ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2441/19 Номер провадження 11-кп/814/996/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000444, за апеляційною скаргою захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та мешканку АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з середньою спеціальною освітою, вдову, непрацюючу, маючу на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_9 , не судиму, визнано винуватою та засуджено:
-за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 29.09.2019 близько 15:00 год, перебуваючи на кухні за місцем свого проживання АДРЕСА_1 , в ході сварки зі своїм чоловіком ОСОБА_10 , на ґрунті неприязних відносин, маючи намір на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки цих дій і припускаючи їх настання, умисно нанесла кухонним ножем, який використовувала для приготування їжі, один удар в область грудної клітки зліва, в результаті чого потерпілому було спричинене проникаюче колюче-різане поранення грудної клітки зліва у 1-му міжребер`ї по білягрудинній лінії з поверхневим пошкодженням верхньої частини лівої легені по передній поверхні, що має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент його спричинення, призвело до інтоксикації внаслідок двобічної посттравматичної гнійно-фіброзної пневмонії, внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_10 08.10.2019.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В змінених вимогах апеляційної скарги захисник обвинуваченої ОСОБА_7 захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченій покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Вказує, що обвинувачена визнала вину у скоєному злочині та щиро розкаялася, та підтвердила всі ті обставини, що були встановлені досудовим слідством, неодноразово наголошувала що дуже жалкує та винить себе в тому, що нею було заподіяно тілесне ушкодження потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання, також активно сприяла розкриттю злочину.

Крім того, звертає увагу на відсутність у ОСОБА_7 заздалегідь запланованого умислу на спричинення тяжкого тілесного ушкодження, оскільки обвинувачена не розрахувала під час удару тієї обставини, що потерпілий знаходився настільки близько до неї, та вона мала намір лише налякати його замахнувшись на нього ножем, щоб він до неї не чіплявся, але не бажала завдавати удару.

Просить врахувати, що зріст ОСОБА_10 1 м 79 см та він значно вищий від обвинуваченої ОСОБА_7 , зріст якої 1 м 55 см, а отже щоб зупинити чіпляння фізично сильнішого чоловіка, обвинувачена не могла припинити його неправомірні дії щодо себе не використовуючи будь-яких знарядь, оскільки наявна значна різниця у тілобудові та зрості.

Також, згідно показів свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , потерпілий часто пив та постійно бив обвинувачену.

Вказує, що експертиза № 93 від 16.10.2019, відповідно до якої не було виявлено ушкоджень на тілі ОСОБА_7 , була проведена через 17 днів після події та не виключає факту наявності в обвинуваченої легких тілесних ушкоджень заподіяних її чоловіком 29.09.2019.

Крім того зауважує, що тілесне ушкодження було заподіяне 29.09.2019, а ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, протягом цих 10 днів, потерпілий ходив на роботу, займався хатніми справами, вживав алкогольні напої, та продовжував чіпляння та лайки з обвинуваченою. На переконання захисника, вказана поведінка померлого свідчить про те, що він мав можливість звернутися за медичною допомогою і йому в цьому нічого не заважало.

Поміж тим, свідки і обвинувачена зазначали, що просили потерпілого звернутися за медичною допомогою, але він категорично відмовлявся.

Таким чином вважає, що оскільки потерпілий не бажав звертатися до правоохоронних органів з метою притягнення обвинуваченої до відповідальності, скоріше за все він розумів що заподіяне йому тілесне ушкодження є наслідком його неправомірних дій та постійних образ відносно обвинуваченої.

Посилається на існування обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої та які не були враховані судом першої інстанції неправильна поведінка потерпілого, що і стало передумовою вчинення злочину; надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Так обвинувачена протягом 10 днів намагалася самотужки лікувати потерпілого, та коли його стан погіршився 08.10.2019, викликала екстрену медичну допомогу.

Просить врахувати, що обвинувачена раніше не судима, має на утриманні мати похилого віку, яка має серйозне захворювання та потребує стороннього нагляду.

Крім того, разом з обвинуваченою проживає її дочка, яка знаходиться в декретній відпустці і також потребує допомоги в догляді за 9-ти місячною дитиною. Потерпілий не наполягав на суворому покаранні.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачена ОСОБА_7 підтримали подану в інтересах обвинуваченої апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечив проти доводів скарги, вважає її необґрунтованою, зауважив про відсутність виключних обставин, які б давали суду право на застосування положень ст. 69 КК України при визначенні остаточного покарання щодо ОСОБА_7 .

