Провадження № 1-кс/643/3961/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.09.2021 м.Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю представника власника майна (третьої особи) ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Московського районного суду міста Харкова клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0006099 від 01.11.2018,-

ВСТАНОВИВ:
До Московського районного суду м. Харкова подано клопотання у якому заявник просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року по справі №643/18851/18. на квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , які, згідно п.3 резолютивної частини ухвали належать ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що арешт на майно накладений безпідставно та необґрунтовано, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, що майно, на яке накладено арешт, є предметом кримінального правопорушення чи здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення, що вказує на відсутність правової підстави для арешту майна. На теперішній час причин, які б обумовлювали подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майно, не має. Заявник у кримінальному провадженні - ОСОБА_5 , ніколи не був власником цього майна, а його грошові вимоги були та є предметом розгляду у цивільних справах. Окрім цього, в рамках судової справи № 643/4654/19 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було проведено технічну експертизу документів (Договору доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 р. та всіх похідних від нього документів), якою встановлено, що «підписи від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у договорі та похідних документах, виконані пізніше липня 2017 року, а не у вказані в документах дати» - тобто було встановлено, що Договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 р. - є підробленим. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2020 р. у справі №643/4654/19 встановлено, що Договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 та похідні від нього документи є неукладеними. Також, ОСОБА_5 12.10.2018 року та 06.11.2018 року звертався до Жовтневого районного суду м. Харкова про визнання недійсними договору про спільну діяльність, договорів дарування, договорів купівлі-продажу та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. У позові йому було повністю відмовлено рішенням суду від 10.12.2020 року, яке набрало чинності та залишене без змін після перегляду Харківським апеляційним судом. Тобто, за результатами розгляду вищевказаних цивільних справ встановлено, що надані ОСОБА_5 документи, у їх числі і використані в рамках кримінального провадження №0006099 є підробленими, правочини на їх підставі неукладеними, а пояснення та інші надані письмові докази ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та їх свідків спростовуються матеріалами розглянутих справ та вже встановленими дійсними обставинами. Окрім цього, заявник вказував, що Договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 від імені якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діяв громадянин ОСОБА_7 . Однак довіреність, на підставі якої діяв ОСОБА_7 не передбачала права останнього на укладення такого роду договорів, та вона була видана виключно для оформлення і реєстрації прав власності на квартири за ОСОБА_8 . У той же час ця довіреність використана ОСОБА_5 і ОСОБА_7 для підписання задніми числами різних документів між собою. Додані до клопотання слідчого докази не свідчать про вчинення злочину, про вибуття майна із власності потерпілого шляхом обману або зловживання довірою, оскільки ОСОБА_5 ніколи не був власником квартир. Крім цього, арешти шляхом заборони відчуження накладено виключно на конкретне майно третіх осіб, які не мають жодного відношення до спірних правовідносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . За змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року арешти шляхом заборон відчуження накладено суддею у зв`язку з цитуванням в ухвалі ч.1 ст.170 КПК України, загальним посиланням в ухвалі на доведеність присутності ризику згідно абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, і можливість використання нерухомого майна як доказу. Будь-яких інших правових підстав для застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вищевказаній ухвалі не наведено. Однак, на думку заявника арештоване майно не відповідає ознакам речового доказу, а ризики необґрунтовані, оскільки ці обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Окрім цього, на думку заявника, незважаючи на тривалий час досудового розслідування, дії спрямовані на розслідування не вчиняються, підозра нікому не пред`явлена, цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, встановлено розміру збитків, які ніби то заподіяні, та у сторони обвинувачення взагалі відсутні об`єктивні підстави вважати, що мало місце вчинення кримінального правопорушення.

Заявник наполягав на тому, що арешт є незаконним та порушує його права на приватну власність. Посилався на позиції Європейського суду з прав людини, Перший Протокол до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважав, що існування арешту майна перетворилось на неправомірне обмеження його права користуватись своїм майном.

У судовому засіданні представник власника майна (третьої особи) ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 подане клопотання підтримав, просив його задовольнити посилаючись на викладені у ньому обставини.

