Справа № 206/3020/18
Провадження № 1-кс/206/429/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001219 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із вказаним клопотанням, в якому просив скасувати арешт квартири за адресою АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001219.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що Самарським ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001219 від 08.09.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме за фактом незаконного заволодіння об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 з використанням завідомо підроблених документів. В рамках вказаного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 12.09.2017 було накладено арешт на вказану квартиру. Спірне майно до 2002 року перебувало у комунальній власності, а фактичним користувачем була ОСОБА_6 , яка 03.04.2002 в порядку безоплатної приватизації отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру. Після отримання свідоцтва, остання володіла та користувалась вказаним майном 15 років, а у 2017 році вирішила здійснити продаж належного їй нерухомого майна. З 22 серпня 2017 року він є законним власником вказаної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу укладеному з ОСОБА_6 . Йому відомо, що отримане ним у власність нерухоме майно є не тільки об`єктом протиправних дій в рамках ряду кримінальних проваджень, а й було предметом чисельних судових спорів за участю названого володільця спірного майна Дніпровської міської ради. При цьому, претензії Дніпровської міської ради на вказане майно так і не були доведені у судовому порядку. Наразі, кримінальне провадження № 0001219 триває більше чотирьох років та протягом такого тривалого часу він, як власник майна позбавлений в повній мірі володіти відповідним майном. За тривалий час, з моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто з 08.09.2017, органом досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження не проведено жодних слідчих дій відносно вказаного об`єкта нерухомості. При цьому, він є добросовісним набувачем, не має будь-якого статусу в кримінальному провадженні, не є підозрюваним чи обвинуваченим. Цивільний позов в рамках даного кримінального провадження Дніпровською міською радою також не заявлявся. Крім того, вказане нерухоме майно не є речовим доказом, оскільки зазначена квартира вже була предметом розгляду цивільної справи. Рішенням суду законність вимог Дніпровської міської ради не була підтверджена, судом не встановлено, що ДМР є власником зазначеного майна, оскільки якщо б відповідна підстава була, тоді б вказане майно було витребуване у нього як у недобросовісного набувача. В матеріалах кримінального провадження не міститься будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідне свідоцтво про право власності, на підставі якого за ОСОБА_6 було зареєстровано право власності, є підробленим, зокрема, рішенням суду зазначений факт також не встановлено. Дніпровська міська рада неодноразово зверталась до органів досудового розслідування з заявою про вчинення відносно вказаної квартири шахрайських дій, зокрема у кримінальному провадженні № 002460 від 10.08.2016 вже навіть направлено обвинувальний акт до суду. Однак, Дніпровською міською радою не було вжито заходів представницького характеру для відновлення інтересів територіальної громади міста, цивільний позов у межах кримінального провадження не заявлено, як не заявлено самостійно позов у межах цивільної юрисдикції. Тобто вже вирішувалося питання щодо злочинних посягань на вказане майно. Не дивлячись на наявність обвинувального акту щодо цього ж самого об`єкту нерухомості, суб`єктний склад осіб та обставини справи в кримінальному провадженні № 0001219 не змінюються. З боку Дніпровської міської ради цілеспрямовано порушуються його права як власника вказаного майна. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним клопотанням про скасування арешту на належне йому майно.
Представник заявника в судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримала, просила суд його задовольнити та скасувати арешт, накладений на квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2017.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Також, на вимогу слідчого судді, для огляду в судовому засіданні, прокурором були надані матеріали кримінального провадження № 0001219 від 08.09.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Вислухавши доводи представника заявника, прокурора та дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001219 від 08.09.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
В рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 12 вересня 2017 року за клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.7-8)
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості № 273240302 від 03.09.2021 Власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2017 року (а.с. 9)
Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.
В той же час, чинним законодавством передбачено порядок скасування такого забезпечення кримінального провадження як арешт, що відповідає ст. 174 КПК України.
Так, положення ч. 1 статті 174 КПК України, передбачає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2017 при накладенні арешту слідчий суддя встановив, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 унеможливить подальший продаж квартири.
За змістом ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчим суддею встановлено, що станом на теперішній час спірне нерухоме майно не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, в рамках досудового розслідування протягом тривалого часу жодній особі не було пред`явлено повідомлення про підозру, заявник ОСОБА_3 не має будь-якого процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, також не було заявлено цивільних позовів особами, що мають статус потерпілого у даному кримінальному провадженні, отже продовження існування арешту на вказану квартиру порушує права заявника, як законного власника.
Також, за більш ніж 4 роки з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто з 08.09.2017 року, органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження № ?0001219 не проведено жодних слідчий дій відносно вказаного об`єкта нерухомості.
З наданих прокурором та оглянутих в судовому засіданні матеріалів кримінального провадження вбачається, що ще 17 листопада 2020 року процесуальним керівником прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 К.Науменко, були надані органу досудового розслідування письмові вказівки у кримінальному провадженні № ?0001219, однак майже на протязі року останні не виконані, окрім постанов про призначення групи слідчих від 19.07.2021 року та прокурорів від 21.03.2021 року після цих вказівок, матеріали провадження більше нічого не містять, жодних слідчих дій не проведено.
Відповідно до статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Статтями 7,16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 4962, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
У рішеннях по справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.
Отже, враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи..
Не можна також залишити поза увагою і той факт, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 04.06.2019, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.06.2020 залишено без змін відмовлено у задоволенні позову Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.
Предметом спору у вказаній справі була саме квартира АДРЕСА_2 та під час ухвалення рішення у справі суд дійшов висновку про відсутність підстав для висновку про вибуття спірного майна з володіння власника Дніпровської міської ради, поза його волею та як наслідок визнання неправомірним та скасування рішення про державну реєстрацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна.
З огляду на те, що за змістом абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів, а добросовісність за загальним правилом презюмується та вказана квартира на момент розгляду клопотання не є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, виходячи з принципів ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 .
На підставі викладеного, керуючись ст.. 28, 170, 173 та ст. 371 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 12 вересня 2017 року на квартиру, яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 41,6 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, накладений в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001219 від 08 вересня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвала, відповідно до ст. 309 КПК України, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1