Номер провадження: 11-кп/813/1919/21
Номер справи місцевого суду: 517/573/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 01.07.2021 року в кримінальному провадженні №0000089 від 17.04.2020 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Затишшя Фрунзівського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-08.06.2021 року Фрунзівським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 122 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,
обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, -

встановив:

оскарженим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі, строком на 6 (шести) років з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Фрунзівського районного суду Одеської області від 08.06.2021 року у виді 1 (одного) року позбавлення волі і остаточно призначено покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з дня його затримання.
Вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
Оскарженим вироком обвинувачений ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за скоєння злочину за таких обставин.

У невстановленому в ході досудового розслідування та судового розгляду місці, у невстановлений час, ОСОБА_8 незаконно придбав невстановлену кількість особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, який незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.
28.07.2020 року, близько 18:00 год., ОСОБА_8 , знаходячись по вул. Центральній в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області, біля приміщення залізничного вокзалу, переслідуючи корисливі мотиви, маючи прямий умисел, направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, незаконно збув за грошові кошти у сумі 450 гривень ОСОБА_9 , який діяв за постановою про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі наркотичних засобів, полімерний згорток з 3,36 г. речовини рослинного походження канабісом, який згідно висновку експерта є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого у висушеному стані становить 3,03 г.
Крім того, ОСОБА_8 , повторно, 13.08.2020 року, близько 18:30 год., знаходячись біля будинку № 45 по вул. Центральній в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області, переслідуючи корисливі мотиви, маючи прямий умисел, направлений на збут особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, незаконно збув за грошові кошти у сумі 500 грн. ОСОБА_9 , який діяв за постановою про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі наркотичних засобів, 5,67 г. речовини рослинного походження канабісом, який згідно висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса якого у висушеному стані становить 5,23 г.
Після чого ОСОБА_8 був затриманий працівниками поліції біля будинку №45 по вул. Центральній в смт. Затишшя Захарівського району Одеської області.
Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку, просить його скасувати, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі захисник наводить загальне формулювання щодо незгоди з вироком, разом з тим вказує, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, однак не висловлює чіткої конкретизації вказаних нею доводів. Також захисник зазначає про неправильне застосування судом норм закону про кримінальну відповідальність, не погоджується із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, та вважає необхідним при призначенні обвинуваченому покарання застосувати дію ст.71 КК України.
Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.
Судовий розгляд у суді апеляційної інстанції, у відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК, проведено за відсутності обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 , які, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду не подавали. При цьому, захисник ОСОБА_7 подала заяву про проведення апеляційного розгляду без її участі, про розгляд справи в присутності обвинуваченого клопотання не заявляла.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскарженого рішення, судом були створені всі умови для реалізації права сторони захисту на доступ до правосуддя.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.
В своїх рішеннях Європейський Суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, але разом з тим вважав необхідним змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із помилковим застосуванням судом положень ч.4 ст.70 КК України; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК (далі КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч.2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту та матеріали кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, оцінивши надані стороною обвинувачення докази на підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до пред`явленого обвинувачення, визнав обвинуваченого винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, зазначивши у вироку відповідні мотиви прийнятого рішення з посиланням на докази.
На підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд першої інстанції послався на покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також досліджені судом докази, а саме:
- ухвалу Одеського апеляційного суду від 17.06.2020 року, якою надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-відео контролю за місцем перебування особи, відносно ОСОБА_8 строком на два місяці, тобто до 15.08.2020 року;
- протокол огляду закупника і вручення грошових коштів від 28.07.2020 року ОСОБА_9 були видані для придбання наркотичних засобів 500 грн., які він отримав;
- протокол отримання добровільно наданого предмету від 28.07.2020 року, згідно якого ОСОБА_9 видав речовину рослинного походження канабіс, яка опечатана до спец пакету № ЕХР 0307323 та 50 грн. 1 купюрою, серії УА 2255770, яка опечатана до паперового пакету;
- протокол огляду предмету - речовини рослинного походження, зовні схожої на особливо небезпечну наркотичну речовину марихуану, яка запакована до поліетиленового прозорого пакету та запечатана термічним способом;
- протокол огляду предмету 50 грн НБУ серії УА 2255770;
- протокол огляду предмету карти пам`яті «Kinqston» 16GB Mikro SD HC, із записом вручення грошових коштів ОСОБА_9 та отримання від нього зовні схожої на особливо небезпечну наркотичну речовину марихуану;
- висновок експерта №1826-Х від 05.08.2020 року, відповідно до якого надана на експертизу речовина рослинного походження сіро зеленого кольору масою 3,36 г, в полімерному згортку, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабіса у висушеному стані становить 3,03 г.;
- протокол огляду закупника і вручення грошових коштів від 13.08.2020 року, згідно якого ОСОБА_9 були видані для придбання наркотичних засобів 500 грн., які він отримав;
