Провадження № 1-кп/470/4/21
Справа № 485/686/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю начальника Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_2 , прокурорів Снігурівського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Березнегувате кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 листопада 2018 року за № 0000666, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, приватного підприємця, військовозобов`язаного, раніше не судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого по АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2018 року близько 17 години у ОСОБА_7 , який перебував біля Любинського водосховища, що на відстані п`яти кілометрів в південно-східному напрямку від с. Любине Баштанського (Снігурівського) району Миколаївської області, через сварку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний намір, направлений на спричинення ОСОБА_5 , який орендує вказане водосховище, тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , перебуваючи на тому ж місці і в той же час, кулаком правої руки умисно наніс два удари в область обличчя ОСОБА_5 , спричинивши йому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці лівого ока, крововиливу під кон`юктиву лівого ока, садна на спинці носа та рани на слизовій оболонці верхньої губи.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що того дня перебував разом з сином та товаришами на полюванні неподалік с. Любине Снігурівського району Миколаївської області, однак участі у полюванні не приймав, а займався організацією відпочинку. Після полювання вони вирішили повечеряти та поїхали до Любинського водосховища, оскільки там знаходилася альтанка. Біля альтанки розмістили автомобілі, причіп, розвели вогнище та зварили шурпу. Товариші сиділи в альтанці вечеряли, він з сином перебував біля вогнища, а коли почало сутиніти, став збирати речі. В цей час до альтанки під`їхав автомобіль, з нього вийшло двоє чоловіків, один з яких залишився біля авто, а інший пішов у їх напрямку та нецензурно лаявся. Згодом він дізнався, що то був потерпілий. Він йому зробив зауваження з приводу поведінки, однак потерпілий підійшов до нього впритул та завдав удару головою в обличчя, на що він відійшов від нього, забрав сина та, сівши до автомобіля, поїхав додому. Будь-яких ударів потерпілому ані він, ані його товариші не завдавали. Крім того пояснив, що після отримання від потерпілого удару головою бачив, як потерпілий неподалік альтанки впав на землю, одна від чого він впав та як саме падав не бачив, оскільки прикрив рукою обличчя. Через деякий час після інциденту намагався примиритися з потерпілим, однак він говорити з ним не захотів, оскільки бажав притягнути його до кримінальної відповідальності.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так заявою від 10 листопада 2018 року, адресованою на ім`я начальника Снігурівського відділу поліції, потерпілий ОСОБА_5 просив притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 , який того дня близько 17 години на Любинському водосховищі, що неподалік с. Широке Снігурівського району Миколаївської області, спричинив йому тілесні ушкодження (а.п.41 т.1).

Крім того згідно рапорту старшого інспектора-чергового, адресованого на ім`я начальника Снігурівського відділу поліції та довідки чергового лікаря Снігурівської ЦРЛ, 10 листопада 2018 року о 20 годині 50 хвилин до приймального відділення Снігурівської ЦРЛ звернувся громадянин ОСОБА_5 , 1963 року народження, з діагнозом: забій м`яких тканин обличчя та спинки носа (а.п.42,45 т.1).

За даними протоколу огляду місця події від 23 листопада 2018 року з фототаблицею, того дня слідчим СВ Снігурівського відділу поліції було оглянуто ділянку місцевості біля альтанки, що неподалік Любинського водосховища, яке знаходиться на відстані п`яти кілометрів від с. Любине Снігурівського району Миколаївської області, де обвинувачений завдав тілесних ушкоджень потерпілому (а.п.72-76 т.1).

Згідно договору про сумісну діяльність Снігурівське управління зрошувальних систем та товариство з обмеженою відповідальністю «Сфінкс-Юг», директором якого є ОСОБА_5 , з 2001 року домовились про спільне використання Любинського водосховища для розведення риби (а.с.58-59 т.1).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що орендує Любинське водосховище, яке знаходиться неподалік с. Любине Баштанського (Снігурівського) району та того дня ввечері відпочивав разом зі свідком ОСОБА_10 у будинку біля водосховища. Згодом до нього зателефонували рибалки та повідомили, що хтось за любинській стороні водосховища стріляє по фазанах. Приїхавши разом з ОСОБА_10 на власному автомобілі на місце, виявив велику компанію, яка в альтанці за столиком відпочивала. Він у них запитав чи є у них дозвіл на полювання, а вони у відповідь, стали його ображати та нецензурно виражатися. Згодом між ними виникла сварка, в ході якої обвинувачений правою рукою завдав йому удару в область лівого ока, від чого він впав, а згодом, коли ОСОБА_10 допоміг йому піднятися, обвинувачений ще раз завдав йому удару в область верхньої губи та носа. Він повідомив присутніх, що викликає поліцію, після чого обвинувачений сів до автомобіля та разом з дитиною поїхав у невідомому напрямку. Через деякий час він звернувся до Снігурівського відділу поліції із заявою про отримання тілесних ушкоджень та до Снігурівської ЦРЛ за медичною допомогою.

