УХВАЛА
22 лютого 2022 року
м. Київ

справа № 208/4191/18
провадження № 51-204 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року,
встановив:
За вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2021 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку

та жительку м. Кам`янського Дніпропетровської області, раніше неодноразово судиму, останній раз вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) з урахванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року, яким вказаний вирок змінено в частині призначення покарання до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки

5 місяців; звільненої по відбуттю покарання 09 квітня 2021 року;

засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року вказаний вирок суду першої інстанції змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду, як на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченої

ОСОБА_4 , на вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку. В іншій частині вирок залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 засуджена за те, що вона 20 квітня 2018 року приблизно о 13:30, перебуваючи біля каси в магазині «АТБ», розташованого

за адресою: вул. Соборна, 12, м. Кам`янське, Дніпропетровська область, побачила

в руках раніше незнайомого їй ОСОБА_5 , 1954 року народження, гаманець з грошовими коштами, який він поклав у праву кишеню куртки

та вийшов з магазину і попрямував по вул. Архівній у м. Кам`янському в напрямку КЗ «Кам`янська міська лікарня № 1» ДОР». Наздогнавши ОСОБА_5 біля будинку № 9 на вул. Архівній у м. Кам`янському, приблизно о 14:00 ОСОБА_4 , діючи повторно, із корисливого мотиву, засунула руку в праву кишеню куртки ОСОБА_5 , звідки витягла його гаманець, вартість якого складала 118,80 гривень, з грошовими коштами в сумі 1 800 гривень, тим самим відкрито заволоділа майном і коштами потерпілого на загальну суму 1918,80 гривень, після чого побігла у протилежному напрямку, отримавши реальну можливість розпоряджатись викраденим майном.
У касаційній скарзі засуджена ставить вимогу про скасування вироку та ухвали

у зв`язку з неповнотою судового розгляду, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність при вирішенні питання про наявність

у її діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції грубо порушив

її право на захист, оскільки під час проголошення вироку у справі у судовому засіданні був присутній лише головуючий суддя, секретар судового засідання

та сама обвинувачена, а захисника та прокурора не було. Вказує, що у судовому засіданні 29 липня 2021 року суд оголосив перерву на 30 липня 2021 року, фактично без закінчення судового розгляду, перервав дебати. Суд першої інстанції при оголошенні вироку вийшов за межі обвинувачення, чим погіршив її становище. Вважає, що суд проігнорував показання свідка ОСОБА_6 , який був очевидцем події. Крім того, посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто на відсутність у матеріалах справи технічного запису судового засідання суду першої інстанції за 22 січня 2020 року та листів журналу судового засідання.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такої думки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини,

що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається з наданих копій судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні повторного відкритого викрадення чужого майна, ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності й достатності

та є правильними.
Згідно з вироком суду зазначені обставини підтверджуються: показаннями потерпілого ОСОБА_5 ; свідка ОСОБА_7 ; даними, які містяться:

у протоколі огляду місця події від 16 травня 2021 року; у протоколі огляду предмета від 18 травня 2021 року; у протоколі пред`явлення особи для впізнання від 22 травня 2018 року; у протоколі пред`явлення особи для впізнання

від 22 травня 2018 року; у протоколі проведення слідчого експерименту

з фототаблицею від 25 травня 2018 року; у протоколі проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 30 травня 2018 року; у протоколі проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 07 червня 2018 року; висновком судової товарознавчої експертизи № 2605-18 від 31 травня 2018 року; тощо.
Суд першої інстанції також узяв до уваги показання свідка ОСОБА_7 , який суду пояснив, що у 2018 році він їхав по дорозі, розташованій біля КЗ «Кам`янська міська лікарня № 1», та побачив чоловіка, до якого підійшла жінка, вихопила щось

у нього й побігла, потерпілий хотів її переслідувати, однак був літнього віку, перечепився та впав. Він зрозумів, що відбувся грабіж, зупинив автомобіль та побіг за жінкою, наздогнав її та забрав у неї гаманець, викрадений у потерпілого. Під час переслідування грабіжниці він бачив, що вона порсається у гаманці, щось витягає та хоче викинути пустий гаманець. Жінка-грабіжниця в подальшому впізнана ним як ОСОБА_4 , на місці злочину він її не затримав, оскільки вважав, що не має

на це права. Гаманець повернув потерпілому, у судовому засіданні впізнав наданий для огляду коричневий шкіряний гаманець як предмет злочину. Зазначив, що у момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 була у полі зору потерпілого, факт грабежу відбувся швидко, потерпілий усвідомлював факт свого пограбування та одразу мав намір переслідувати грабіжницю.
Разом із цим суд першої інстанції критично оцінив показання свідка ОСОБА_6

та спростував версію обвинуваченої в тій частині, що злочин було вчинено саме шляхом таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_5 , з чим погодився

й апеляційний суд, оскільки свідок ОСОБА_6 тривалий час знайомий був

з ОСОБА_4 , що могло вказувати на його особисту зацікавленість у наслідках розгляду кримінального провадження, крім того, його показання суперечать показанням потерпілого ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_7 й іншим безпосередньо дослідженим у суді першої інстанції письмовим доказам.
Отже, місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_6 , оцінивши їх критично, оскільки такі покази не узгоджуються з іншими доказами

по справі.

Таким чином, як встановлено судовими рішеннями, дії засудженої ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковані правильно.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 17 грудня 2021 року, ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , дав на них мотивовану відповідь та не знайшов підстав для скасування чи зміни вироку, повною мірою врахувавши всі обставини.

Зокрема, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги щодо відсутності технічної фіксації судового засідання суду першої інстанції від 22 січня 2020 року та зазначив, що в матеріалах справи наявний звукозапис судового засідання

від цієї дати, відповідно до якого у судовому засіданні було досліджено письмові докази, оголошено перерву та доручено органу з питань пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченої.
В ухвалі апеляційного суду також зазначено, що згідно з технічною фіксацією судового засідання суду першої інстанції від 29 липня 2021 року судом було надано ОСОБА_4 останнє слово, після чого вказано, що вирок суду буде оголошений 30 липня 2021 року, на що захисник ОСОБА_8 повідомив про неможливість прибути на оголошення вироку та просив оголосити вирок у його відсутність. Таким чином, порушення права на захист апеляційним судом не встановлено.
Крім того, апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги засудженої щодо оголошення вироку суду 30 липня 2021 року і за відсутності прокурора, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце оголошення, на що суд зазначив, що таку відсутність не можна вважати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки це жодним чином не могло вплинути і не вплинуло на правильність, законність та обґрунтованість судового рішення, посилаючись на практику Верховного Суду (постанова від 17 вересня 2019 року у справі № 756/5148/18).
Поміж іншого, апеляційним судом було здійснено перевірку матеріалів кримінального провадження на наявність істотних порушень вимог КПК та в ході вказаної перевірки будь-яких порушень, які б були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не було встановлено.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав для сумніву в правильності висновків суду апеляційної інстанції немає.
Призначене засудженій ОСОБА_4 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК відповідає вимогам статей 50, 65 цього Кодексу. Його не можна вважати явно несправедливим.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були

би безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення,

у касаційній скарзі не наведено.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі засудженої мотивів убачається,

що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 липня 2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3