ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/522/22Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/4664/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання щодо засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кремінна Луганської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просила ухвалу скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою звільнити засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання умовно-достроково. Посилалась на наявність позитивних характеристик засудженого, його працевлаштованість та щоденну зайнятість на роботі.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволені, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_8 засуджено вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.04.2016 року за ч.3 ст.152 КК України до 8 років позбавлення волі.

Засуджений звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даного клопотання, виходив з того, що засуджений ОСОБА_8 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_8 з 01.04.2016 року відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, а саме зґвалтування із застосуванням насильства неповнолітньої особи. Кінцевою датою призначеного засудженому строку покарання є 22.08.2022 року.

За весь час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 11 разів був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування призначеного покарання. Стягнення погашені у встановленому законом порядку.

Крім того, із наявної в матеріалах провадження характеристики вбачається, що за весь час відбування покарання засуджений має лише 4 заохочення, не працевлаштований, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Не приймає участі в виконанні робіт із самообслуговування та не бачить необхідності у самостійному їх виконанні. До робіт із благоустрою ставиться не задовільно.

Засуджений ОСОБА_8 не бере участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених. Не прагне до підвищення освітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок, не відвідує бібліотеку установи та не приймає участь у роботі самодіяльних організацій.

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги те, що рішенням комісії установи від 31.08.2020 року ОСОБА_8 було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не став на шлях виправлення.

Отже перевіривши з достатньою повнотою наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого та належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_8 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Жодних доказів того, що засуджений працевлаштований та щоденно з ранку до вечора працює, про що зазначено стороною захисту матеріали провадження не містять. Разом з цим, зі змісту наданої установою довідки вбачається, що засуджений за час перебування в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)» мав часткову зайнятість лише у червні та вересні 2021 року.

Разом з цим, колегія суддів також враховує і ту обставину, що частина призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі була перерахована з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за правилами ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року. Зокрема засудженому за таким розрахунком в строк призначеного покарання було зараховано строк його попереднього 12.06.2015 року по 01.04.2016 рік.

При прийнятті рішення, колегія суддів виходить з того, що метою вироку є не тільки виправлення засудженого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, але й кара, як відплата за вчинений злочин. У вказаній якості, кара не тільки визначає характер покарання, а й значною мірою забезпечує досягнення всіх цілей покарання, а забезпечення цієї мети, є обов`язковою відповіддю держави на вчинення злочину, а також сам факт призначення необхідного і достатнього покарання, певною мірою забезпечує почуття справедливості у потерпілого та суспільства.

А тому враховуючи наявні у справі дані, колегія суддів вважає, що на даний час призначене ОСОБА_8 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 08 листопада 2021 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

Дата документу 07.02.2022 Справа № 314/4664/21