печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2070/22-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2022 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
установив:
17.01.2022 р. старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні начальником другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
У клопотанні зазначено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000156 від 28.02.2021 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, що у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001399 від 30.07.2020 р. за обвинуваченням начальника медичного постачання Командування Медичних сил Збройних Сил України (далі КМС ЗС України) полковника медичної служби Особи 1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, Особи 3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 368 КК України, та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з`ясувавши, що директору ТОВ «Ріверсайд Груп» ОСОБА_8 необхідне рішення службових осіб КМС ЗС України укласти новий договір на закупівлю масок медичних захисних зі зменшенням розміру штрафу у разі порушення контрагентом умов договору, визначених пунктом 7.2.1, з 20% до 5% від вартості товару; включення окремого пункту до нового договору про те, що товар поставляється на склад покупця окремими партіями за цінами та за умовами, узгодженими сторонами на кожну окрему партію; виділення додаткового часу для долучення відповідних документів на продукцію від виробника медичних масок ПП «АвтоЛенд», які підтверджують їх відповідність предмету закупівлі; забезпечення оперативного прийняття товару відповідною військової частиною та організації невідкладної доставки підтверджуючих документів про його надходження до фінансового органу КМС ЗС України з метою підвищення сплати вартості поставленого товару, вирішили окремо від Особи 1, поза його умислом одержати додатково неправомірну вигоду ще й для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та досягли попередньої домовленості про спільне вчинення даного злочину заздалегідь до початку його вчинення. За викладених обставин ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вирішили висунути ОСОБА_8 пропозицію щодо здійснення ними впливу на прийняття рішень особою, уповноваженою на виконання функцій держави, та одержати за це від ОСОБА_8 для себе неправомірну вигоду у розмірі 50 коп. за кожну поставлену маску, ознайомивши останнього заодно й з проханням Особи 1 надати йому неправомірну вигоду у аналогічному розмірі за вчинення в його інтересах дій, пов`язаних зі сприянням в укладенні договору МО України з ТОВ «Ріверсайд Груп» на закупівлю 1 250 000 штук масок медичних захисних, усунення перешкод, які можуть виникнути при його виконання з боку МО України. При цьому ОСОБА_4 та ОСОБА_7 розподілили між собою ролі на спільне вчинення вказаного злочину, зокрема ОСОБА_7 мав сприяти в оформленні та супроводженні відповідних документів в інтересах ТОВ «Ріверсайд Груп» при виконанні даним товариством договору на поставку захисних масок до МО України у кількості 1 250 000 штук, визначити остаточний розмір неправомірної вигоди, яку вони одержать з ОСОБА_4 від директора ТОВ «Ріверсайд Груп» ОСОБА_8 . ОСОБА_4 шляхом використання наявних у нього зв`язків мав вживати заходи щодо здійснення впливу на прийняття рішень особами, уповноваженими на виконання функцій держави, пов`язаними з підписанням підготовлених ОСОБА_7 документів в інтересах ОСОБА_8 , мав довести вимогу про надання неправомірної вигоди до останнього. Функцію щодо одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_8 мав виконати один із співвиконавців, у тому числі з можливістю переводу коштів на рахунок підконтрольного ОСОБА_7 суб`єкта підприємницької діяльності, яким являється мати дружини останнього, у разі здійснення ОСОБА_8 безготівкового перерахування на визначений ними рахунок повинен був слідкувати, що сума, яка мала бути перерахована в якості неправомірної вигоди, та діяльність суб`єкта підприємницької діяльності не потрапила під фінансовий моніторинг. ОСОБА_4 мав можливість здійснити вплив на прийняття рішення відповідними службовими особами КМС ЗС України, уповноваженими на виконання функцій держави, починаючи від керівника структурного підрозділу Особи 1, який був зацікавлений в одержані ним неправомірної вигоди від ОСОБА_8 за вчинення відповідних дій, та, закінчуючи Командувачем МС ЗС України ОСОБА_9 через Особу 3, який був знайомий з ним з 2015 р. за обставин, в яких вони приймали спільну участь у проведенні антитерористичної операції. Поряд з цим о 21:52 год. 13.08.2020 р. ОСОБА_7 зі свого мобільного номеру НОМЕР_1 зателефонував ОСОБА_4 на номер його мобільного телефону, у ході якого вони обговорили обставини здійснення впливу на прийняття Особою 1, уповноваженою на виконання функцій держави, через Особу 3 рішення, а також можливі обставини одержання ними неправомірної вигоди від ОСОБА_8 , яку вказані особи планували одержати після 14.08.2020 р. За викладених обставин ОСОБА_7 був обізнаний та усвідомлював, що ОСОБА_4 після 13.08.2020 р. мав одержати неправомірну вигоду від ОСОБА_8 у розмірі 998 000 грн, з яких для нього ОСОБА_7 та ОСОБА_4 передбачалося 498 000 грн, з цієї суми, по 249 000 грн для кожного з них, а для Особи 1 та Особи 3 500 000 грн.
