Справа № 747/612/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/662/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000180 від 15 червня 2017 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глибока Талалаївського району Чернігівської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_8 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу не обирався.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 14716 грн. 70 коп.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 наприкінці квітня 2014 року знайшов біля болота урочища «Співаківка» неподалік с. Березівка карабін Маузера моделі К 98, який переніс до місця свого проживання по АДРЕСА_1 , та залишив на зберігання, не маючи при цьому спеціального дозволу на право придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї, передбаченого наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року. 16 серпня 2017 року під час проведення обшуку ОСОБА_6 добровільно видав працівникам Талалаївського ВП вказаний карабін, який згідно висновку експерта № 1125 від 01.09.2017 року є вогнепальною зброєю стволом, ствольною коробкою, прицільними пристроями, затвором з викидачем та ударним механізмом, спусковим механізмом, запобіжною скобою, магазином карабіном Маузера моделі К 98 зразка 1924 року, калібру 7, 92 мм № НОМЕР_1 виробництва Польщі. Зброя знаходиться в працездатному стані, до проведення пострілів придатна.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вказаний вирок суду та закрити кримінальне провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим, таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, а судовий розгляд проведено з порушенням вимог ст. ст. 17, 21, 22 КПК України.

На порушення вимог ст. 91 КПК України, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено форма вини, мотиви та мета вчинення кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що його пояснення, викладені у вироку, не відповідають дійсності та обставинам справи. Зокрема, суд вказує, що він знайшов карабін, проте він показав, що знайшов даний виріб в 2014 році, про те, що це карабін чи вогнепальна зброя, не знав, зберігав його як сувенір, з нього неможливо здійснювати постріли, так як дуло викривлене.

На думку апелянта, в даному випадку, в його діях відсутня умисна вина, що є обов`язковою складовою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

На порушення вимог ст. ст. 92, 358 КПК України, суд приєднав матеріали кримінального провадження, надані прокурором, без врахування його думки, і суддя почала самостійно їх оголошувати, чим взяла на себе функції державного обвинувачення, при цьому прокурором ініціативу про оголошення та дослідження доказів не заявлено, а судом не повідомлено з яких підстав самостійно будуть проголошуватися надані прокурором матеріали.

Витяг з ЄРДР та рапорт працівника поліції, на які суд посилається як на доказ, містять недостовірну інформацію про особу, яка за місцем свого проживання зберігає зброю невстановленого зразка та набої до неї, проте, жодних набоїв у нього під час обшуку не знайдемо.

Також суд посилається у вироку як на докази на протокол обшуку від 18.08.2017 року, в ході якого видано предмет, схожий на рушницю, та на протокол огляду від 16.08.2021 року, під час якого оглянуто даний предмет. Тобто, огляд предмета проведено раніше, ніж відбулася його видача під час обшуку.

Звертає увагу, що вище вказаний протокол огляду не відповідає вимогам ст. ст. 103, 104 КПК України, так як в ньому не зазначено відомості про час проведення, тому він є неналежним та недопустимим доказом.

Також апелянт посилається на розбіжності у висновку експерта та показаннях самого експерта в суді щодо способу зарядження, при цьому вказує, що в магазинній коробці відсутня пружина ступінчатого типу і направляюча планка для подачі патрона в патронник, тому відсутність вказаних деталей досилання патрона в патронник способом, який вказав експерт, абсолютно неможливе. Крім того, у висновку від 01.09.2017 року вказано, що на певній відстані від дульного зрізу ствола розташований приціл, проте приціл на даному предметі відсутній, також експертом не деталізовані пошкодження корозією вузлів та механізмів.

Даний висновок викликає сумнів та є неповним, з чим погодився і суд 1 інстанції та призначив комплексну судову експертизу зброї, яка, окрім іншого, встановила відсутність прицільної планки, а також не виявила слідів пороху та продуктів вибухового перетворення.

В даному випадку, на думку апелянта, цей висновок спростовує висновки попередньої експертизи про те, що карабін придатний до стрільби.

Під час допиту експерти, які проводили комплексну експертизу, не надали однозначної відповіді про можливість здійснення пострілів з досліджуваного предмету.

В подальшому, ухвалою від 22.02.2021 року суд призначив повторну експертизу, проведення доручив Національному науковому центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» (м. Харків). Враховуючи, що клопотання експерта про надання на дослідження карабіну Маузера та 5 гвинтівочних патронів не було виконано, то ухвала повернута без виконання, що є порушенням вимог ст. 533 КПК України.

