Постанова
іменем України
30 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 1/1312/382/12
провадження № 51-1205 ск 21
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засудженого ОСОБА_2 порушується питання про перевірку судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 387 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року(далі - КПК 1960 року) зміст касаційної скарги повинен відповідати вимогам, зазначеним у ст. 350 цього Кодексу.
Проте наведених вимог процесуального закону засудженим не дотримано.
Також, як визначено п. 4 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року касаційна скарга повинна містити вказівку на те, в чому полягає незаконність судового рішення та доводи на її обґрунтування.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування оскаржуваного рішення касаційним судом є: істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону; неправильне застосування кримінального закону; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність підстав для скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370 - 372 КПК 1960 року.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений ОСОБА_2 у касаційній скарзі не покликається на порушення вимог закону, передбачених ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року та не конкретизує яких саме порушень допустився суд апеляційної інстанції, розглядаючи кримінальну справу щодо нього, та не обґрунтовує у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого рішення, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом оскаржуваного рішення, відповідно до норм вказаної статті.
Натомість засуджений посилається на однобічність і неповноту досудового і судового слідства, що не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог статей 368369 КПК 1960 року вказані обставини є предметом перевірки виключно суду апеляційної інстанції.
Також, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 350 КПК 1960 року прохання у касаційній скарзі має бути викладено з урахуванням вимог ст. 396 КПК 1960 року, тобто таким чином, щоб суд касаційної інстанції міг прийняти одне із рішень відповідно до вказаної норми Закону.
Частиною 1 ст. 396 КПК 1960 року передбачено, що у результаті касаційного розгляду справи суд приймає одне із таких рішень: залишає вирок, постанову чи ухвалу без зміни, а касаційні скарги - без задоволення; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і направляє справу на нове розслідування або новий судовий чи апеляційний розгляд; скасовує вирок, постанову чи ухвалу і закриває справу; змінює вирок, постанову чи ухвалу. Проте, зазначені в касаційній скарзі вимоги засудженого не узгоджується з вищезазначеними положеннями Закону і суперечить одна одній.
Також, касаційна скарга засудженого містить істотні суперечності, оскільки як вбачається з її змісту він не погоджується з ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року, в прохальній частині скарги висловлює думку з приводу скасування даного рішення, проте в ступній частині касаційної скарги зазначає, що ним подається касаційна скарга й на вирок суду першої інстанції, що в свою чергу позбавляє суд касаційної інстанції можливості встановити дійсний предмет касаційного розгляду. В зв`язку з цим, засудженому необхідно уточнити у касаційній скарзі судове рішення, яке ним дійсно оскаржується до касаційного суду.
Оскільки касаційний суд відповідно до правил ст. 395 КПК 1960 року перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення в тій частині, в якій воно було оскаржене, недотримання ст. 350 цього Кодексу перешкоджає вирішенню питання про витребування справи.
У зв`язку із зазначеним, відповідно до вимог ч. 2 ст. 388 КПК України 1960 року, справа може бути витребувана для її перевірки у касаційному порядку, лише за умови усунення зазначених недоліків та надходження повторної касаційної скарги в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребуванні матеріалів кримінальної справи.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 388 КПК 1960 року, п. 15 розділу ХІ Перехідних положень до КПК від 13 квітня 2012 року, суддя
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_2 у витребуванні кримінальної справи за його касаційною скаргою на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року щодо нього, для перевірки в касаційному порядку.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1