У подальшому ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу відділення № 26/21 Банку «Південний» за адресою: м. Київ, пр-кт Степана Бандери, 8, корпус 6-Е, близько 11:45 год. 17.08.2020 р. з метою одержання неправомірної вигоди для себе, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , якого засудженого вироком суду, що набрав законної сили, за узгодженним з останнім планом з відома ОСОБА_7 , як співвиконавець одержав від директора ТОВ «Ріверсайд Груп» ОСОБА_8 , який діяв в умовах конфіденційного співробітництва з правоохоронними органами, неправомірну вигоду у розмірі 380 000 грн за вплив на прийняття рішень особо, уповноваженою на виконання функцій держави, ОСОБА_4 за допомогою ОСОБА_7 в тому числі щодо вирішення питання про зміну умов договору ТОВ «Ріверсайд Груп» з МО України на поставку медичних масок у кількості1 250 000 штук, надання додаткового часу для долучення необхідних документів на продукцію та виробника медичних масок, які підтверджують їх відповідність предмету закупівлі, збільшення строку поставки масок для ТОВ «Ріверсайд Груп» та пришвидчення оплати після їх надходження до військової частини НОМЕР_2 , надання документів ТОВ «Ріверсайд Груп», у тому числі висновку ВСП ЗС України про проведення перевірки умов виконання договору без виявлення порушень та підписання акту взаємозвірки щодо виконання умов договору з ТОВ «Ріверсайд Груп» зі сторони МО України. За таких умов ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , будучи об`єднані єдиним умислом, направленим на одержання від ОСОБА_8 неправомірної вигоди, вчинили пособництво Особі 1, як службовій особі, яка займає відповідальне становище, у висловленні прохання надати неправомірну вигоду у великому розмірі на суму 500 000 грн, яка у двісті і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, за вчинення цією службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, а також у пособництві в одержанні Особою 1, як службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди у великому розмірі на суму 500 000 грн, яка у двісті і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, для себе та третьої особи за вчинення цією службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої їй влади та службового становища, а також одержання за попередньою змовою групою осіб неправомірної вигоди у сумі 498 000 грн для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а також обіцянки здійснити такий вплив, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України в редакції Закону від 04.03.2020 р.
За вказаним факто ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності та є одним із обвинувачених у кримінальному провадженні № 0001399 від 30.07.2020 р., судовий розгляд якого здійснюється Оболонським районним судом м. Києва. Поряд з цим 01.12.2020 р. в окреме кримінальне провадження за № 0000965 виділено матеріали відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні групою осіб із Особа 2 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, та обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 скеровано до Оболонського районного суду м. Києва для розгляду. Після чого Оболонським районним судом м. Києва визнано ОСОБА_7 винним у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень та призначено останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України він звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Втім після вчинення вказаного злочину, знаходячись у тому ж місці, ОСОБА_4 , будучи державним службовцем провідним документознавцем відділу нормативно-правової роботи Управління нормативно правового забезпечення Державної інспекції енергетичного нагляду України, усвідомлюючи, що кошти у розмірі 380 000 грн одержані ним для себе та ОСОБА_7 від ОСОБА_8 злочинним шляхом в результаті вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, можуть мати сліди для ідентифікації та виявлені працівниками правоохоронних органів, вирішив вчинити дії, спрямовані на приховання, маскування походження такого майна та вчинити ряд тотожних об`єднаних єдиним злочинним умислом дій, спрямованих на досягнення злочинного результату шляхом здійснення через банківську установу АБ «Південний», який надає банківські послуги на підставі ліцензії НБУ № 65 від 07.10.2011 р. у відповідності до вимог ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» валюто-обмінної операції та конвертування одержаного ним предмету неправомірної вигоди в інший актив валюту, а також розпорядитися вищевказаним майном, провівши фінансово валюто-обмінну операцію та набути у власність новий актив у виді іноземної грошової валюти.
Відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про валюту і валютні операції» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затверджене постановою правління НБУ № 2 від 02.01.2019 р., АБ «Південний» здійснює валютні операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, без обмежень відповідно до законодавства України. 11.08.2020 р. ОСОБА_4 уклав із менеджером роздрібного бізнесу відділення № 26/21 АБ «Південний» ОСОБА_10 договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб договір індивідуального банківського сейфу № 0010/2621-2020, відповідно до якого ОСОБА_4 був заздалегідь обізнаний про порядок та умовами проведення банківських операцій в АБ «Південний», у тому числі, проведення валюто-обмінних операцій в касі указаного банку. У зв`язку із чим у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на розпорядження майном, одержане злочинним шляхом, та приховання, маскування походження майна, та розпорядження ним. Діючи умисно з цією метою ОСОБА_4 , володіючи на той час майном, одержаним у протиправний спосіб у результаті вчинення корупційного кримінального правопорушення, об 11:47 год. 17.08.2020 р. прийшов до каси відділення №26/21 АБ «Південний» за адресою: м. Київ, пр-кт Степана Бандери, 8, корпус 6-Е, після чого останній, реалізуючи свій заздалегідь розроблений план, розуміючи, що валютні операції здійснюються знеособлено, без ідентифікації суб`єкта, у порушення вимог ст.ст. 11, 202-206, 328 та 334 ЦК України, ст. 5, 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затверджене постановою правління НБУ № 2 від 02.01.2019 р., розпорядився майном, одержаним за указаних обставин злочинним шляхом, вчинив правочин, передбачений Конвенцією про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, від 08.11.1990 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 738/97-ВР від 17.12.1997 р., Кримінальної конвенції про боротьбу з корупцією від 27.01.1999 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 252-V (252-16) від 18.10.2006 р., Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 251-V (251-16) від 18.10.2006 р., Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 1433-ІV (1433-15) від 04.02.2004 р., Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 251-V (251-16) від 18.10.2006 р., Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти корупції від 31.10.2003 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 251-V (251-16) від 18.10.2006 р., Конвенцію Ради Європи про відмивання, пошук, арешт та конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму від 16.05.2005 р., яка ратифікована Верховною Радою України Законом України № 2698-VІ (2698-17) від 17.11.2010 р., а саме: відповідно до ст. 1 Закону України «Про валюту і валютні операції» і ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» об 11:50 год. 17.08.2020 р. ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу каси відділення № 26/21 АБ «Південний» за адресою: м. Київ, пр-кт Степана Бандери, 8, корпус 6-Е, здійснив фінансову валюто-обмінну операцію, передав завідувачу каси цієї банківської установи ОСОБА_11 , яка не була обізнана із злочинним наміром ОСОБА_4 , частину коштів, одержаних ним за попередньою змовою із ОСОБА_7 від ОСОБА_8 в якості неправомірної вимоги у сумі 164 400 грн, та конвертував одержаний ним предмет неправомірної вигоди в інший актив валюту у розмірі 6 000 умовних одиниць доларів США (згідно курсу НБУ станом на 17.08.2020 р. вартість 1 долара США становила 27,34 грн), набувши у власність новий актив у виді іноземної грошової валюти, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, в редакції закону від 06.12.2019 р.
Слідчий, обґрунтовуючи клопотання, вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту. Вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні.
Прокурор у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив їх задовольнити.

Захисник, підозрюваний у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання, вважаючи, що ризики, зазначені органом досудового розслідування, є необґрунтованими.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши пояснення учасників провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозвязку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.
14.01.2022 р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 т. 209 КК України.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Згідно ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш мяких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш мяким запобіжним заходом є особисте зобовязання, а найбільш суворим тримання під вартою.
За змістом ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобовязаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобовязаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш мяких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування (рішення у справі «Феррарі-Браво проти Італії»).
Слідчий суддя виходить з того, що на даному етапі провадженні він не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, він не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобовязаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, інкримінованого стороною обвинувачення.
Аналіз представлених доказів звязують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 р.). Отже на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон повязує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України.
Слідчий суддя, вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу, враховує і положення, що передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо тільки в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, між тим ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» зазначено, що наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер, та доводитися відповідними доказами. Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії» серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які обєктивно звязують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Мюррей проти Обєднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обовязково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для предявлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Водночас слідчий суддя не погоджується з існуванням ризиків, про які вказує сторона обвинувачення, оскільки за рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» від 11.07.2006 р. тільки одне посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу. У справі «Мамедова проти Росії» ( рішення від 01.06.2006 р.) Суд дійшов висновку, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Як слідує із клопотання, сторона обвинувачення просить врахувати, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 2 років та з конфіскацією майна, запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, що він може переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у кримінальному провадженні, втім відомостей, що підтверджували означене, слідчому судді не надано. Отже клопотання не містить переконливого обґрунтування доводів про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш мякого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є непропорційними меті, яка ставиться до їх застосування.
Долучені до клопотання докази містять дані щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого діяння та частково підтверджують ризики, при цьому в своїй сукупності це не може свідчити про наявність підстав для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт. Отже слідчий суддя, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, не знайшов підстав для задоволення клопотання.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш мякий запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обовязки передбачені частиною п`ятою ст. 194 КПК України.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, має на утриманні мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , двох дітей, міцні соціальні зв`язки. Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даний час, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, та покласти на останнього наступні обов`язки: прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом; не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , а також іншими свідками та підозрюваними, визначеними слідчим, з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованого злочину і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 29, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,
ухвалив:
Старшому слідчому Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Іллічівськ (нині м. Чорноморськ) Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком до 15.03.2022 р., включно, та зобов`язати останнього виконувати наступні обов`язки:
прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;
не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;
утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , а також іншими свідками та підозрюваними, визначеними слідчим, з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;
здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Слідчий суддя ОСОБА_1