- протокол отримання добровільно наданого предмету від 13.08.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_9 видав паперовий згороток, в якому знаходилась речовина рослинного походження, зовні схожа на канабіс, який упакований до спец пакету б/н.
- протокол обшуку ОСОБА_8 ;
- протокол огляду предмету від 14.08.2020 року, а саме карти пам`яті «Kinqston» 16GB Mikro SD HC, на якій є запис вручення грошових коштів ОСОБА_9 та отримання від нього зовні схожої на особливо небезпечну наркотичну речовину марихуану;
- висновок експерта №2120-Х від 16.09.2020 року, відповідно до якого надана на експертизу речовина рослинного походження зеленого кольору масою 5,67 г, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабіса у висушеному стані становить 5,23 г.;
- висновок експерта №2119-Х від 28.09.2020 року, згідно якого надана на експертизу речовина рослинного походження масою 658 г , є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабіса у висушеному стані становить 592,85 г.;
- протоколи ідентифікації (помітки) грошових коштів від 28.07.2020 року та 18.08.2020 року;
- висновки експерта №2121-Х від 17.09.2020 року, згідно якого надана на експертизу речовина рослинного походження зеленого кольору масою 2,45 г, у паперовому згортку, є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабіса у висушеному стані становить 2,24 г.
Таким чином, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив всі обставини, які мали значення для прийняття законного та мотивованого рішення у справі щодо визнання винуватості обвинуваченого, повно та всебічно перевірив надані суду докази, сформулював обвинувачення визнане судом доведеним, дав належну оцінку сукупності доказів, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України.
Апеляційний суд звертає увагу, що доводи апеляційної скарги захисника містять лише загальне формулювання щодо незгоди з вироком суду першої інстанції, без чіткої конкретизації незаконності оскарженого вироку. Захисник не наводить будь-яких переконливих доводів, в чому саме полягає невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, з посиланням на докази.
Одночасно захисник не наводить переконливих доводів, які б зобов`язували апеляційний суд, або давали можливість повторно дослідити докази по справі.
За змістом ч.3 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції, за клопотанням учасників судового провадження, зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Разом з цим, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та її вимоги щодо скасування вироку, незважаючи на можливість ініціювання клопотання про повторне дослідження доказів у разі невідповідності висновків суду обставинам справи та дослідженим доказам, обвинувачений та його захисник, всупереч положенням ч.3 ст.404 КПК, у разі незгоди сторони захисту з їх оцінкою судом першої інстанції у вироку, не скористалися можливістю заявити клопотання в порядку зазначеної норми закону про повторне дослідження доказів по справі, що позбавляє апеляційний суд права повторно дослідити докази по справі.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, навів їх детальний аналіз та з достатньою повнотою надав належну оцінку кожному з них з точки зору належності, допустимості та достовірності.
За таких умов, враховуючи відсутність клопотання сторони захисту щодо повторного дослідження доказів по справі, колегія суддів констатує, що апеляційний суд вичерпав всі визначені законом можливості для з`ясування обставин справи, зокрема перевірки доводів апеляційної скарги, а з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 22, 26 КПК, у відповідності до яких на суд не може бути покладена функція збирання доказів, а також ініціювання, за умови відсутності клопотань сторін кримінального процесу щодо повторного дослідження доказів на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, у апеляційного суду відсутні законні підстави повторно досліджувати докази в кримінальному провадженні, оскільки таким чином буде порушено принцип змагальності та диспозитивності.
При цьому, апеляційний суд вважає, що зміст такої засади, як безпосередність дослідження доказів судом апеляційної інстанції, відрізняється від змісту цієї засади в суді першої інстанції, оскільки апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 КПК. Ця відмінність зумовлена функцією суду апеляційної інстанції - перегляд вироку суду в апеляційному порядку, а не вирішення кримінального провадження по суті, що дублює функції суду першої інстанції.
Тобто, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.
Також апеляційний суд наголошує, що положення ч. 1 ст. 404 КПК ґрунтуються на принципі римського права «tantum devolutum quatum appellatum» («скільки скарги стільки рішення»).
Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги.
В свою чергу, згідно з положеннями ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за сукупності таких чинників: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями. Також ч. 3 ст. 404 КПК передбачає право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.
Отже, слід констатувати, що відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч.3 ст.404 КПК.
Такий висновок апеляційного суду ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини (Далі ЄСПЛ), зокрема враховується висновок у справах: «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Апеляційний суд наголошує, що рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження (п. 37 рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1998 року у справі «Бельзюк проти Польщі». Тому за відсутності клопотання про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах: «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року,«Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року, «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27 березня 2007 року у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).
За таких обставин, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та доказам у кримінальному провадженні, яким на думку захисту судом першої інстанції дана невірна оцінка, з урахуванням відсутності клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів, апеляційний суд визнає декларативними та безпідставними, а також такими, що не підтверджуються доказами.
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені всі докази по справі, які проаналізовані в їх сукупності, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчинені злочинів.
Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильності застосування закону про кримінальну відповідальність, колегія суддів приходить висновків про таке.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 був засуджений 08.06.2021 року Фрунзівським районним судом Одеської області за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.
В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких обставин кожен вирок виконується самостійно.