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 не у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, внаслідок чого вирок підлягає зміні з огляду на таке.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого - є правильним, належним чином мотивованим та учасниками судового провадження не оскаржуються.
В апеляційній скарзі захисник не згідна із призначеним судом першої інстанції покаранням та просить його пом`якшити із застосування положень ст. 69 КК України. Так, за твердженням сторони захисту, судом першої інстанції не у повній мірі враховано щире каяття обвинуваченої та її активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, яка неодноразово висловлювала щирий жаль, давала викривальні щодо себе показання. Вказує, що на відсутність умислу на спричинення смерті та тяжких наслідків вказує незначна сила нанесення удару, про що свідчить глибина ранового каналу 3,8 см. Також зазначає, що судом безпідставно не враховано факт систематичного фізичного насильства з боку потерпілого, про що в суді зазначали свідки. При цьому вважає безпідставним посиланням на висновки експертизи № 93 від 16.10.2019 про відсутність на тілі обвинуваченої тілесних ушкоджень, адже ця експертиза проведена через 17 днів. Наголошує, що померлий ОСОБА_10 протягом тривалого часу жив звичайним життям та категорично відмовлявся звертатися за медичною допомогою. В той же час обвинувачена самостійно його лікувала, що, на переконання сторони захисту, суд мав би визнати пом`якшуючою покарання обставиною. Іншою такою обставиною є наявність на утриманні ОСОБА_7 хворої матері 1954 року народження, яка потребує догляду.

Колегія суддів погоджується із мотивами апеляційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
За змістом ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до тяжких злочинів, обставини, які пом`якшують покарання це вперше притягнення до кримінальної відповідальності, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставину, що обтяжує покарання вчинення злочину щодо подружжя.

Дійшовши висновку про неможливість призначення покарання нижче від найнижчої межі, перейти до іншого менш тяжкого виду покарання не зазначеного у санкції кримінальної норми чи звільненими ОСОБА_7 від відбування покарання, суд врахував, що обвинувачена навмисно вчинила тяжкий злочин, що призвів до особливо тяжких наслідків при цьому суд не визнав наявні пом`якшуючі покарання обставини такими, що істотно знижують ступінь вчиненого кримінального правопорушення. При цьому пом`якшуючі покарання обставини та поведінка потерпілого дала суду підставу для висновку про можливість призначити обвинуваченій покарання у мінімальному розмірі за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення.

Колегія судді вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог ст. 65 КК України та керівних роз`яснень Постанови Пленуму №7 не врахував особу обвинуваченої, а саме те, що ОСОБА_7 є раніше не судимою особою, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується добре, на момент вчинення кримінального правопорушення мала на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та матір похилого віку ОСОБА_9 , 1954 р.н., яка потребує лікування у виді оперативного втручання.

Судом не спростовано та не враховано твердження обвинуваченої та свідків очевидців про те, що потерпілий ОСОБА_10 систематично знущався над нею, застосовуючи фізичне насильство. Також безпосередньо перед спричиненням обвинуваченою ножового поранення своєму чоловікові, останній двічі вдарив її, що підтвердила донька обвинуваченої і потерпілого. Окрім цього, донька стверджувала, що у подальші дні вона бачила на тілі матері синці у місцях, де вдарив батько. У даному випадку посилання суду на висновок експерта №93 від 16.10.2019 про відсутність на тілі обвинуваченої тілесних ушкоджень та неспроможність через це її показань в частині спричинення їй обвинуваченим тілесних ушкоджень є безпідставним, оскільки вказаний висновок не відображає об`єктиву реальність станом на 29.09.2019 та найближчі дні, та не спростовує її показання. Також судом першої інстанції не враховано, що потерпілий ОСОБА_10 після отримання ножового поранення тривалий час жив звичайним життям, ходив на роботу, вживав їжу, пив та відмовлявся звертатися за медичною допомогою, а тому наслідки, які розвинулися у вигляді двобічної посттравматичної гнійно-фібринозної пневмонії, що стали причиною смерті останнього, могли розвинутися у зв`язку із не отримання останнім належного медичного лікування.

Суд у мотивах вироку зазначив про те, що потерпілий та обвинувачена спільно вживали спиртні напої та могли після цього вчиняти домашнє насильство. При цьому суд вказав, що можливою причиною не звернення обвинуваченої до правоохоронних органів із заявами про домашнє насильство з боку потерпілого могла бути винна та провокуюча поведінка самої ОСОБА_13 . Проте такі висновки суду першої інстанції об`єктивно не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, за своєю природою є припущенням, а отже є надуманими.

Колегія суддів додатково враховує як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої це наявність на момент вчинення кримінального правопорушення на утриманні обвинуваченої неповнолітньої доньки, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та хворої матері похилого віку, а також враховує тривалу систематичну протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_10 щодо обвинуваченої ОСОБА_7 , що полягала у фізичних знущаннях, нанесенні побоїв та фактично спровокувала нанесення ножового поранення обвинуваченою.

Вказані обставини в сукупності з тими пом`якшуючими покарання обставинами, які врахував суд першої інстанції є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають підставу колегії суддів для застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України з призначенням їй покарання нижче від найнижчої межі, визначеною у санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 підлягає до задоволення, а вирок суду необхідно змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу із внесеними змінами захисника в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Хорольського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Пом`якшити покарання ОСОБА_7 призначене за вироком Хорольського районного суду Полтавської області від 29 червня 2021 року та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_7 в той же час з моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4