З врахуванням вказаних обставин, він вважає, що висновок за 2017 рік є необґрунтованим, а висновок за 2018 рік є неповним, тому, для усунення суперечностей та неповноти, слід провести ще одну експертизу, на вирішення якої поставити питання чи придатний карабін для стрільби та чи проводились з нього постріли в 2017 році, що має істотне значення у справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого прокурор просить залишити її без задоволення, а вирок суду без змін.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу, просили її задовольнити з викладених в ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні суду 1 та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та показав, що дійсно, в 2014 році він знайшов даний виріб, забрав його додому, почистив і залишив як сувенір. З цього предмету неможливо здійснювати постріли, оскільки дуло викривлене, вкрите корозією, також на спусковому механізмі відсутні необхідні елементи. Про те, що це карабін чи вогнепальна зброя, не знав. Вказує, що він ставить під сумнів висновки експертиз про те, що карабін є вогнепальною зброєю та з нього можливо стріляти.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, під час проведення обшуку 16.08.2017 року, санкціонованого ухвалою слідчого судді, обвинувачений ОСОБА_6 на пропозицію працівників поліції добровільно видав предмет, схожий на рушницю (вогнепальну зброю).

Апеляційним судом встановлено та підтверджено документально, що обшук в будинку та господарських спорудах, що перебувають у власності ОСОБА_6 , проведено 16.08.2017 року, про що свідчить дата на копії ухвали про обшук, яка вручена обвинуваченому в день проведення вказаної слідчої дії, а так само вказана дата була оговорена під час відеофіксації обшуку та зазначена ОСОБА_6 в заяві про добровільну видачу працівникам поліції залишків зброї. Тому, на думку колегії суддів, помилкове зазначення у вироку суду про те, що обшук був проведений 18.08.2017 року, а не 16.08.2017 року, не є суттєвим та грубим порушенням, не впливає на зміст та обставини, вказані в протоколі обшуку і не є підставою для визнання даного доказу недопустимим у розумінні ст. 86 КПК України.

Протоколом огляду від 16.08.2017 року та фототаблицями до нього встановлено, що об`єктом огляду є предмет, візуально схожий на гвинтівку та не викликає жодних сумнівів у тому, що це металева частина вогнепальної зброї, а саме, ствол з механізмом для відстрілу набоїв. Даний предмет як ззовні, так і зсередини вкритий корозією, у зв`язку з чим має коричневий колір. Вказаний предмет складається зі ствола, довжиною 63 см, затвору, спускової скоби та спускового гачка. Цілик даного предмета демонтовано, затвор та спусковий гачок перебувають у справному стані. На лівому боці маються написи «К 9860685». Також маються написи на верхній частині ствольної коробки «PEN WARSSAWA 1926».

Даний протокол огляду відповідає вимогам ст. ст. 103, 104 КПК України, зокрема, в ньому вказано відомості про час проведення цієї слідчої дії, тому він є належним та допустимим доказом.

Висновком судової експертизи №1125 від 01.09.2017 року встановлено, що наданий на дослідження предмет є вогнепальною зброєю (стволом, ствольною коробкою, прицільними пристроями, затвором з викидачем та ударним механізмом, спусковим механізмом, запобіжною скобою, магазином) карабіна Маузера моделі К 98 (зразок 1924 р), калібру 7, 92 мм № НОМЕР_1 виробництва Польщі. Зброя знаходиться в працездатному стані, до проведення пострілів придатна. Зброя виготовлена заводським способом. Слідів перероблення даної зброї не виявлено.

Допитаний судом 1 інстанції експерт ОСОБА_9 підтвердив висновки, вказані в експертизі від 01.09.2017 року та повідомив, що ним було здійснено три постріли з карабіну, патрони для яких він отримав 31.08.2017 року в інформаційно-довідковій колекції боєприпасів Чернігівського НДЕКЦ, що зафіксовано в Журналі № 377. Після відстрілу гільзи повернув до гільзотеки НДЕКЦ, що відображено в Журналі № 878 Реєстрації об`єктів, уміщених до оперативно-пошукової колекції (зброя).

Копіями Журналу №377 інформаційно-довідкової колекції боєприпасів Чернігівського НДЕКЦ МВС України та Журналу №878 реєстрації об`єктів, уміщених до оперативно-пошукової колекції (зброя) підтверджено отримання експертом ОСОБА_9 патронів для проведення експертизи набоїв та в подальшому передачу відстріляних гільз до ЦКГТ ДНДЕКЦ МВС України на перевірку та постановку на облік.

