ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 568/873/21

Провадження № 1-кп/568/85/21

10 вересня 2021 року м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області
в складі головуючої судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радивилів кримінальне провадження №0000061 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, комірника ЕКУ «Едектроконтакт України», одруженого, на утриманні двоє неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб на утриманні немає, не депутата, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого, цивільного відповідача ОСОБА_3
захисника адвоката ОСОБА_5
потерпілого, цивільного позивача ОСОБА_6
представника потерпілого адвоката ОСОБА_7

В С Т А Н О В И В :
25 квітня 2021 року приблизно о 18 годині 22 хвилин на території автомийки «Luх Wash», що в АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , підійшов до останнього та умисно наніс один удар долонею правої руки по обличчю ОСОБА_6 . Після цього ОСОБА_3 наніс один удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_6 . В подальшому, стоячи за спиною ОСОБА_6 , ОСОБА_3 наніс ще один удар долонею лівої руки в голову ОСОБА_6 та, застосувавши фізичну силу, штовхнув його, внаслідок чого останній вдарився головою у металевий термінал, після чого в нього почалася кровотеча з рани на голові. Внаслідок вищезазначених незаконних умисних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійно-рваної рани лобної ділянки голови зліва, забою лівого ліктьового суглобу, забою, ссадна лівого колінного суглобу, перелому кісток носа зі зміщенням, підкон`юктивальний крововилив ОD. Отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.
Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розгляд здоров`я.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та пояснив суду, що 25 квітня 2021 року близько 18 години, він рухався на автомобілі в м.Радивилів по вул.Кременецькій. З бічної дороги на голову, по якій він рухався, виїхав автомобіль та порушивши Правила дорожнього руху, розпочав рух по головній дорозі, створивши аварійну ситуацію. Він вирішив послідувати за вказаним автомобілем на автомийку «Luх Wash», що в м.Радивилів Рівненської області. Вийшовши з автомобіля, він підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився поруч автомобіля, та зробив зауваження з приводу порушення правил дорожнього руху. Після цього вдарив ОСОБА_6 один раз долонею руки в обличчя та двічі кулаком в голову. В подальшому взявши його за руку, шарпнув. Внаслідок цих дій, ОСОБА_6 вдарився головою в металевий термінал. Побачивши, що в ОСОБА_6 на лобі з`явилася кров, він відійшов від нього та сів у свій автомобіль. Він декілька разів намагався помиритись з ОСОБА_6 та просив у нього вибачення. Він намагався домовитись з батьками ОСОБА_6 з приводу відшкодування витрат на лікування, однак вони не змогли домовитись щодо суми компенсації. Розкаюється у вчиненому, вказує, що діяв під впливом емоцій, шкодує про вчинене. Заявлений цивільний позов ОСОБА_6 визнає частково, згідний відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду в розмірі 2000 гривень.
Показання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідають фактичним обставинам обвинувачення і учасниками процесу не оспорюються.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, в 25 квітня 2021 року він їхав автомобілем на мийку. Перед виїздом на головну дорогу, він виконав вимогу дорожнього знаку та зупинився, та пересвідчившись в безпечності маневру виїхав на головну дорогу. Автомобіль, як в подальшому з`ясувалось під керуванням ОСОБА_3 , він бачив, але вважав, що не чинить йому будь-яких перешкод. Приїхавши на мийку, він вийшов з автомобіля та до нього підійшов ОСОБА_3 та зробив зауваження з приводу того, що він порушив правила дорожнього руху. Після цього, відразу вдарив долонею руки по обличчю та двічі кулаком в голову. В подальшому, взяв його шию та відпихнув, внаслідок чого він вдарився лобом об металевий термінал. Від удару він присів, тому що закрутилась голова, та побачивши, що з лоба йде кров, пішов в туалет. В подальшому він зателефонував батькам та в поліцію. Після отриманих ушкоджень він лікувався три тижні в лікарні та тиждень амбулаторно. ОСОБА_3 просив у нього вибачення, але він вважає такі дії неприпустими. На даний час він його вибачає, хоча вважає, що він повинен понести покарання. Заявлений цивільний позов підтримує в повному обсязі.
Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів у повному обсязі так як повністю погодився з висунутим обвинуваченням, висновки якого утворюють склад злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Покази обвинуваченого ОСОБА_3 , допитаного в судовому засіданні, послідовні і логічні, повністю співпадають з фабулою обвинувачення, чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірність картини злочину за допитом обвинуваченого не викликає сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
В зв`язку з викладеним, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, крім допиту обвинуваченого, потерпілого та дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, матеріалів, що стосуються речових доказів у вказаному кримінальному провадженні.
При цьому суд враховує, що обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не має сумнівів стосовно добровільності йогої позиції, а також йому та іншим учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
