Номер справи 289/909/19
Номер провадження 1-кп/289/41/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про дослідження в судовому засіданні звукозапису судового засідання допиту свідків обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вони давали в суді під час першого судового розгляду в межах кримінального провадження №0000056, внесеного 23.02.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про обвинувачення
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернещина Диканського району Полтавської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.12.2019 до Радомишльського районного суду Житомирської області з Житомирського апеляційного суду на новий розгляд після скасування вироку суду першої інстанції надійшли матеріали кримінального провадження №0000056 від 23.02.2019 по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями вказане кримінальне провадження передано судді ОСОБА_1 02.12.2019 та ухвалою від 06.12.2019 призначено підготовче судове засідання на 10.01.2020.

Ухвалою суду від 10.01.2020 призначено судовий розгляд вказаного кримінального провадження на 17.02.2020, під час якого було допитано чотири свідки та розгляд справи було відкладено на 06.03.2020 за клопотанням сторони захисту.

06.03.2020 на виклик суду з`явилися свідки, однак судове засідання було відкладено на 16.03.2020 в зв`язку із неявкою обвинуваченого ОСОБА_6 та захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_7

16.03.2020 та подальші судові засідання неодноразово відкладалися по причині переведення військової частини НОМЕР_1 на карантинні заходи із забороною переміщення за межі військової частини з 13.03.2020 та за клопотаннями сторони захисту та сторони обвинувачення (т.2 а.с.99,100,118,124,129,157,158).

При цьому кожного разу судом вживалися всі можливі заходи для виклику в призначені судові засідання свідків обвинувачення: як шляхом направлення повісток так і телефонограмами, однак направлені за місцем їх проживання конверти з повістками поверталися до суду не врученими адресатам із зазначенням «відсутній за місцем проживання» або «за закінченням встановленого терміну зберігання» (т.2 а.с.148, 149, 150, 151, 152 та ін.), а абоненти за зазначеними номерами телефонів не обслуговуються (т.2 а.с.171,181,219,250 та ін.).

08.11.2021 прокурор ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про відсутність необхідності повторно викликати свідків для допиту та прослуховування звукозапису судового засідання, в обґрунтування якого зазначив, що 24.05.2019 обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_4 направлено до Радомишльського районного суду Житомирської області, в подальшому, в ході судового розгляду даного кримінального провадження судом безпосередньо досліджувалися покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Радомишльським районним судом Житомирської області 02.08.2019 у цьому ж кримінальному провадженні було винесено вирок, який 18.09.2019 було скасовано Житомирським апеляційним судом за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , та матеріали справи направлено на новий розгляд до Радомишльського районного суду Житомирської області.

В ході нового судового розгляду кримінального провадження у сторони обвинувачення виникла необхідність у допиті свідків, в тому числі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які на даний час демобілізовані та не проходять строкову військову службу, за останнім відомим місцем проживання відсутні, направлені на їх адресу проживання судові повістки повертаються неврученими адресату, отже останні належним чином про дату, час та місце судового засідання не повідомлені, тому відсутні підстави вважати їх такими, що ухиляються від суду та застосувати привід.

З урахуванням викладеного, сторона обвинувачення приходить до висновку про необхідність прослуховування судом аудіозапису судового засідання в суді першої інстанції, яким зафіксовані покази свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які надавалися останніми під час попереднього судового розгляду, та вирішити питання допустимості показань свідків, допитаних в суді в тій же справі, але під час минулого розгляду, беручи до уваги, що стороні обвинувачення та стороні захисту була надана можливість допитати цих свідків, здійснити перехресний допит, які своїм правом скористалися.

