Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/832/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький апеляційну скаргуобвинуваченого ОСОБА_6 ,на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 16.11.2021, якою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Кірове, Великомихайлівського району, Одеської області, українцю, громадянину України, з професійно-технічною освітою, не працюючому, не одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та без постійного місця проживання, раніше неоднарозово судимому, останній раз:
-14.06.2017 Ленінським районний суд м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільнився по відбуттю покарання 06.12.2019,
продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, а саме до 15.12.2021, включно.

За участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,
захисника адвоката- ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження №0001556 від 03.03.2020 за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 на строк 60 днів, мотивуючи тим, що з метою запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 187 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за вчинення якого передбачено у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16.11.2021 частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою на тридцять днів, а саме до 15.12.2021 включно, без визначення розміру застави.

Районний суд мотивував своє рішення тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років, відповідно до обвинувального акту злочин поєднано з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений в період незнятої та непогашеної судимості, що в свою чергу в разі доведеності вини може свідчити про не бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення. Крім того, обвинувачений суспільно-корисною працею не займається, неодружений та не має утриманців, тобто не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за тяжкі умисні злочини проти власності. Доказів, які б вказували на наявність житла у обвинуваченого для проживання, суду не надано.
Щодо стану здоров`я обвинуваченого суд водночас зазначає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою сам по собі не обмежує обвинуваченого у праві на отримання медичної допомоги у лікаря, якому він довіряє. Надання такої медичної допомоги може були забезпечено у порядку, передбаченому законодавством, зокрема відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції та Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 № 239/5/104 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».
Відповідно до довідки «Кропивницької міської медичної частини №14» (а.м.к. 34-35), обвинуваченийОСОБА_6 проходить регулярні обстеження, отримує лікування та на даний час ургентної медичної допомоги не потребує.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу районного суду і обрати йому більш м`який запобіжний захід не повязаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що районним судом порушено його право на захист, оскільки суд розглянув клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою без його участі, а він не міг приймати участь у розгляді справи через тяжкий стан здоровя.

У доповненні до апеляційної скарги, наданим обвинуваченим в судовому засіданні апеляційного суду, вказує на те, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України дана ухвала суду підлягає скасуванню, оскільки без нього та його присутності суд не вправі був продовжувати йому строк тримання під вартою, чим порушено п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, також порушено правила підсудності, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України є підставою для скасування ухвали суду та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями до неї та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити ухвалу районного суду без зміни, перевіривши матеріали справи та зваживши доводи апеляційної скарги з доповненнями до неї, колегія суддів приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.
Згідно положень ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Так, перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого та доповнень до неї, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції належним чином враховано конкретні обставини даного кримінального провадження, а саме вчинення обвинуваченим умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, покарання за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк до семи років, та вчинення якого поєднано з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, що даний злочин вчинено у період не знятої та непогашеної судимості за вчинення аналогічного тяжкого корисливого злочину, що свідчить про його кримінальну спрямованість, стійкість злочинних намірів, бажання жити за чужий рахунок та те, що на шлях виправлення обвинувачений ОСОБА_6 не став, належних висновків для себе не зробив.
Окрім цього, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність з боку підозрюваного таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину (рішення ЄСПЛ від 02.10.2014 у справі «Воляник проти України»). Крім цього, судом взято до уваги і позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 06.04.2000 у справі «Лабіта проти Італії», в якому зазначено, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Також правильно враховано судом і обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема вік, стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також наявність судимостей.
При цьому, жодних доказів, які б свідчили про зменшення раніше встановлених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суду стороною захисту не надано. Також, судом правильно враховано і ту обставину, що в судовому засіданні 16.02.2021 під час допиту свідка ОСОБА_9 , обвинувачений неодноразово висловлював останньому погрози фізичної розправи, коли він буде перебувати на волі, що без сумніву підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконного впливати на потерпілого та свідків.
З урахуванням наведеного, а також існуванням на даний час ризиків, які вказують на можливість обвинуваченим, у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду, продовжити вчиняти нові злочини та приймаючи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку тримання під вартою, тому скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються у своїй апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений, колегія суддів не вбачає.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали кримінального провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне судове рішення.
Крім того, районний суд хоч і не вказав, але фактично врахував і те, що з наданих суду довідок з Кропивницької міської медичної частини № 14 щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , не вбачається того, що останній за станом свого здоров`я на даний час не може утримуватись в умовах слідчого ізолятора.
Доводи викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та в доповненні до неї стосовно того, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із матеріалів провадження клопотання прокурора розглянуто із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, повноважним судом повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, висновки суду викладені в ухвалі відповідають фактичним обставинам встановленим у судовому засіданні суду першої інстанції.

Що стосується посилань обвинуваченого на порушення судом його права на захист, а саме розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою без його участі, то вони не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання, обвинуваченого ОСОБА_6 , не було доставлено конвоєм до районного суду у звязку зі станом його здоровя, що підтверджується медичною довідкою №1626 від 16.11.2021, відповідно до якої транспортування обвинуваченого не рекомендоване у зв`язку з запаленням гемороїдальних вузлів (а.м.к.7).

Прокурор заявив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», яке ухвалою суду було задоволено, але обвинувачений ОСОБА_6 , приймаючи участь у справі в режимі відоеконференції повідомив, що не бажає приймати участь у засіданні в режимі відеоконфереції, а лише після отримання обстеження лікарями та відповідного лікування, бажає безпосередньо бути присутнім в судовому засіданні.

Згідно до вимог абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України, обовязок суду, до спливу продовженого строку триманння під вартою, повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Отже, судом було створено всі умови щодо участі обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження йому строку тримання під вартою, а саме в режимі відеоконференції, з урахуванням стану здоровя обвинуваченго та рекомендацій лікарів, згідно вказаної вище медичної довідки від 16.11.2021, а тому за вказаних обставин районний суд прийшов до правильного висновку про можливість завершити розгляд клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у присутності захисника обвинуваченого, чим було забезпечено його право на захист.

Більше того, як вбачається з оскарженої ухвали суду, місцевим судом належним чином враховано стан здоровя обвинуваченго та необхідність отримання додаткової інформації щодо стану його здоровя, а тому задовольнив клопотання прокурора лише частково і продовжив строк його тримання під вартою, не на 60 днів, як того просив прокурор, а лише на 30 днів.

Також, є безпідставними апеляційні вимоги обвинуваченого, викладені ним у доповненні до апеляційної скарги, з приводу скасування даної ухвали суду та призначення нового судового розгляду, оскільки вони суперечать вимогам ч. 3 ст. 407 КПК України, відповідно до якої за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слічого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін, або 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Тобто, згідно чинного кримінального процесуального законодавства апеляційний суд при перегляді такої ухвали суду, а саме про продовження строку тримання під вартою, не наділений відповідними повноваженнями про скасування такої ухвали суду та призначення нового судового розгляду.

Інші процесуальні порушення на які посилається у своїх доводах обвинувачений є несуттєвими і такими, що не вплинули на правильність прийнятого по справі судового рішення.

За таких підстав, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, належним чином дослідженими та оціненими судом першої інстанції.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали підставою для скасування по суті правильно прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з доповненнями до неї, а тому вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16.11.2021, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 днів, а саме до 15.12.2021 включно, без визначення розміру застави - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2