Справа № 453/489/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/547/21 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ст. 1261 КК України до одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст. 72, ст. 73 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді одного року двадцяти семи днів позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 постановлено звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 в період часу з 01 січня 2021 року по 06 лютого 2021 року, перебуваючи по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , порушуючи вимоги ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно систематично вчиняв по відношенню до своєї матері ОСОБА_9 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість її життя, а саме викликало в неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання, за що неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, відносно своєї матері, однак 18 березня 2021 року, в черговий раз, вчинив щодо неї психологічне насильство.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, вчинив новий умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 18 березня 2021 року, близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_7 , не зупиняючись на вчиненому, продовжуючи свої систематичні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме: перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно неї психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою, приниженні, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя її, а саме: викликало у неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає рішення суду незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Зазначає, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, зокрема, востаннє 04 березня 2021 вироком Сколівського районного суду Львівської області за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді громадських робіт, які згідно інформації Сколівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області він не відпрацював. Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджений за ст. 1261 КК України, а остаточне покарання визначено на підставі ст.ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків.

Вважає, що судом першої інстанції, після призначення покарання за правилами ст. 71 КК України, необґрунтовано звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Наголошує, що поза увагою суду залишився висновок, наданий в досудовій доповіді Сколівським районним сектором філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області від 22 квітня 2021 року.

Просить скасувати вирок Сколівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 1261 КК України та призначити покарання у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71, п.п «г». п.1 ч.1 ст. 72, ст. 73 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком один рік двадцять сім днів.

В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора та пояснення потерпілої ОСОБА_9 про підтримання апеляційної скарги першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та виступ його захисника адвоката ОСОБА_10 про її заперечення і залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вина ОСОБА_7 є доведеною і ґрунтується на доказах, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніхто у судовому засіданні не оспорював. За згодою обвинуваченого та інших учасників судового провадження, слухання справи у суді першої інстанції відбувалось у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України. Наслідки такого порядку розгляду учасникам судового провадження було роз`яснено у встановленому законом порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ст. 1261 КК України, а саме як домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення психологічного насильства відносно особи, з якою винний перебуває в близьких відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.

Відтак, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України, відсутні апеляційні підстави піддавати сумніву правильність встановлення судом першої інстанції фактичних обставин кримінального провадження та правову кваліфікацію.

Разом з тим, згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

П.2 ч.1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 засуджено за ч.1 ст. 190 КК України до 220 годин громадських робіт. Дане покарання згідно листа начальника Сколівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_11 від 22 квітня 2021 року (а.с.23), обвинувачений не відбув.

В подальшому, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за ст. 1261 КК України до одного року позбавлення волі і на підставі ч.1 ст. 71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст. 72, ст. 73 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, від відбування якого обвинуваченого звільнено на підставі ст. 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Так, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи та різного роду факторів і критеріїв, що впливають на покарання.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проаналізувавши рішення суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ст. 75 КК України та вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора з цього приводу, оскільки ОСОБА_7 на момент постановлення щодо нього нового вироку, не відбув покарання за попереднім.

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції належним чином не враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, згідно досудової доповіді фахівця Сколівського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області від 22 квітня 2021 року, ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення є дуже високим, а тому виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єктивна сторона інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 за ст. 1261 КК України кримінального правопорушення характеризується умислом, який, як підкреслив законодавець, для наявності складу злочину повинен бути систематичним.

Ознака систематичність характеризує діяння як таке, що було вчинено три і більше рази. Всі вчинені діяння повинні бути тотожними та об`єднані спільним умислом.

З огляду на вищенаведене та на встановлені місцевим судом обставини, колегія суддів вважає, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 свідчить про його подальшу суспільну небезпечність у зв`язку з відсутністю у нього критичної оцінки своїх протиправних дій та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Таким чином, застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 інституту, так званого, умовного звільнення, на переконання колегії суддів, в даному конкретному випадку, суперечить загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети. При цьому, думка потерпілої щодо даного питання враховується колегією суддів.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції згідно вимог ст. 420 КПК України повинен ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, що відповідає положенням ст. 65 КК України.

Відтак, з врахуванням тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та обставин справи, колегія суддів вважає, що в даному випадку виправлення останнього без ізоляції від суспільства неможливе, а необхідним і достатнім для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:
апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 26 квітня 2021 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ст. 1261 КК України у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71, п.п «г». п.1 ч.1 ст. 72, ст. 73 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Сколівського районного суду Львівської області від 04 березня 2021 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді одного року двадцяти семи днів позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Початок строку відбуття покарання рахувати з часу звернення вироку до виконання.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4