УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2021 року

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 та її захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000887 від 24.07.2020 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Одеса, громадянки України, заміжньої, інваліда 3-ої групи, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.153, ч.6 ст.153 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, СУ ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000877, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.07.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.153 КК України.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальної цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.3, ч.1 ст.16 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Статтею 20 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Однак, подружжя ОСОБА_8 , яке мешкає у АДРЕСА_2 , а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 попираючи норми моралі, встановлені в суспільстві та правові засади українського законодавства, свідомо використовуючи довіру, авторитет та вплив на малолітніх осіб, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , особливо вразливу щодо них ситуацію неспроможності чинити опір та залежного становища, вчинили ряд статевих злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості стосовно останніх, при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_4 закінчила Одеський ПНПУ ім. Ушинського, факультет «Фізичного виховання» за спеціальністю «Теорії та методики фізичного виховання, лікувальної фізкультури та спортивної медицини», тобто володіє відповідними педагогічними навичками у спілкуванні з дітьми та спеціальними знаннями у галузі дитячої психології.

Протягом декількох років, ОСОБА_4 за місцем свого проживання надає приватні послуги «психолога-логопеда» малолітнім особам віком від 3 до 10 років у вигляді індивідуальних приватних уроків тривалістю година, двічі на тиждень.

У невстановлений час, у невстановленому місці, у ОСОБА_9 виник умисел, направлений на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення фізичних дій поєднаних з сексуальним насиллям над малолітніми особами, які відвідують приватні заняття у ОСОБА_4 .

З метою реалізації своїх злочинних намірів, ОСОБА_9 вступив у злочинну змову з ОСОБА_4 ,яка серед осіб, які відвідують уроки повинна підшукати осіб, відносно яких можливо вчиняти кримінальні правопорушення та шляхом психологічного впливу на останніх, схиляти їх до участі у діях сексуального характеру, та не допустити подальшого розголошення ними інформації про події, які відбуваються. Тобто, позбавити потерпілих можливості уникнути сексуального насилля та створити ОСОБА_9 прийнятні умови (місце, час, спосіб) для вчинення злочину й інших обставин, необхідних для реалізації спільних злочинних намірів.

У період часу з листопада 2019 року по 17 липня 2020 року приватні уроки у ОСОБА_4 відвідував малолітній ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в приміщенні кімнати, яка заходиться на першому поверсі вказаного будинку, зліва від входу, використовуючи малолітній вік останнього, в силу якого ОСОБА_10 має недостатнє критичне мислення і можливість оцінити, що таке добре, а що таке погане, залежність виживання і розвитку від дорослого, відсутності сил та можливості протистояти насильству, уразливість психіки та без добровільної згоди останнього, ОСОБА_9 протягом травня-липня 2020 року по середам та п`ятницях з 16 по 17 годину, неодноразово вчиняв відносно нього насильницькі дії сексуального характеру.

Вказані дії вчинялися ОСОБА_9 шляхом оголення власного статевого органу, демонстрації його ОСОБА_10 , схиляння останнього до торкання належного ОСОБА_9 статевого органу, торкання ним різних частин тіла потерпілого та оголення статевого органу і сідниць малолітнього, шляхом піднесення статевого органу до роту ОСОБА_10 схиляв його до орального статевого акту. При цьому, ОСОБА_9 , з метою придушення опору ОСОБА_10 плескав його рукою по сідницях та щипав за них отримуючи при цьому статеве задоволення, завдаючи потерпілому фізичного болю, тобто здійснював насильницькі дії сексуального характеру над потерпілим, не пов`язані із проникненням в тіло останнього, без добровільної згоди.

Під час вчинення ОСОБА_9 зазначених дій, ОСОБА_4 спостерігаючи за вчиненням насильницьких дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_10 , пояснювала йому, що це відбувається гра, у якій він повинен приймати активну участь та вести себе добре, виконувати накази ОСОБА_9 та за гарну поведінку він отримає солодощі, тобто заохочувала потерпілого і користуючись безпорадністю ОСОБА_10 в силу його малолітнього віку, забезпечувала вчинення стосовно нього сексуального насилля ОСОБА_9 .

Окрім того, після закінчення злочинних дій ОСОБА_9 та задоволення ним власної статевої пристрасті, ОСОБА_4 з метою приховування злочину, ураховуючи особливості психіки малолітнього ОСОБА_10 , які зазначені вище, пояснювала останньому, що дорослим не потрібно розповідати про так звані «ігри» з ОСОБА_9 мотивуючи це тим, що це їх з ним таємниця, про яку ніхто не повинен знати.

Крім того, у період часу з травня 2020 року по 17 липня 2020 року приватні уроки у ОСОБА_4 відвідувала малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в приміщенні кімнати, яка знаходитьсяна першому поверсі вказаного будинку, зліва від входу, використовуючи малолітній вік останньої, в силу якого ОСОБА_11 має недостатнє критичне мислення і можливість оцінити, що таке добре, а що таке погане, залежність виживання і розвитку від дорослого, відсутності сил та можливості протистояти насильству, уразливість психіки, без добровільної згоди потерпілої ОСОБА_9 повторно,протягом травня-липня 2020 року по середам та п`ятницях з 15 по 16 годину неодноразово вчиняв відносно неї насильницькі дії сексуального характеру.