02.11.2017 року з метою усунення неповноти висновків експерта від 01.09.2017 року, судом було призначено комплексну судову експертизу зброї та експертизи матеріалів, речовин та виробів №56/57/18-31/2231/18-34 від 14.08.2018 року, якою встановлено, що оскільки наданий на дослідження експертам об`єкт за зовнішнім виглядом подібний до певного виду зброї, то опис його експертами у висновку здійснювався з використанням назв частин зброї. При дослідженні частин і механізмів, необхідних для проведення стрільби, експертами встановлено, що вони в наявності, поржавілі, але цілі, без тріщин, зібрані і взаємодіють правильно, знаходяться в працездатному стані, слідів перероблення не виявлено. Запирання каналу ствола здійснюється симетрично розташованим бойовим виступом стебла затвору. Ударний механізм ударникового типу. Спусковий механізм є запобіжником. Запобіжний механізм розміщається в затворі. Всередині ствольної коробки є канал для поміщення затвора з поздовжніми пазами в горизонтальній площині для виступу стебла затвору. Затвор відноситься до поздовжньоковзаючих з поворотом в правий бік при запиранні каналу ствола. Якість виготовлення деталей, складність конструкції, наявність маркувальних позначень свідчать про те, що вони виготовлені заводським способом. Результати проведеного дослідження дали підстави для висновку про те, що частини карабіну Маузера моделі К98 зразка 1924 р. калібру 7, 92 мм, вилучені 16 серпня 2017 року під час обшуку у ОСОБА_6 є вогнепальною зброєю.

На внутрішній поверхні каналу ствола наданого зразка зброї виявлені елементи свинцю сполуки якого характерні для складу ініціюючих (капсульних) зарядів вибухових речовин. Наявність свинцю може бути також обумовлена наслідком контактної взаємодії з матеріалом метальних снарядів із свинцю (картеч, куля) при пострілі. В межах чутливості застосованих методів дослідження на внутрішній поверхні ствола наданого зразка зброї слідів пороху та продуктів його вибухового перетворення не виявлено. Тому однозначно стверджувати про проведення пострілів у 2017 році з наданого зразка зброї не видається можливим.

Допитані судом 1 інстанції експерти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 підтвердили вище вказані висновки та повідомили, що конструктивно частини карабіну Маузер моделі К98 зразка 1924 р. калібру 7, 92 мм відносяться до вогнепальної зброї, оскільки містять усі конструктивні ознаки вогнепальної зброї патронник, ударно-спусковий механізм для запалювання пороху для викиду патрону і пристрій для запирання каналу ствола затвор. Відсутність деяких частин не впливає на проведення пострілів, зброя придатна для пострілів, знаходиться в працездатному стані. Та обставина, що експертами під час експертизи не проводились постріли пояснюється тим, що зазначені патрони наявні тільки в мережі експертних установ МВС, а КНДІСЕ не має в своїй колекції зброї та патронів до неї.

Виходячи з аналізу змісту експертних висновків від 01.09.2017, 14.08.2018 року та показань експертів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 встановлено, що вилучений в ході обшуку у обвинуваченого предмет є вогнепальною зброєю, придатною для стрільби, тому є предметом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що надання відповіді щодо проведення пострілів у 2017 році з наданого зразка зброї, не є тією обставиною, яка підлягає доказуванню під час розгляду даного кримінального провадження, оскільки предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, є вогнепальна зброя (крім гладкоствольної мисливської). До вогнепальної зброї належать усі види бойової, спортивної, нарізної мисливської зброї, як серійно виготовленої, так і саморобної чи переробленої.

Дані експертизи були проведені експертами виходячи із прав та обов`язків, наданих їм статтями 69, 70 КПК України. Висновки експертів відповідають вимогам ст. ст. 101, 102 КПК України. Експертизи проведені кваліфікованими експертами, які мають достатній експертний досвід роботи. В ході дослідження дані відповіді на всі поставлені на вирішення експертиз питання. Суперечностей між висновками і показаннями експертів встановлено не було, а тому у колегії суддів сумнівів у правильності та об`єктивності таких висновків не виникає.

Будь-яких підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не було, оскільки вони повністю узгоджуються між собою та іншими обставинами кримінального провадження, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку.

Крім того, зі змісту ст. 94 КПК України, на переконання колегії суддів, вказані висновки експертиз не мали наперед встановленої сили, а оцінювалися судом за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тому посилання на них як на беззаперечне підтвердження вини обвинуваченого у вироку є допустимим та не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Доводи апелянта про неповноту судового розгляду, яка полягала у не проведенні третьої повторної судової експертизи зброї, призначеної ухвалою суду від 22.02.2021 року, є неспроможними виходячи з наступного.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового слідства за постановою слідчого було проведено судову експертизу зброї.

З метою усунення неповноти висновків вище вказаної судової експертизи зброї, 02.11.2017 року судом було призначено та проведено комплексну судову експертизу зброї та експертизи матеріалів.

