ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000239 щодо:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Севастополь АР Крим, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше судимого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, -
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

захисника ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 задоволено та продовжено на 60 днів, тобто до 12 листопада 2021 року включно.
Суд дійшовши висновку про продовження існування вказаних вище ризиків, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог статті 199 КПК України, вважає, що обраний відносно обвинувачених запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діянь, які їм інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, інші запобіжні заходи, на думку суду, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку, зокрема з огляду на особистість обвинуваченого, тому суд приходить до висновку про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим строком на 60 днів без визначення застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.
В апеляції:
- захисник просить ухвалу скасувати в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не наведено доказів, які б свідчили про дійсну наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України та наявність обвинувачення відносно ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення не може бути єдиним чинником, що давав би підстави обрати найбільш суворий запобіжний захід. До того ж, захисник наголошує на тривалості застосування до ОСОБА_6 такої міри запобіжного заходу, оскільки з часу затримання пройшло більше року.

Вказує на те, що посилання ж суду в оскаржуваній ухвалі нібито наявність про справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який навіть з урахуванням презумпції невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, не тільки суперечить практиці Європейського суду з прав людини, а й нівелює основоположні принципи законності, верховенства права та права людини на свободу та особисту недоторканість.
Заслухавши обвинуваченого та його захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти апеляції, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі. Застережень вказані норми закону щодо розгляду усних клопотань сторін кримінального провадження при судовому розгляду, як на це посилається захисник в апеляційній скарзі, не мають.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції врахував наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також ризику впливу на потерпілих та експертів.
З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжує існувати вказані вище ризики.
Колегія суддів також зважає, що обвинувачений ОСОБА_6 є раніше судимим, щодо нього у іншому суді перебуває інше кримінальне провадження по обвинуваченню у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 2 ст. 258 КК України, покарання за яке передбачено до 12 років позбавлення волі, а саме у вчиненні терористичного акту за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні підпалів, які створили небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяли значної майнової шкоди, з метою впливу на прийняття рішень юридичною особою, а також погрози вчинення зазначених дій з тією самою метою, крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України та тяжкого злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, що в сукупності з вищенаведеними обставинами, характеризуючими обвинуваченого, вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і особу, яка обвинувачується у його вчиненні, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, враховуючи стадію кримінального провадження, обізнаність обвинуваченого після оголошення підозри про надання свідчень проти нього потерпілим, а також наявність експертних висновків, якими обґрунтовується підозра, існує висока вірогідність вчинення з боку обвинуваченого впливу на потерпілого та експертів, що свідчить про наявність ризику незаконного впливу.
Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Щодо доводів захисника про незаконність оскаржуваної ухвали, оскільки на момент розгляду продовження строку тримання під вартою у цьому кримінальному провадженні, обвинуваченому вже було продовжено його в іншому кримінальному провадженні, то вони є безпідставними, оскільки вказані обставини не впливають на законність та обґрунтованість рішення та не є підставою для скасування ухвали.
Доводи захисника стосовно того, що справа тривалий час розглядається судом, то колегія суддів, хоча і констатує тривалість судового розгляду, однак ця обставина у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, враховуючи складність даного кримінального провадження, соціальний інтерес до злочинів проти життя людини і незворотність їх наслідків, об`єм матеріалів, які досліджуються судом, наявність чотирьох обвинувачених у кримінальному провадженні, а також поведінку учасників кримінального провадження, що узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.
З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 вересня 2021 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000239 щодообвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 258, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 258 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4