Провадження №: 1-кп/755/463/22
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" січня 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002010 від 06 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України,
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілих ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :
у Дніпровському районному суді м. Києва перебуває на розгляді вищевказане кримінальне провадження.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року призначено судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002010 від 06 липня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України, у відкритому судовому засіданні.
Також вище зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою до 01 грудня 2021 року включно.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року продовжено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою до 13 січня 2022 року включно.
У судовому засіданні, з урахуванням положень Кримінального процесуального закону щодо судового контролю за дотриманням прав обвинуваченого до спливу вказаного строку, розглянуто питання про доцільність продовження тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою відповідно до ст. 331 КПК України.
Прокурор просила продовжити строк тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, оскільки підстави для застосування цих запобіжних заходів не відпали, а отже наявні визначені ст. 177 КПК України ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, зокрема щодо ОСОБА_4 дані обставини обґрунтовуються поведінкою під час вчинення злочину. Щодо ОСОБА_3 , то ризик переховування існує через те, що він зник з місця вчинення злочину і його затримали в іншій області, також він не сприяє пришвидшенню розгляду справи. Крім того, свідок у попередньому судовому засіданні підтвердив обставини вчинення злочинів.
Представник потерпілих ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора та додала, що поведінка обвинувачених не свідчить про те, що вони каються. Також вказала на те, що ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 не мають постійного місця проживання. Про те, що злочин був скоєний умисно свідчить те, що ОСОБА_4 намагалась приховатися з місця злочину, ОСОБА_3 це вдалося. Крім того, договір оренди нерухомого майна укладений між наймодавцем та наймачем ОСОБА_4 06 серпня 2021 року, тобто коли вона вже перебувала під вартою. При цьому фактів сплати за житло немає, тобто договір просто формальний.
Потерпілі підтримали клопотання прокурора, просили задовольнити.
Захисник ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання та вказав, що договір був укладений не його підзахисною, проте був підписаний нею особисто. Було встановлено власницю, при її опитуванні вона підтвердила, що ОСОБА_4 там проживатиме. Також ОСОБА_4 має родичів, з якими підтримуватиме контакт, а тому просив змінити їй запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала захисника та вказала, що договір оренди заключила мама її хлопця, з яким вона проживає рік.
Захисник ОСОБА_9 також заперечував проти задоволення клопотання та зазначив, що лише обґрунтованість підозри не може бути підставою тримання під вартою, а зазначені ризики вже неодноразово повторюються, нових ризиків немає, у зв`язку з чим просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав захисника у повному обсязі та додав, що не ухиляєся від показань, вину визнає.
Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, головуюча, керуючись принципом правової визначеності, відповідно до положень ст. 183, 331 КПК України, приходить до такого висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
При визначенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі доведеності його вини в інкримінованому злочині, дані про його особу, який офіційно не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має місце проживання у м. Києві, раніше не судимий.

При визначенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 суд враховує, крім іншого, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченою злочинів, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі доведеності її вини в інкримінованих злочинах, дані про її особу, яка не одружена, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , має місце проживання у м. Києві, раніше не судима.

Слід зазначити, що розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись у кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого ступеню тяжкості тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, та разом із ОСОБА_3 вони обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, який полягає у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах. При цьому з обвинувального акта вбачається, що у результаті вказаних дій потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 завдано матеріального збитку у сумі 46 000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становить 1 255 340 гривень.

Разом з тим, на даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання обвинувачених винуватими чи невинуватими у вчиненні злочинів, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, всіх свідків не допитано і, відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд вважає, що обрані щодо обвинувачених запобіжні заходи відповідають не лише особам обвинувачених, а і характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню обвинувачених від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, тобто ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є реальними та дійсними.

Між тим будь-яких даних, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою, сторонами кримінального провадження не надано.

У зв`язку з цим тимчасова ізоляція обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від суспільства є цілком виправданою мірою і, насамперед, превентивною, оскільки суд повинен приймати до уваги захист інтересів суспільства в цілому, і запобігти можливій злочинній діяльності осіб, яких обвинувачують вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 345 КК України, при цьому за злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Зважаючи на характер дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також інші обставини у своїй сукупності, суд переконаний, що продовжують існувати ризики, які були враховані при прийнятті рішення про застосування запобіжного заходу, а тому менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Наведене вище нівелює доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а тому відсутні підстави для зміни обвинуваченим запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою на більш м`які запобіжні заходи, зокрема домашній арешт.

Зважаючи на те, що 13 січня 2022 року спливає строк дії застосованих до обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, та неможливості до вищезазначеної дати завершити судовий розгляд, за відсутності підстав для скасування або зміни запобіжних заходів, суд вважає за необхідне продовжити дію існуючих запобіжних заходів до 10 березня 2022 року включно.
Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 331 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 10 березня 2022 року включно.
Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 10 березня 2022 року включно.
Копію ухвали вручити прокурору, захисникам та обвинуваченим.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченими, які тримаються під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 12 год 00 хв 13 січня 2022 року.
Суддя: ОСОБА_1