Справа № 683/3809/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 січня 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
провідного інспектора Старокостянтинівського
міськрайонного сектору філії Державної установи
«Центр пробації» у Хмельницькій області ОСОБА_4
засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинові заяву захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання,
в с т а н о в и в:
17 грудня 2021 року захисник засудженого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням, у якому просить звільнити його умовно-достроково від відбуття додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, призначеного вироком апеляційного суду Рівненської області від 06 жовтня 2016 року.
Обґрунтовуючи заяву вказує, що вироком Рівненського апеляційного суду від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286, ч.1 ст. 135, ч та на підставі 1 ст. 70 КК України призначено основне покарання у виді 3 років позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року невідбуту частину основного покарання у виді 1 року 9 місяців 20 днів позбавлення волі ОСОБА_5 замінено більш м`яким покаранням у виді виправних робіт на строк 2 місяці 22 днів з відбуванням в дохід держави 20% від суми заробітку із залишенням додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 28 грудня 2021 рокуОСОБА_5 звільнено умовно достроково від відбування покарання, призначеного ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року у виді 1 року 9 місяців 20 днів виправних робіт, з невідбутою частиною 10 місяців 20 днів. Отже, станом на грудень 2021 року у ОСОБА_5 відбуває додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, а невідбута частина додаткового покарання 11 місяців.
У судовому зсіданні засуджений ОСОБА_5 заяву підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на те, що основне покарання у виді виправних робіт він відбув у повному обсязі, а також відбув дві третини додаткового покарання й вважає, що може бути звільнений умовно-достроково від відбування додаткового покарання. Захисник ОСОБА_6 також зазначив, що засуджений є особою з інвалідністю третьої групи, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина та відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними утруднює його працевлаштування, оскільки йому необхідно добиратись на роботу в інше місто.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечив, посилаючись на те, що строк відбуття додаткового покарання у ОСОБА_5 розпочався після заміни йому основного покарання у виді позбавлення волі виправними роботами. На даний час засуджений не працює, притягувався до адміністративної відповідальності за ст.122 КУпАП, що свідчить про те, що він порушує умови відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами; характеристика, яка б свідчила про те, що він своїм ставленням до праці довів своє виправлення відсутня. Відтак, на даний час підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання відсутні.
Представник органу пробації ОСОБА_4 теж заперечив проти умовно-дострокового звільнення засудженого від додаткового покарання з тих же підстав.
Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що заява захисника засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що вироком Рівненського апеляційного суду від 06 жовтня 2016 року його визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286, ч. 1 ст.135, та на підставі ч. 1 ст.70 КК України призначено основне покарання у виді 3 років позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 листопада 2019 року невідбуту частину основного покарання у виді 1 року 9 місяців 20 днів позбавлення волі ОСОБА_5 замінено більш м`яким покаранням у виді виправних робіт на строк 2 місяці 22 днів з відбуванням в дохід держави 20% від суми заробітку.
Згідно ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України КК України відноситься до тяжких злочинів.
Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України «Проумовно-дострокове звільнення відвідбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року особа може бути звільнена (повністю або частково) від відбування і додаткового покарання, - таким покаранням, від якого можна звільнити достроково, тобто до закінчення строку, є лише позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.
Позбавлення права займатися певною діяльністю є видом кримінального покарання, відповідно до якого особі забороняється займатися певною діяльністю, наприклад, керувати транспортним засобом.
З огляду на п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим неменше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року передбачено, що коли питання про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання виникло після повного відбуття засудженим основного покарання, суд може повністю або частково звільнити його від додаткового покарання після фактичного відбуття встановленої законом частини останнього та за наявності інших зазначених у законі умов.
Приписами статті 152 КВК України також встановлено, що підставами звільнення від відбування покарання є: відбуття строку покарання, призначеного вироком суду; закон України про амністію; акт помилування; скасування вироку суду і закриття кримінального провадження; закінчення строків давності виконання обвинувального вироку; умовно - дострокове звільнення від відбування покарання; хвороба.
На час звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 відбув дві третини додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, тобто 2 роки 1 місяць.
Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Так, підстава для умовно-дострокового звільнення складається з двох обов`язкових елементів: доведення засудженим сумлінною поведінкою і ставленням до праці свого виправлення (дотримання режиму відбування покарання; виконання покладених на засудженого законних обов`язків; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин; постійна свідома участь у суспільно-корисній праці; систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи) та фактичне відбуття певної частини призначеного йому строку покарання.
Під виправленням засудженого слід розуміти усунення з його психіки порочних нахилів, що сприяють вчиненню злочину, та одночасне прищеплення йому таких поглядів і звичок у дисципліні праці і поведінки, у побуті, колективі, суспільстві, які виключають можливість вчинення нових злочинів.
Основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого у цілому.
Законодавцем визначено, що застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є не обов`язком, а правом суду і таке звільнення може бути застосоване за певних умов.
З матеріалів особової справи ОСОБА_5 вбачається, що останній після відбуття частини покарання у виді виправних робіт, якими було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі, 26 лютого 2021 року звільнений з роботи за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КзпП, що підтверджується копією трудової книжки засудженого.
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП, тобто за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.
Як пояснив засуджений в судовому засіданні, він звільнився з роботи у зв`язку із встановленням йому групи інвалідності загального захворювання, на даний час офіційно не працевлаштований, був притягнутий до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував автомобілем та перевищив швидкість руху у зв`язку із виниклою необхідністю.
Разом з тим, згідно ст.81 КК України основною підставою для умовно-дострокового звільнення є те, що засуджений довів своє виправлення.
Водночас ОСОБА_5 з часу відбуття частини покарання у виді виправних робіт офіційно не працює, будь-яких доказів на підтвердження його працевлаштування та того, що він своїм ставленням до праці довів своє виправлення не надав, не містяться такі і в матеріалах особової справи.
Крім того ОСОБА_5 порушив умови відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.
Наявність лише формальних підстав, зокрема, умовно-дострокове звільнення Сідловського від відбування основного покарання та відбуття передбаченої КПК України частини строку додаткового покарання, на переконання суду, з огляду на порушення останнім умов відбування додаткового покарання, не може бути достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування додаткового покарання.
Оскільки в судовому засіданні не встановлено, що ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання слід відмовити.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537-539 КПК України, суд
у х в а л и в:
У задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 роки, призначеного вироком апеляційного суду Рівненської області від 06 жовтня 2016 року, відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду на протязі 7 днів через Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області.

Суддя: