Справа № 577/4702/21
Провадження № 1-кс/577/1570/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"01" жовтня 2021 р. м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000690 від 28.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2021 року до суду надійшло вищевказане клопотання, у якому ставиться питання про накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду 27.09.2021 року майно, а саме: автомобіль марки ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , що належать на праві власності ОСОБА_4 , мешканцю АДРЕСА_1 , заборонивши відчуження, розпорядження, користування.

На обгрунтування вимог у клопотанні вказано, що 28.09.2021 року під час несення служби по охороні публічної безпеки і порядку близько 08:30 год. нарядом ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області у складі інспекторів ОСОБА_5 і ОСОБА_6 на службовому автомобілі марки «Шкода Рапід» д.н.з. НОМЕР_3 (на синьому фоні) на підставі п.п.1 ч.1 ст.35 ЗУ «Про національну поліцію» на вул. Деповська в м. Конотоп Сумської області в районі буд. №103 зупинено транспортний засіб автомобіль марки «ВАЗ-21099» н.з. НОМЕР_1 сірого кольору, який візуально мав несправність електропроводки і електроприладів освітлення.

Під час перевірки документів на підставі п.п.2, 6 ч.1 ст.32 ЗУ «Про національну поліцію» працівниками ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 виявлено, що водій ОСОБА_7 має ознаки алкогольного сп`яніння, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.1 ст.130 КУпАП.

Перед оглядом на стан алкогольного сп`яніння і складенням протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності працівниками поліції на підставі ч.1 ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 2 п. 5 розділу 1 та розділу 9 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, ОСОБА_7 , 28.09.2021 року близько 08:30 год. розуміючи протиправність своїх дій і настання суспільно небезпечних наслідків, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на узбіччі проїзної частини вул. Деповська в м. Конотоп Сумської області в районі буд. №103, неодноразово пропонував працівникам ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 5000 грн. за не притягнення до адміністративної відповідальності, стосовно чого був неодноразово попереджений працівниками поліції про кримінальну відповідальність за пропозицію і дачу хабаря, що згідно наказу МВС України від 18.12.2018 № 1026 «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» і п.1 ч.1 ст.40 ЗУ «Про національну поліції» зафіксовано на службову боді-камеру, яка знаходилася на однострої працівника поліції ОСОБА_5 .

Відразу про даний факт працівник поліції ОСОБА_5 повідомив ситуаційний центр ГУНП в Сумській області по номеру телефону «102».

Під час огляду 28.09.2021 року на вул. Деповська в м. Конотоп Сумської області в районі буд. №103 виявлено та вилучено автомобіль марки ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 , на якому підозрюваний в стані алкогольного сп`яніння рухався до моменту та місця вчинення злочину, та свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 на вказаний транспортний засіб.

Вилучене майно за постановою слідчого від 28.09.2021 року визнане речовими доказами.

З огляду на викладене та посилаючись на норми ст.ст. 98, 170 КПК України просить накласти арешт на вилучене майно.

Слідчий ОСОБА_3 подав заяву про розгляд справи без його участі.

Ознайомившись з доводами викладеними у клопотанні, дослідивши представлені докази суд приходить до такого висновку.

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

У ч.5 ст. 132 КПК України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

У статтях 84, 86 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

За приписом ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому у відповідності до частини 3 статті 132 КПК України, арешт майна, як один із заходів забезпечення кримінального провадження, не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

На обгрунтування клопотання слідчий долучив наступні документи:

- витяг з ЄРДР про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення, датований 28.09.2021 року 19.07 год., у якому обставини кримінального правопорушення викладені наступним чином: 28.09.2021 року о 08.40 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння по вул. Деповська в м.Конотоп в районі буд.№ 103, пропонував працівникам поліції ВРПП Конотпського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 і ОСОБА_6 неправомірну вигоду в сумі 5000 грн за непритягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП та нескладання адмінпротоколу за керування транспортним засобом ВАЗ-21099, д.н. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, правова кваліфікація визначена за ч.1 ст.369 КК України;

- рапорт про виявлення кримінального правопорушення від 28.09.2021 року;

- протокол огляду місця події, який був проведений у період часу з 09.13 до 09.19 год.; - поясненнями ОСОБА_7 від 28.09.2021 року;

- протокол про адмініцстративне правопорушення серії ААБ № 177928;

- акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спецальних технічних засобів;

- роздруківкою приладу «Драгер», з результатом 0,62 проміле;

- постанова про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Слід зазначити, що підозра нікому не висунута.

Частиною 1 ст.369 КК України передбачена кримінальна відповідальність за пропозиція чи обіцянку службовій особі надати їй або третій особі неправомірну вигоду, а так само надання такої вигоди за вчинення чи невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Предметом вказаного правопорушення цього злочину є неправомірна вигода, під якою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Положеннями ч. 1ст. 131 КПК України регламентовано, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до статті 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

За приписом п.1 ч. 9 ст. 100 КПК України, гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Відповідно до ч. 11 ст. 100 КПК України, у разі якщо власник (законний володілець) грошей, цінностей та іншого майна, у зазначених у пункті 1 частини дев`ятої цієї статті, був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про їх незаконне використання, він має право вимагати повернення належного йому майна або коштів з державного бюджету, отриманих від реалізації такого майна.

Проте, клопотання про арешт тимчасово вилучених автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на цей автомобіль, обгрунтовується лише тим, що вказаний автомобіль та документ є доказом кримінального правопорушення, а тому з метою збереження таких доказів просить накласти на них арешт. При цьому, у клопотанні не зазначено за якими критеріями вказане авто та документ є речовими доказами.

Статтею 94 КПК визначено, що слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З огляду на викладене, прихожу до висновку, що слідчий не довів, що речі, на які пропонується накласти арешт є знаряддям чи предметом злочину. До того ж, автомобіль, взагалі належить іншій особі, а не особі, яка ним керувала.

З огляду на викладене слід дійти висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись: ст.ст. 98, 167, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без задоволення клопотання старшого слідчого СВ Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000690 від 28.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1