з обміну готівки в електронні кошти (« ОСОБА_6 », « ОСОБА_7 », а також «Qiwi», «Яндекс.Деньги» та «WebMoney Transfer»).

За отриманими даними арбітражні компанії «TrafficSquad» та «Offerwall» нараховують близько 20-60 чоловік, серед яких спеціалісти з просування і розміщення реклами на різних інформаційних веб-платформах (т.зв. байери), т.зв. фармспеціалісти (просування фейкових акаунтів в соцмережах) і розробники відео-матеріалів, фахівці з графічного дизайну та офіс-менеджери. Основні напрямки роботи це розробка мобільних платформ з подальшим залученням «інтернет-трафіку» з «Google» та соціальних мереж.

Крім того, « ОСОБА_5 » та « ОСОБА_8 » займаються арбітражем інтернет- трафіку в гемблінг-проектах - залучення клієнтів рекламодавцям на користь власників компаній, веб-ресурсів онлайн-казино та інше.

Незаконна діяльність «TrafficSquad» та «Offerwall» полягає в рекламі та просуванні платформ з торгівлі забороненими медпрепаратами та нарковмістними речовинами, онлайн-казино і дейтинг/адалт (сайти для дорослих, секс-шопи, порно-сайти, інформаційні ресурси на тему сексу та ін.). Такі веб-ресурси можуть містити абсолютно різноманітний еротичний або відверто порнографічний контент: аудіо, відео, текстовий. Чати (відео або класична листування), сайти знайомств з позначкою «sex-dating» і відповідного змісту.

Разом з цим, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з невстановленими особами, здійснюючи господарську діяльність по створенню програмних продуктів і мобільних додатків в мережі Інтернет, без відповідного відображення зазначених операцій у податковій звітності, ухиляється від сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору в особливо великих розмірах.

01.07.2021 прокурорами групи прокурорів у кримінальному провадженні, на підставі ухвал слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва було проведено ряд обшуків у офісних та житлових приміщень фігурантів у вказаному кримінальному провадженні за наступними адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , під час проведення яких було виявлено та вилучено зазначені у протоколі проведення обшуку.

Постановою прокурора від 01.07.2021 речі та предмети вилучені під час проведеного обшуку визнано речовими доказами у кримінальному провадженні та планується подальше направлення вказаних речей на відповідні експертні дослідженні.

У судове прокурор не з`явився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду клопотання, причини не явки суду не повідомив.

Власник тимчасово вилученого майна або його представник у судове засідання не з`явились, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду клопотання, причини не явки суду не повідомили.

Розглянувши дане клопотання, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» завданням слідчого судді є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 року у справі №370/2316/18 (провадження № 51-9929км18) за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення.

Без судового рішення можливе обмеження права власності тільки шляхом застосування процедури тимчасового вилучення майна, яка визначена ст.ст.167-169 КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора, відповідати вимогам закону та бути доведена під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Право власності будь-якої особи є непорушним і перебуває під захистом як національного, так і міжнародного права, зокрема, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.

01 липня 2021 року прокурором Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 винесено постанову про визнання речовими речей, що вилучені під час обшуку, проте в вказаній постанові та в клопотанні не відображено ознаки, які дозволяють припустити, що вказані предмети мають відношення до кримінального провадження в якості речових доказів, в межах визначеної органом досудового розслідування фабули кримінального провадження та зумовлюють їх доказове значення.

В порушення вимог ст. 170 КПК України, слідчим в клопотанні та долучених до нього матеріалах з достатньою повнотою органом досудового розслідування не обґрунтовано, та в засіданні не доведено, яким саме чином всі перелічені речі та документи є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуті злочинним шляхом, чи використовувалися під час вчинення вказаних кримінальних правопорушень, не долучено відповідних документів, які підтверджують підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст.167 КПК України, та законність вилучення майна про арешт якого ставиться питання, слідчим під час формування даного клопотання не враховано всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та потягти за собою обмеження прав третіх осіб.

Тому, доводи органу досудового розслідування щодо необхідності накладення арешту на майно, є безпідставними та немотивованими, та клопотання задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :
Клопотання залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1