Від слідчого Харківського РУП №2 ГУНП у Харківській області ОСОБА_9 , надійшла заява відповідно до якої останній просить розглянути клопотання без його участі та відмовити у його задоволенні оскільки арештоване майно є речовим доказом в рамках кримінального провадження №0006099 від 01.11.2018 та на теперішній час в НДЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» проводиться будівельно-технічна експертиза. Також, слідчим надані матеріали кримінального провадження №0006099 від 01.11.2018 (том №1) для огляду в судовому засіданні.

Дослідивши клопотання та надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

В провадженні СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження №0006099 від 01.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , шахрайським шляхом, незаконно заволоділи майном заявника, спричинивши останньому матеріальну шкоду.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 було задоволено клопотання слідчого СВ Московського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 , про арешт майна.

Так, відповідно до ухвали, у кримінальному провадженні №0006099 від 01.11.2018 накладено арешт, в тому числі і на майно, яке є предметом даного клопотання, а саме шляхом заборони будь-яким особам, у будь-який спосіб здійснювати відчуження нерухомого майна, яке на праві власності належить ОСОБА_3 , а саме квартири: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 .

Як вбачається із змісту ухвали досудовим розслідуванням встановлено, що допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 показав, що у травні-червні 2013 року він через свого знайомого, ОСОБА_7 , познайомився з ОСОБА_6 , який запропонував взяти участь у фінансуванні і організації реконструкції будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_14 . На теперішній час ОСОБА_12 перейменоване у Грирогівське Шосе. Зі слів ОСОБА_6 зазначена будівля належить його куму, ОСОБА_10 , який є єдиним власником об`єкта нерухомості. В свою чергу ОСОБА_5 повинен був надати грошові кошти (фінансування) та будівельні матеріали для проведення реконструкції, а також власними силами із залученням відповідних фахівців провести реконструкцію. За спільною домовленістю, в результаті реконструкції будівля буде переобладнана з колишніх військових казарм у 118 малогабаритних житлових квартир, які планувалося продати третім особам, а кошти розподілити між учасниками домовленості. В процесі спілкування, ОСОБА_6 запевнив, що усі питання реконструкції та подальшого розподілу прибутку погоджені з власником ОСОБА_10 . Таким чином, ОСОБА_6 запевнив ОСОБА_5 у вигідності його участі у проведенні реконструкції, тому останній погодився. Реалізуючи спільну домовленість ОСОБА_10 видав на ім`я ОСОБА_7 довіреність від 03.09.2013 посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровим номером 1299, відповідно якої уповноважив ОСОБА_7 представляти його інтереси з питань одержання необхідних документів для оформлення та реєстрації права власності у зв`язку реконструкцією та переплануванням, нежитлової будівлі, літ. Б-3, загальною площею 2714,1 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_15 . В свою чергу, ОСОБА_7 продовжуючи виконувати спільну домовленість, на підставі вищезазначеної довіреності, уклав з ОСОБА_5 договір доручення на обслуговування об`єкта від 12.09.2013, відповідно до якого ОСОБА_5 взяв на себе зобов`язання до 20.02.2014 виконати обслуговування об`єкта за адресою: АДРЕСА_15 , яке включає в себе реконструкцію приміщень будівлі під квартири готельного типу, капітальний ремонт, земляні, санітарно-технічні, електротехнічні, вентиляційні, підсобні та інші роботи, забезпечення водопостачання, водовідведення, газопостачання, електропостачання, тощо. Ціною договору було визначено комісійну плату, що становить еквівалент 100000 (сто тисяч) доларів США за курсом НБУ, станом на момент здійснення фактичного платежу та вартість обслуговування об`єкта, що складається з вартості матеріалів та вартості робіт, і становить еквівалент 766660 (сімсот шістдесят шість тисяч шістсот шістдесят) доларів США. За домовленістю, ОСОБА_10 , повинен був прийняти та оплатити ОСОБА_5 фактичні витрати, комісійну плату та 15% річних від невідшкодованої суми, яку він залучив для виконання своїх обов`язків. Відповідно до домовленості, ОСОБА_5 здійснив фінансування вищезазначеної реконструкції за особистий рахунок. 20.02.2014 складений Акт приймання-передачі виконаних робіт. Цим Актом було засвідчено, що доручення та всі роботи з обслуговування Об`єкта виконані своєчасно та в повному обсязі, що фактичні витрати на обслуговування Об`єкта склали еквівалент 766660 доларів США, комісійна плата ОСОБА_5 складає 100000 доларів США, а 15 відсотків річних від невідшкодованої відповідачем суми залучених ОСОБА_5 грошових коштів за період їх використання на день підписання Акту становили 5,96% від залученої суми, що склало еквівалент 45693 доларів США. 17.03.2014 Інспекцією ДАБК у Харківській області була зареєстрована Декларація про готовність об`єкта до експлуатації. В 2014 році на підставі свідоцтва про право власності за ОСОБА_10 було зареєстровано право власності на всі 118 квартир, що з`явились в результаті реконструкції будівлі, яка була здійснена за рахунок ОСОБА_5 . Після прийняття об`єкта в експлуатацію ОСОБА_10 , за участі ОСОБА_5 розпочав продаж квартир реконструйованого об`єкта та запевнив його, що здійснить розрахунки за договором «найближчим часом». Участь ОСОБА_5 полягала у підшукуванні покупців. Показом квартир та переддоговірними питаннями займався ОСОБА_7 , виступаючи повіреним ОСОБА_10 . У цей же час у ОСОБА_5 почала з`являтися підозра, що ОСОБА_10 не збирається передавати йому грошові кошти, адже договором не передбачався продаж квартир, як передумова проведення з ним розрахунків. Тому, аби захистити свої інтереси ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_10 , засвідчувати отримання ним сум, виручених з продажу письмовими розписками, на що останній погодився. Це оформлялося у простому письмовому виді шляхом написання суми грошових коштів, дати їх отримання та скріплювалося підписом ОСОБА_10 . Згодом, ОСОБА_10 , перестав виходити на зв`язок, а коли ОСОБА_5 почав вживати заходів щодо його розшуку, передав йому через ОСОБА_7 , що не знає ні про яку реконструкцію, а вимоги ОСОБА_5 надумані, ніяких грошей він не брав. Крім того, ОСОБА_6 , також припинив спілкування зі ОСОБА_5 , заявивши що всі питання він має вирішувати зі ОСОБА_10 .