При встановлених обставинах, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Відповідно до положень ст.65 КК України, у кожному конкретному випадку суд має дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
У відповідності зі ст.12 КК України, кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим відноситься до кримінальних проступків, обвинувачений на утриманні має двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно.
Обставин, що пом`якшують покарання згідно ст.66 КК України є щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин згідно ст. 67 КК України не встановлено.
Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального Кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, що визначено ч. 5 ст. 128 КПК України.
Згідно п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні потерпілий та його представник, адвокат ОСОБА_7 просили позовні вимоги задоволити в повному обсязі, стягнути кошти за завдану матеріальну, моральну шкоди та витрати на правову допомогу.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні при розгляді цивільного позову позовні вимоги визнали частково, а саме визнали розмір матеріальних збитків в розмірі 7843,50 гривень та частково визнали розмір моральної шкоди, вказуючи на необгрунтованість заявленого розміру.
Дослідивши в повному обсязі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується цивільний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов до переконання, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає до задоволення.
Розмір матеріальної шкоди спричиненої внаслідок кримінального правопорушення, що підтверджується сукупністю доказів, які перебувають в матеріалах кримінального провадження, складає 7843,50 гривень., що відображається у фінансових документах, чеках, квитанціях, долучених до позовної заяви.
Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення.
Пунктом 1 ч.1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
За приписами п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з п.п 5, 9 вищезазначеної Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважає безумовним те, що внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина переносить емоційні, душевні переживання. Однак, наявність моральної шкоди, спричиненої потерпілому даним кримінальним правопорушенням, має бути ним доведена.
Заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди на суму 10000 гривень підлягає частковому задоволенню, оскільки, на думку суду, потерпілим не наведено достатніх підстав та не підтверджено в ході судового розгляду, що саме послугувало для визначення моральної шкоди у вказаному розмірі. Тому, при визначенні розміру завданої потерпілому моральної шкоди, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд враховує, що її розмір на суму 5000 грн., є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав потерпілий у результаті заподіяння йому тілесних ушкодження обвинуваченим. Крім того, суд вважає, що притягнення винної особи до кримінальної відповідальності є уже частковим компенсуванням моральної шкоди.
Крім того, потерпілим у цивільному позові заявлено до стягнення судові витрати, а саме витрати на правову допомогу адвоката.
Щодо стягнення понесених процесуальних витрат на правничу допомогу, то суд враховує наступне.
Питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК України. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК України .
До таких належать, зокрема, витрати на правову допомогу. За правилами ч. 2 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, який надає правову допомогу за договором, несе потерпілий, а згідно ч.1 ст.124 того ж Кодексу, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Тотожного роду позицію з даного питання щодо алгоритму відшкодування потерпілому витрат на професійну правничу допомогу висловив і Верховний суд в ухвалі від 25.04.2018 в справі № 740/3447/17.
Позивачем не долучено до заяви про відшкодування витрат на правову допомогу, доказів понесення таких витрат (квитанцій, платіжних доручень тощо), що є обов`язковою умовою для стягнення таких витрат. Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_7 на підтвердження понесених потерпілим витрат на правову допомогу надано довідку. Однак вказаний документ, не є належними доказом отримання адвокатського гонорару. Суд вважає, що долучені позивачем документи, не можна визнати достатніми доказами на підтвердження понесених поткерпілим витрат на правову допомогу, та враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, відсутності належним чином підтверджених витрат на правову допомогу (оригіналів платіжних документів про оплату наданих послуг), вимоги щодо відшкодування витрат за надання правової допомоги в розмірі 5000 гривень, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, не підлягають до задоволення.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувався і підстав для його застосування суд не вбачає.
Керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1360 (одна тисяча триста шістдесят) гривень.
Позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 7843 (сім тисяч вісімсот сорок три) гривні 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Речові докази у справі: DVD-R диск із відеозаписом із камери відеоспостереження, яка розташована в приміщенні автомийки Luх Wash» в м.Радивилів - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення;
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1