ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/4093/20
Номер провадження: 11-кп/819/930/21 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: 185 ч. 2 КК Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

01 вересня 2021 року м. Херсон

Суддя - доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_3 на вирок Генічеського районного суду Херсонської області від 21.07.2021 року щодо ОСОБА_4

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно ч.4 ст. 70 КК України, вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України від 29 квітня 2021 року, яким ОСОБА_4 призначене покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Запобіжний захід не обирався.

Строк відбування покарання обчислено з моменту затримання засудженого в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо цивільного позову та судових витрат.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні ОСОБА_3 просить вирок скасувати в цілому в зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70, 72 КК України покарання за цим вироком та вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області за ч. 1, 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України від 29 квітня 2021 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1, 2 ст. 186 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, виконувати самостійно.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК, переглядає судові рішення у межах апеляційної скарги.

З метою визначення меж апеляційного розгляду, апеляційні вимоги мають бути викладені у відповідності до вимог КПК, чітко сформульовані та не допускати неоднозначного тлумачення.

Згідно з вимогами ст. 396 КПК України апеляційна скарга на судове рішення суду першої інстанції має містити зокрема вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити вирок без змін;

2) змінити вирок;

3) скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок;

4) скасувати вирок і закрити кримінальне провадження;

6) скасувати вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:

1)неповнота судового розгляду;

2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження;

3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;

4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі:

1) необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення;

2) необхідності застосування більш суворого покарання;

3) скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції;

4) неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1)незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2)застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3)неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4)призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з приписів кримінального закону правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Згідно з рекомендаціями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (на які також є посилання в касаційній скарзі), коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Встановивши, що ОСОБА_4 щодо якого було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинив до винесення вироку в першій справі інший злочин, за який він засуджений до покарання, що належить відбувати реально, суд відповідно до наведених роз`яснень не застосував принцип поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань та вказав про самостійне виконання кожного вироку. При цьому суд послався на ст. 70 ч. 4 КК України.

Висуваючи вимогу про скасування вироку в цілому та ухвалення апеляційним судом нового вироку через порушення судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність прокурор не наводить обґрунтування в чому саме таке порушення полягає та не наводить жодної з передбачених у ч. 1 ст. 420 КПК підстав для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст. 396 КПК України, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху.

Отже, з урахуванням наведених положень КПК України, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без руху з наданням строку для виконання вимог ст. 396 КПК України.

Керуючись ст. ст. 396, 399 КПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без руху.

Встановити строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині цієї ухвали - 3 дні з дня отримання нею копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Роз`яснити апелянту, що у разі не усунення недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслати особі, яка її подала.

Ухвала не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Суддя Херсонського апеляційного суду підпис ОСОБА_2
Згідно з оригіналом:
Помічник судді ОСОБА_5
Ухвала набрала законної сили 01.09.2021 року