У вересні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом про стягнення зі ОСОБА_10 заборгованості в розмірі 33809619,33грн. та з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно яке належить відповідачу. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.09.2017 по справі № 643/12296/17 заборонено ОСОБА_10 відчужувати нерухоме майно, що належить йому на праві власності. Під час існування заборони відчуження вищезазначеного майна, 11.01.2018 між ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_14 укладено Договір про спільну діяльність (просте товариство) з метою реконструкції нежитлової будівлі, літ. «Б-3», загальною площею 2714,1 кв.м., що розташована у АДРЕСА_14 та подальший розподіл між «Учасниками» отриманих за наслідком вказаної реконструкції 118 квартир, загальною площею 2245,4кв.м., у багатоповерховому житловому будинку готельного типу, що розташований у АДРЕСА_14 . Тобто, у зазначеному договорі йдеться про один і той самий об`єкт, який вже було реконструйовано за кошти ОСОБА_5 та введено в експлуатацію. Крім того, в той же день 11.01.2018 ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_14 , уклали Додаткову угоду №1 до Договору про спільну діяльність (просте товариство) від 11.01.2018, відповідно до якої визначили, що в результаті спільної діяльності створено 118 квартир, що розташований у АДРЕСА_14 . При цьому в п. 2 додаткової угоди №1 зазначено, що квартири АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_22 , АДРЕСА_23 , АДРЕСА_24 , АДРЕСА_25 , АДРЕСА_26 , АДРЕСА_27 , АДРЕСА_28 , АДРЕСА_29 , АДРЕСА_30 , АДРЕСА_31 , АДРЕСА_32 , АДРЕСА_33 , АДРЕСА_34 , АДРЕСА_35 , АДРЕСА_36 , АДРЕСА_37 , АДРЕСА_38 , АДРЕСА_39 , АДРЕСА_40 , АДРЕСА_41 , АДРЕСА_42 , АДРЕСА_43 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_44 , АДРЕСА_45 , АДРЕСА_46 , АДРЕСА_47 , АДРЕСА_48 , АДРЕСА_49 , АДРЕСА_50 , АДРЕСА_51 , АДРЕСА_52 , АДРЕСА_53 , АДРЕСА_54 , АДРЕСА_55 , АДРЕСА_56 , АДРЕСА_57 , АДРЕСА_58 , АДРЕСА_59 , АДРЕСА_60 , АДРЕСА_61 , АДРЕСА_62 , АДРЕСА_63 , АДРЕСА_64 , АДРЕСА_65 , АДРЕСА_66 , АДРЕСА_67 , АДРЕСА_68 , АДРЕСА_69 , АДРЕСА_70 , АДРЕСА_71 , АДРЕСА_72 протягом 2014-2017 років за попередньою домовленістю та згодою учасників були відчужені учасником №1 за договорами купівлі-продажу третім особам та вважаються розподіленими між учасниками. (ті квартири, які були продані за участі ОСОБА_5 ) Пунктами 3, 4, 5 додаткової угоди №1 учасники розподілили квартири, що залишились не проданими, зокрема: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_75 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_77 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_78 , АДРЕСА_79 , АДРЕСА_80 , АДРЕСА_81 , АДРЕСА_82 , АДРЕСА_83 припали на частку в спільній частковій власності та відійшли учаснику 2 ( ОСОБА_6 ) Відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2018 по справі №643/12296/17 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості залишено без розгляду та скасовано заходи забезпечення позову. За апеляційною скаргою ОСОБА_5 , постановою Апеляційного суду Харківської області від 26.04.2018 по справі № 643/12296/17 ухвалу суду першої інстанції скасовано через відсутність підстав для залишення позову без розгляду. В результаті винесення судом першої інстанції ухвали, яку в результаті було скасовано, ОСОБА_10 переоформив права власності на належні йому квартири, що розташовані у АДРЕСА_14 на третіх осіб. Зокрема, квартири: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_73 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_74 , АДРЕСА_76 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , АДРЕСА_84 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_78 , АДРЕСА_85 , АДРЕСА_81 , АДРЕСА_82 , АДРЕСА_86 зареєстровані за ОСОБА_6 , який переоформив належні йому квартири за договорами дарування на свого сина ОСОБА_3 . В подальшому ОСОБА_3 продав кілька квартир третім особам, одним з яких є ОСОБА_15 , який є сином ОСОБА_10 (учасника №1 за договором про спільну діяльність). Таким чином, під час дії заборони щодо відчуження майна та одразу після скасування цієї заборони ОСОБА_10 було вчинено ряд правочинів, направлених на виведення із своєї власності нерухомого майна.