В послідуючому, 22.02.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання обвинуваченого та призначено повторну судову експертизу зброї, на вирішення якої повторно ставились питання про те, чи є вилучений предмет вогнепальною зброєю і чи придатний він для стрільби.

На виконання ухвали суду експертом було заявлено клопотання про надання відповідних патронів, яке залишено без задоволення через відсутність у розпорядженні прокурора та суду таких набоїв та відсутність можливості їх надання для дослідження.

В даному випадку, колегія суддів, ураховуючи, що вказані питання вже були предметом дослідження двох попередніх судових експертиз зброї, які проводились у відповідних експертних установах, експертами, які мають відповідну категорію, такі висновки експертів не викликають сумнівів у їх об`єктивності та правдивості, є належними та допустимими доказами, тому проведення повторних досліджень, на що вказує апелянт, є необґрунтованим.

Протоколом слідчого експерименту від 27.09.2017 року, проведеного за участю обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_6 детально розповів як знайшов карабін в урочищі «Співаківка» біля с. Березівка у квітні 2014 року, коли помітив частину металевого предмета, який виглядав із землі, та зацікавився ним. Коли витягнув, побачив, що це може бути якийсь залишок з часів Великої вітчизняної війни, так як був схожий на рушницю. Вирішив забрати предмет додому в якості сувеніру, дома відмив його та поставив до шафи, щоб у подальшому в спеціалістів дізнатися, що це за предмет, не підозрюючи що це може бути бойовою зброєю придатною до стрільби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку всім доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Також колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції правильно встановив і умисел ОСОБА_6 на незаконне придбання, перенесення та зберігання предмета, який зі слів обвинуваченого є залишком зброї.

Зокрема, під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, після оголошення ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання вогнепальної зброї, ОСОБА_6 повідомив, що є вогнепальна зброя та він хоче її добровільно видати, після чого видав карабін Маузера, називав його раритетом, залишком зброї часів Великої Вітчизняної війни, пишався та зазначав, що все працює.

Виходячи з аналізу даних показань обвинуваченого, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_6 розумів, що знайдений ним предмет - залишок зброї часів Великої Вітчизняної війни є вогнепальною зброєю, тому твердження апелянта про відсутність у нього умислу є такими, що спростовуються вище вказаними доказами.

На виконання вимог ст. 374 КПК України суд 1 інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив, окрім іншого, форму вини, мотив та мету вчинення кримінального правопорушення, з посиланням на докази на підтвердження вказаних обставин, тому твердження обвинуваченого про те, що судом не дотримано вимог ст. ст. 91, 374 КПК України не заслуговують на увагу. Крім того, з вказаних вище підстав також є безпідставними доводи апелянта про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, так як органом досудового розслідування та прокурором не доведено обставини, які підлягають встановленню у відповідності до вимог ст. 91 КПК України. Крім того, в силу положень ст. 314 КПК України, сторона захисту мала можливість заявити клопотання про незрозумілість такого обвинувачення під час підготовчого провадження у суді, проте таке питання не ставилося.

Згідно вимог ст. 374 КПК України, суд не повинен дослівно викладати у вироку показання учасників судового провадження. Показання обвинуваченого суд виклав у вироку узагальнено, які відповідають суті його показань відповідно до технічного запису судового засідання. Також, відповідно до аудіозапису допиту обвинуваченого, останній погоджувався із фактичними обставинами, викладеними у обвинувальному акті, та показав, що знайшов залишок зброї Великої Вітчизняної війни, який витягнув із землі та приніс додому, тому твердження апелянта про те, що він не називав знайденим предмет карабіном висновків суду 1 інстанції про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.

Посилання апелянта на те, що витяг з ЄРДР та рапорти працівників поліції не доводять факт вчинення кримінального правопорушення та не можуть бути доказом є безпідставними, оскільки дані докази є складовою усіх допустимих доказів та свідчать про вчинення кримінального правопорушення, при цьому вина обвинуваченого підтверджується іншими доказами в своїй сукупності.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що судом порушено принцип змагальності сторін, так як на виконання вимог ст. ст. 22, 23, 358 КПК України, судом було оголошено у судовому засіданні докази, надані прокурором та зібрані органом досудового слідства. При цьому суд не збирав ці докази та не обстоював зазначені у них обставин, а норми кримінального процесуального кодексу не містить застережень, які б зобов`язували, окрім іншого, прокурора оголошувати надані ним докази. Будь-яких заперечень або зауважень від учасників кримінального провадження з цього приводу не надходило.

На підставі всього вищевикладеного, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності ОСОБА_6 до даного кримінального правопорушення відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважаючи на викладене, суд призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованої статті, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок Талалаївського районного суду Чернігівської області від 08 липня 2021 року відносно ОСОБА_6 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4