ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 лютого 2022 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000130 за апеляційною скаргою прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 зі змінами до неї, на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоря Жовтневого району Миколаївської області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, не працевлаштованого, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі зі змінами, прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 року іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки. На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого обов`язки, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В іншій частині вирок залишити без змін.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі, за ч.2 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового терміну не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, понесені на проведення товарознавчих експертиз у сумі 2059 ( дві тисячі п`ятдесят гривень) 44 копійки.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі зі змінами, прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини, вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме порушенням порядку призначення остаточного покарання.

Посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003р. , зазначає, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складення покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Вказує, що суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму визначено, що принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так

і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Проте, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , суд вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався. Так, призначивши однакове за видом та розміром покарання за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі, суд правильно визначив принцип призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання, проте неправильно призначив остаточне покарання, яке має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини. На думку апелянта, судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.70 КК України, у зв`язку з чим вирок в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 14.05.2021 року близько 22:00 годин, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи у за місцем свого мешкання у с. Зоря Миколаївського району Миколаївської області вирішив здійснити крадіжку з території домоволодіння АДРЕСА_2 яке належить потерпілій ОСОБА_8 . Для чого зайшов до території домоволодіння зі сторони городів, перескочив через сітку та з загорожі розташованої поряд з сараєм викрав бідон алюмінієвий ємкістю 38 літрів вартістю 316 грн.67 коп. Викрадене майно виніс таким же чином та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на зазначену суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.

Крім того, на слідуючий день 15.05.2021 року в нічний час, обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи у за місцем свого мешкання у с. Зоря Миколаївського району Миколаївської області повторно, вирішив здійснити крадіжку з території домоволодіння АДРЕСА_2 яке належить потерпілій ОСОБА_8 . Для чого зайшов до території домоволодіння зі сторони городів, перескочив через сітку та з загорожі розташованої поряд з сараєм викрав бідон алюмінієвий ємкістю 33 літри вартістю 316 грн.67 коп. Викрадене майно виніс таким же чином та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріальний збиток на зазначену суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджені зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку .

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ч.2 ст.185 КК України, є вірною і прокурором не оспорюється.

Перевіривши у відповідності до вимог ст. 404 КПК України законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, в частині призначення покарання, апеляційний суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі, за ч.2 ст. 185 КК України у виді одного року обмеження волі. На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначено ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі. Відповідно до положень ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, з покладенням на нього обов`язків , передбачених п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор вірно зауважує, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.70 КК України. Апеляційний суд погоджується з таким твердженням прокурора з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003р., при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складення покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей (санкцій частин статей) КК. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму визначено, що принцип повного або часткового складання покарань може застосовуватись у випадках призначення за окремі злочини, що входять до сукупності, як однакових, так

і різних за видом покарань. При частковому складанні розмір остаточного покарання в усякому разі має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Проте, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_6 , суд вказаних вимог закону в повному обсязі не дотримався. Так, призначивши однакове за видом та розміром покарання за ч.1 ст.185 та ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року обмеження волі, суд правильно визначив принцип призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання, проте, неправильно призначив остаточне покарання, оскільки таке покарання має бути більшим за розмір кожного з покарань, призначених за окремі злочини.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з приписами п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч.1 ст.70 КК України, тягне за собою скасування вироку в частині призначення покарання з ухваленням в цій частині нового вироку.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового вироку в порядку, визначеному ст.420, ч.1 ст.421 КПК України.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_5 зі змінами до неї задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2021 року стосовно ОСОБА_6 в частині призначення покарання за сукупністю злочинів - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 вважати засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, визначені п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий

Судді