УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 202/434/21
провадження № 51-6104ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року у кримінальному провадженні № 0001961 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
Згідно з вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, визначені ст. 76 КК.
Крім того, частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого моральну шкоду в розмірі 95 000 грн.
Як зазначив суд у вироку, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Опель», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Калиновій з боку вул. Донецьке шосе у напрямку пр. Слобожанського в м. Дніпрі, повертаючи ліворуч на регульованому перехресті у бік вул. Янтарної на зелений сигнал світлофора, порушуючи п. 16.6 Правил дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав рух та виїхав на вказане перехрестя, не надавши дороги автомобілю «Мазда-6», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який рухався у зустрічному напрямку прямо. Внаслідок цього останній з метою уникнення зіткнення транспортних засобів зманеврував праворуч, виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді опори електроосвітлення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 15 листопада 2021 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свої вимоги, при цьому не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, зазначає, що суди під час вирішення цивільного позову не врахували його майнового стану, а також те, що ним вчинене необережне кримінальне правопорушення, внаслідок чого рішення суду про стягнення з нього 95 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, на його думку, не можна визнати таким, що повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості. Водночас, на переконання засудженого, суд апеляційної інстанції переконливо не спростував доводів та не дав відповідей щодо необґрунтованого стягнення відшкодування у зазначеному вище розмірі. Звертає увагу в касаційній скарзі і на наявність вини потерпілого ОСОБА_6 у виникненні дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, ОСОБА_7 зазначає про свій важкий матеріальний стан, оскільки є пенсіонером, переніс операцію і більшу частину свого доходу витрачає на медичні препарати, до того ж утримує свою матір пенсіонерку.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності вини засудженого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, установлених і перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки засуджений не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.
Водночас твердження ОСОБА_4 щодо стягнення з нього на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди, розмір якої, на переконання засудженого, не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, Верховний Суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 128 КПК передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Частиною 5 цієї ж статті визначено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.
Із аналізу доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що місцевий суд, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягала стягненню із засудженого, врахував тривале лікування потерпілого ОСОБА_5 , перенесені моральні страждання, які виразились у переживаннях з приводу спричиненої шкоди здоров`ю, фізичний біль, якого він зазнав у зв`язку зі спричиненими травмами, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Не залишились поза увагою суду першої інстанції також матеріальний стан засудженого та наявність вини у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, як останнього так і потерпілого. Місцевий суд зазначені обставини належно оцінив та визначив розмір відшкодування моральної шкоди, яке підлягало стягненню із засудженого, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, до 35 000 грн, та наводив обґрунтування, аналогічні доводам, викладеним і у касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив викладені у скарзі посилання й доводи засудженого щодо невідповідності розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню із засудженого, обставинам справи, та вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, аргументувавши це рішення.
Так, суд указав про відсутність підстав для зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого на користь потерпілого, оскільки ОСОБА_4 в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих підстав для такого зменшення, водночас визначений судом розмір цієї шкоди відповідає моральним стражданням потерпілого і засадам виваженості, розумності та справедливості.
Не визнані апеляційним судом підставами для зменшення моральної шкоди і твердження засудженого, що пенсія це його єдиний дохід та наявність також і вини потерпілого у виникненні дорожньо-транспортної пригоди, оскільки ці обставини були враховані судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Водночас розлади здоров`я, наявні у засудженого, апеляційний суд визнав, недостатніми для зменшення розміру моральної шкоди.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди було визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілого, наслідків вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, зокрема і тих, про які зазначає засуджений у касаційній скарзі. Крім того, на переконання суду касаційної інстанції, визначений місцевим судом розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 , є достатнім для розумного задоволення потреб останнього та не призведе до його безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.
Також Суд звертає увагу засудженого на положення ч. 4 ст. 1193 ЦК, згідно з якими суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.
Таким чином, твердження засудженого не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, а аргументи про залишення поза увагою апеляційного суду доводів не є слушними з урахуванням зазначеного вище.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.
Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 листопада 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3