Вказані дії вчинялися ОСОБА_9 повторно, шляхом оголення власного статевого органу, демонстрації його ОСОБА_11 , схиляння її до торкання належного ОСОБА_9 статевого органу, торкання ним різних частин тіла потерпілої та оголення статевого органу і сідниць останньої, шляхом піднесення статевого органу до роту ОСОБА_11 схиляв її до орального статевого акту, роздягав та оголеною мив у ванній кімнаті. При цьому, ОСОБА_9 , з метою посилення власної статевої пристрасті, поза волі потерпілої, неодноразово руками та статевим органом торкався різних частин тіла останньої, при цьому отримував статеве задоволення, тобто здійснював насильницькі дії сексуального характеру над потерпілою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не пов`язані із проникненням в тіло останньої, без її добровільної згоди.

Під час вчинення ОСОБА_9 зазначених дій, ОСОБА_4 повторно, спостерігаючи за вчиненням насильницьких дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_11 , пояснювала останній, що це відбувається гра, у якій вона повинна приймати активну участь та вести себе добре, виконувати накази ОСОБА_9 та за гарну поведінку вона отримає солодощі, тобто заохочувала потерпілу і користуючись безпорадністю ОСОБА_11 в силу її малолітнього віку, забезпечувала вчинення стосовно неї сексуального насилля ОСОБА_9 .

Окрім того, після закінчення злочинних дій ОСОБА_9 та задоволення ним власної статевої пристрасті, ОСОБА_4 , повторно, з метою приховування злочину, враховуючи особливості психіки малолітньої ОСОБА_11 , які зазначені вище, пояснювала останній, що дорослим не потрібно розповідати про так звані «ігри» з ОСОБА_9 мотивуючи це тим, що це їх з ним таємниця, про яку ніхто не повинен знати та у разі викриття її - батьки перестануть її любити, вона не буде ходити до школи, на уроки танців та інше.

Слідчий звертається з клопотанням обґрунтовуючи його тим, що ризики передбачені п.1, п.3, п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не сплили та продовжують існувати.

В судовому засіданні прокурор клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав у повному обсязі.

Захисник підозрюваної адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні надав письмові заперечення на яких наполягав з підстав зазначених в них. Крім того, захисник вказав на те, клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою необґрунтоване, і навіть ідентичне з попереднім клопотанням, тобто слідчим нічого не було змінено. Крім того, захисник повідомив, що з кожним днем у підозрюваної погіршується стан здоров`я, медичної допомоги в слідчому ізоляторі не надають, а подальше перебування підозрюваної в слідчому ізоляторі може призвести до важких наслідків. На підставі чого просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Підозрювана ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала думку свого захисника та доповнила, що її було зроблено МРТ, однак огляд лікарем нейрохірургом не було забезпечено.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими клопотання обґрунтовується, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як встановлено в судовому засіданні, 21.05.2021 року підозрювану ОСОБА_4 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.153 КК України.
25.05.2021 року підозрюваній ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, строк дії ухвали суду спливає 21.07.2021 року.
19.07.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси продовжено строк досудового розслідування в рамках кримінального провадження до 21.09.2021 року.
19.07.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4
16.09.2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси продовжено строк досудового розслідування в рамках кримінального провадження до 21.10.2021 року.
Зважаючи на дані, які містяться в наданих слідчому судді матеріалах, а також приймаючи до уваги п.175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, згідно якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, слідчий суддя вважає доведеним у судовому засіданні прокурором наявність обґрунтованої підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.153 КК України.

Крім того, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри було перевірено слідчим суддею при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та під час розгляду апеляційної скарги сторони захисту на рішення слідчого судді щодо застосування до підозрюваної запобіжного заходу.

Враховуючи обґрунтованість підозри за фактом вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4, ч.6 ст.153 КК України, з огляду на тяжкість можливого покарання, у випадку доведення вини підозрюваної у його вчиненні, слідчий суддя приходить до переконання що ризики, які існували на момент застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу, не зменшилися та продовжують існувати, а саме ризики у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, можливого незаконного впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному.

Слідчий суддя повторно зазначає, що посилання прокурора на наявність ризиків передбачених п.4, п.5 ч.1 ст.177 КПК України є незрозумілим, оскільки при обрані запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_13 , слідчим суддею було встановлено наявність лише ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, викладене свідчить про наявність обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, а в рамках кримінального провадження необхідно отримати висновки експертиз, провести ряд слідчих та процесуальних дій, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про продовження підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні ризиків та обставин, а також обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, підстав для застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваної в судовому засіданні встановлено не було.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що посадовими особами ДУ «Одеський слідчий ізолятор» не виконано ухвалу слідчого судді від 19.07.2021 року в частині забезпечення в надані належної медичної допомоги та обстеження підозрюваної ОСОБА_4 нейрохірургом.
Таким чином, керуючись ст.ст.177, 178, 183, 193, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000887 від 24.07.2020 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосованого ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 25.05.2021 року, з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 21.10.2021 року, в межах строку досудового розслідування.

Зобов`язати посадових осіб ДУ «Одеський слідчий ізолятор» надати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну медичну допомогу, а також забезпечити обстеження нейрохірургом.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1