ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/439/21 Номер провадження 11-кп/814/906/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції з ДУ «Машівська виправна колонія (№ 9)», провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 23.06.2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , громадянина України, розлученого, освіта вища, раніше не судимого,

по даній справі засуджений 22.10.2018 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки,

відмовлено у задоволенні спільного подання ДУ «Машівська виправна колонія (№ 9)» та спостережної комісії Полтавської РДА Полтавської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Мотивуючи своє рішення, суд вказав, що хоча засуджений за час відбування покарання в Машівській ВК-9 чотири рази був заохочений за сумлінну поведінку та ставлення до праці, водночас відбутого ним строку не достатньо для переконливого висновку, що досягнута мета покарання, зокрема і щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, оскільки він провину у вчиненні злочину не визнає, що може повторно призвести до аналогічних наслідків за схожих обставин. Врахував, що засуджений не вживав ніяких заходів для добровільного відшкодування шкоди потерпілій з метою полегшення її страждань та вважає, що шкода повинна стягуватися виключно примусово, а відтак процес позитивних змін в його особистості, що б підтверджував його цілковите виправлення, не знайшов підтвердження в судовому засіданні. За вищезазначених обставин дійшов висновку, що подання є передчасним, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.

Зазначає, що суд помилково сприймає вимоги для перевірки інформації про стан відшкодування матеріальних збитків та має власне трактування процедури добровільної сплати призначених судом відрахувань. Посилаючись на ч.2 ст.118 КВК України, вказує на відсутність доказів на підтвердження його негативної поведінки, що слугувала б підставою для висновку про ухилення від сплати платежів за виконавчими документами, як і характеристики його як суспільно-небезпечної особистості з ознаками схильності до вчинення злочинів проти безпеки дорожнього руху.

Щодо врахування судом невизнання вини засудженим зазначає, що реалізація засудженим права на захист, а саме оскарження зловживань слідчого, прокурора, судді, та повідомлення про злочини проти правосуддя, не є підставою для позбавлення права засудженого на умовно-дострокове звільнення.

Додає, що судом не досліджено дійсні обставини справи та причинно-наслідковий зв`язок, при цьому вказано на можливість повторного вчинення злочину з аналогічними наслідками за схожих обставин.

Вважає своє виправлення доведеним.

Заслухавши доповідь судді, засудженого на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч.1 ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Відповідно до п.1 ч.3 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, зокрема, після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за необережний тяжкий злочин.
Статтею 6 Кримінально-виконавчого кодексу України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції виходив з того, що відбутого ОСОБА_7 строку не достатньо для переконливого висновку, що досягнута мета покарання, зокрема і щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, тому дійшов висновку про передчасність подання.

Колегія суддів вважає висновки суду помилковими.

У відповідності до п.2,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можуть бути застосовані тільки після фактичного відбуття тієї частини строку покарання, яка зазначена у ч. 3 ст. 81, ч. 4 ст. 82 та ч. 3 ст.
107 КК України.
Під час апеляційного перегляду судового рішення встановлено, що ОСОБА_7 засуджений 22.10.2018 вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, залишеного без змін ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14.01.2019 та постановою Верховного Суду від 17.12.2019, за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
Початок строку покарання ОСОБА_7 рахується з 13.05.2019, кінець строку покарання 13.05.2023.
Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_7 засуджений за необережний тяжкий злочин, станом на час розгляду справи відбув 1/2 частину строку покарання, а тому відповідно до п.1 ч.3 ст. 81 КК України до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.
При цьому, висновок суду щодо недостатність відбутого строку для переконаності у досягненні мети покарання, зокрема, щодо можливості повторного вчинення нових кримінальних правопорушень через невизнання ОСОБА_7 вини є безпідставними, оскільки ст. 81, ст. 107 КК України та роз`яснення Пленуму Верховного суду України в постанові «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» не передбачають врахування даних обставин під час розгляду питання про умовно-дострокове звільнення.

Не погоджується колегія суддів і з висновком про відсутність підтвердження наявності позитивних змін у поведінці засудженого через відсутність добровільного відшкодування ОСОБА_7 шкоди потерпілій, оскільки на виконання установи виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_7 коштів не надходили, в матеріалах особової справи такі дані відсутні, тому і зробити достовірний висновок про відсутність відшкодування, колегія суддів не може.

Так, з характеризуючих даних на засудженого ОСОБА_7 , що містяться в матеріалах особової справи засудженого, вбачається, що останній за весь період відбування покарання залучався до безоплатних громадських робіт, дотримується правомірних взаємовідносин з працівниками установи, з іншими засудженими підтримує рівні взаємовідносини, на профілактичному обліку не перебуває та з розумною ініціативою ставиться до виконання робіт з благоустрою установи. За своїми психологічними характеристиками засуджений у змозі проявляти ініціативу та самостійність у подоланні перешкод та труднощів, зберіг соціальні зв`язки з матір`ю, сином та донькою, здатний сприймати морально-правові норми суспільства.

Окрім цього, не має жодного стягнення, натомість має чотири заохочення у виді подяки за сумлінну поведінку та ставлення до праці, які отримував протягом усього періоду відбування покарання, а не лише безпосередньо перед настанням пільги, що в сукупності з іншими обставинами, вказує на позитивну поведінку засудженого, а також на те, що засуджений твердо став на шлях виправлення.

Враховуючи встановлені дані про особу засудженого, його стабільну правослухняну поведінку та ставлення до праці, з огляду на додержання ним вимог режиму, та відсутність негативних характеристик його поведінки колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і підлягає звільненню умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.10.2018.

Отже, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання умовно-достроково, а його апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 23.06.2021 року скасувати, постановити нову, якою спільне подання ДУ «Машівська виправна колонія (№ 9)» та спостережної комісії Полтавської РДА Полтавської області про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини основного покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.10.2018 умовно-достроково на 1 рік 07 місяців 23 дні.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3