Потерпілий ОСОБА_19 в судове засідання не з`явився, прокурор передав заяву ОСОБА_19 про проведення судових засідань за його відсутності, оскільки він перебуває за межами країни.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_20 проти задоволення клопотання не заперечували.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання посилаючись на принцип безпосередності дослідження доказів, зазначивши, що вони мають низку запитань до вказаних свідків.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши доводи клопотання сторони обвинувачення, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є: 1) захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; 2) охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; 3) забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Указані завдання кримінального провадження вимагають пошуку розумного балансу між необхідністю захистити особу, суспільство і державу від кримінальних правопорушень шляхом забезпечення дієвості кримінальної юстиції та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, з одного боку, та потребами забезпечення прав підозрюваного, обвинуваченого в кримінальному провадженні - з іншого. Порушення цього балансу може мати наслідком у крайніх проявах або тотальне нехтування правами людини з боку правоохоронних органів і судів, внаслідок чого кримінальна юстиція може перетворитися на каральний, репресивний механізм, який порушуватиме фундаментальні засади демократичного суспільства і буде небезпечним не тільки для злочинців, але й невинуватих осіб, або навпаки - створення таких надмірних формальних перешкод для діяльності правоохоронних органів, які практично унеможливлять їх ефективну роботу, що призведе до недієвості правоохоронної функції держави в цілому та до значного підвищення рівня злочинності, що так само є небезпечним як для всього суспільства, так і для прав і свобод кожної окремої людини.
Пошук цього балансу, серед іншого, ґрунтується на такій засаді кримінального провадження, як змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, статтею 22 КПК України закріплено засаду змагальності сторін, за змістом якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч. 6 ст. 22 КПК).
Суд бере до уваги, що відповідно до пункту 16 статті 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, а стаття 23 КПК визначає, що показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані доказами, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Також Кодекс передбачає, що суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. А перше речення частини 4 статті 95 КПК передбачає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.
Верховний Суд в постанові від 19.11.2019 по справі №750/5745/15-к висловив позицію, в якій зазначає, що на відміну від позасудових показань, які прямо визнаються недопустимими доказами (друге речення частини 4 статті 95 КПК), Кодекс не містить положення, яке вирішує питання допустимості показань свідка, допитаного в суді в тій же справі, але під час минулого розгляду. Суд вважає, що положення «суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання» (перше речення частини 4 статті 95 КПК), не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі.
У вказаній справі Верховний Суд дійшов таких висновків: суд при розгляді справи повинен забезпечити право сторін на допит особи, яка дає показання, важливі для вирішення справи, і не вправі використовувати позасудові свідчення такої особи. Що стосується судових свідчень особи під час минулого розгляду, то навіть за умови наявності таких свідчень, сторона має право вимагати допиту такої особи під час нового судового розгляду, і в такому випадку суд має вжити всіх необхідних заходів для забезпечення такого права. У той же час, якщо попри всі необхідні заходи забезпечити явку такої особи виявилося неможливим, сторона на доведення своєї позиції може надати суду показання особи, які та давала під час минулого судового розгляду, і сам факт відсутності такої особи під час нового розгляду не може бути підставою для визнання таких її показань недопустимим доказом. Водночас, дослідивши ці показання, суд повинен дати їм оцінку з погляду допустимості, належності та достовірності, враховуючи, у тому числі, наскільки були забезпечені права сторони під час допиту особи в минулому розгляді. Факт неможливості допиту цієї особи під час нового судового розгляду має враховуватися судом при оцінці достовірності цього доказу у сукупності з іншими доказами у справі.
Беручи до уваги, що дане кримінальне провадження вже тривалий час знаходиться на розгляді в суді, судові засідання неодноразово відкладалися в тому числі по причині неявки свідків за відсутності в суду відомостей про їх належне повідомлення, при цьому в межах даного кримінального провадження суд вжив всіх необхідних та можливих заходів для забезпечення явки в судове засідання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , однак вони виявилися безуспішними, що призводить до затягування судового розгляду та, відповідно, до неможливості розгляду справи в розумні строки.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим клопотання прокурора задовольнити.
При цьому суд зазначає, що сторона захисту під час нового розгляду не позбавлена можливості при дослідженні аудіозапису та/або інших доказів звертати увагу суду на ті аспекти показань, які є важливими для оцінки їх достовірності.
Керуючись ст.ст. 85-86, 94, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про дослідження в судовому засіданні звукозапису судового засідання допиту свідків обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які вони давали в суді під час першого судового розгляду в межах кримінального провадження №0000056 від 23.02.2019 про обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 406 КК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя ОСОБА_1