З урахуванням вищенаведеного, а також приймаючи до уваги, що злочин, у вчиненні якого обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим у даному кримінальному провадженні з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, був скоєний до ухвалення вироку 08.06.2021 року Фрунзівського районного суду Одеської області, яким обвинуваченому призначене покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням, то при призначенні покарання за вироком у даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції не повинен був застосовувати положення ч.4 ст.70 КК України, а мав ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Фрунзівського районного суду Одеської області за ч.1 ст.122 КК України.

Разом з цим, суд першої інстанції не дотримався наведених вимог кримінального закону, оскільки помилково застосував при призначенні покарання положення ч.4 ст.70 КК України, що свідчить про невірне застосування кримінального закону при призначенні покарання та тягне за собою зміну вироку в цій частині, на що вірно звернув увагу прокурор.

Доводи захисника про необхідність застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень ст.71 КК України, колегія суддів визнає неспроможними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.
Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
З урахуванням встановлених апеляційним судом обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, вирок суду першої інстанції зміні в частині призначеного покарання підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини вироку посилання суду на призначення обвинуваченому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України та доповнення резолютивної частини вироку вказівкою про самостійне виконання вироку Фрунзівського районного суду Одеської області від 08.06.2021 року.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 01.07.2021 року, яким ОСОБА_8 засуджений за скоєння злочинів, передбачених ч.2 ст.307 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Виключити з резолютивної частини вироку другий абзац.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про те, що вирок Фрунзівського районного суду Одеської області від 08.06.2021 року відносно ОСОБА_8 виконувати самостійно.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, в той самий строк з дня вручення копії даної ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4