На думку заявника укладення ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , та ОСОБА_14 , договору про спільну діяльність має об`єктивні ознаки шахрайства, через проявлений обман. Так, договір про спільну діяльність (просте товариство) укладений лише 11.01.2018, тобто вже після виготовлення проекту на реконструкцію нежитлової будівлі, проведення дій з реконструкції нежитлової будівлі, реєстрації 17.03.2014 Інспекцією ДАБК у Харківській області Декларації про готовність об`єкта до експлуатації, реєстрації в 2014 році за ОСОБА_10 права власності на квартири, що з`явились в результаті реконструкції будівлі, а також подальшого продажу ОСОБА_10 половини від загальної кількості квартир на протязі 2014-2017 років. Вказівка в спірному договорі на кількість та площу квартир лише підтверджує той факт, що підготовчі дії з реконструкції нежитлової будівлі під квартири готельного типу, безпосередня реконструкція нежитлової будівлі під квартири готельного типу та введення реконструйованого об`єкта до експлуатації були виконані до моменту укладення цього договору та не могли складати предмет договору, оскільки на момент його укладення (січень 2018 року) зазначені дії були вже виконані за участі ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_5 повідомив, що оскільки ОСОБА_10 займався введенням реконструйованого об`єкта в експлуатацію, він не міг не знати, що витрати на будівельно-монтажні роботи, заявлені ним у декларації №ХК2 у розмірі 301500грн. не відповідають фактичним витратам, які він поніс для організації реконструкції цього ж об`єкта. Фактично, вони занижені у декларації більш ніж у 70 разів. Таке заниження очевидне, оскільки у такому разі вартість реконструкції одного квадратного метра складала б орієнтовно 134грн., а це не відповідає тим сумам, за які продавались квартири у реконструйованому будинку і повністю не відповідає меті реконструкції перетворити приміщення колишніх казарм військової частини у 118 квартир готельного типу, тобто у 118 окремих об`єктів нерухомого майна.

Орган досудового розслідування зазначав, що на теперішній час наявні підстави вважати, що стосовно ОСОБА_5 вчинено кримінальне правопорушення - заволодіння майном шляхом обману, оскільки викладені обставини свідчать про те, що на момент укладення домовленостей між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 останні заздалегідь не мали наміру виконувати свої зобов`язання, а мали на меті лише заволодіння його майном.

З метою уникнення подальшого відчуження зазначених квартир або їх перетворення (перепланування, перероблення), у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів та проведення відповідних судових експертиз, оскільки встановити фактичну вартість реконструкції будівлі за адресою: АДРЕСА_15 , можливо лише при проведенні відповідних судових експертиз.

Враховуючи наведені у клопотанні слідчого доводи, встановлені під час досудового розслідування обставини в своїй сукупності, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав для накладання арешту на майно, з метою забезпечення збереження речового доказу по кримінальному провадженню, оскільки стороною обвинувачення доведений ризик відчуження цього майна, а також можливість його використання як доказу.

З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування триває та на теперішній час в НДЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» проводиться будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до вимог ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається зокрема з метою збереження речових доказів. Як передбачено ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна ним було доведено, що нерухоме майно, яке є предметом даного клопотання має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а арешт майна забезпечить виконання мети його застосування, а саме запобіганню його відчуження. Тобто, підстави для накладання арешту на майно були предметом оцінки під час вирішення клопотання слідчого. Ухвала в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Суд враховує, що заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

В ході судового розгляду клопотання було встановлено, що в рамках провадження на теперішній час в НДЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса» проводиться будівельно-технічна експертиза, тобто станом на день розгляду клопотання досудове розслідування триває. Доказів, які б давали підстави вважати, що на даний час відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт квартири, на час розгляду клопотання не надано.

Посилання заявника на судові спори в рамках цивільного провадження та встановленні в ході розгляду цих справ обставини не спростовують та не виключають можливого вчинення кримінального правопорушення, що підлягає доведенню в рамках даного кримінального провадження.

На переконання слідчого судді, наведені заявником обставини мають враховуватись під час прийняття рішення у порядку ст.284 КПК України, та не є підставою для скасування заходу забезпечення кримінального провадження. У випадку закриття кримінального провадження арешт майна скасовується за іншою правовою процедурою.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт нерухомого майна. Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, у даному випадку заявник має лише обмеження у розпорядженні своїм майном та лише у вигляді заборони на його відчуження. Тобто, арешт майна, як захід забезпечення в даному випадку, є розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження.

Враховуючи досліджені в ході розгляду справи обставини, оскільки не проведені всі слідчі дії необхідні для прийняття процесуального рішення, слідчий суддя вважає, що арешт нерухомого майна не втратив своєї актуальності, клопотання є передчасним та задоволенню на теперішній час не підлягає.

Керуючись ст.ст. 174, 303-308, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 (справа №643/18851/18, провадження 1-кс/643/6095/18) у кримінальному провадженні №0006099 від 01.11.2018, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали проголошено 24.09.2021 о 13:30 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1