Покази потерпілого повністю узгоджуються з показами свідка ОСОБА_10 , наданими в судовому засіданні, який показав, що дійсно того дня рибалив у потерпілого на водосховищі та близько 17 години почув якісь постріли. Потерпілий попросив поїхати з ним та вони, на автомобілі потерпілого, поїхали на місце події. Там була компанія з 7-10 чоловік, яка відпочивала в альтанці. ОСОБА_5 почав виясняти хто саме здійснював постріли, в зв`язку з чим між ним та відпочиваючими виникла сварка, в ході якої обвинувачений завдав йому кулаком удару в обличчя, а згодом, коли він допоміг йому піднятися, завдав ще одного удару в обличчя. Від отриманих ударів у потерпілого з носа пішла кров. В момент завдання ударів обвинуваченим він перебував безпосередньо біля потерпілого та все детально бачив. Через деякий час потерпілий повідомив, що викликає поліцію, а обвинувачений, сівши до автомобіля, покинув місце події. Згодом вони з потерпілим поїхали до райвідділу поліції та до місцевої лікарні за допомогою. Крім того показав, що в ході сварки на місце події під`їздили рибалки, зокрема свідок ОСОБА_11 , який також міг бачити як обвинувачений завдавав тілесних ушкоджень потерпілому.

Узгоджуються покази потерпілого і з показами свідка ОСОБА_12 наданими в судовому засіданні, який показав, що того дня разом з ОСОБА_13 рибалили на човні посеред водосховища на любинській стороні та з берега почули постріли, які були направлені в їх сторону. Про постріли ОСОБА_14 терміново телефоном повідомив потерпілого, оскільки знає, що саме він орендує вказане водосховище. Через деякий час почало сутиніти, він висадив ОСОБА_15 на берег, а сам погнав човна до будинку потерпілого, оскільки брав його у нього в користування. Згодом до будинку приїхав потерпілий разом зі свідком ОСОБА_10 , у нього було підбите ліве око та розбитий ніс.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що того дня ввечері поїхав порибалити на водосховище, що біля с. Широке та розмітився на любинській стороні. Порибаливши деякий час, почув постріли зі зброї, а згодом чоловічу сварка, та сівши до автомобіля, направився до місця події. Під`їхавши на місце побачив компанію чоловіків, яка сварилася, та потерпілого, у якого була кров на обличчі. Згодом, побачивши як обвинувачений завдав потерпілому кулаком удару в обличчя, покинув місце події та поїхав до місця свого проживання.

У відповідності до висновку експерта Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облради № 118 від 29 листопада 2018 року, у ОСОБА_5 , 1963 року народження, малися тілесні ушкодження у виді синця в ділянці лівого ока, крововиливу під кон`юктиву лівого ока, садна на спинці носа та рани на слизовій оболонці верхньої губи. Вказані тілесні ушкодження утворилися від неодноразових дій (не менше двох) тупих твердих предметів, можливо від удару кулаком в час вказаний потерпілим, та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Утворення садна на спинці носа від падіння з положення стоячи не виключається, однак утворення інших тілесних ушкоджень від падіння з положення стоячи на площину, малоймовірне (а.п.68-70 т.1).

Допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції судово-медичний експерт ОСОБА_16 пояснив, що працює судово-медичним експертом Снігурівського міжрайонного відділення Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи Миколаївської облради. В листопаді 2018 року за ухвалою слідчого судді Снігурівського районного суду він проводив судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_5 . В ухвалі слідчого судді не було зазначено його прізвища як експерта для проведення експертизи, однак її проводив саме він, оскільки у Снігурівському відділенні інших експертів не працює. Для проведення експертизи йому було надано Снігурівським відділом поліції ухвалу слідчого судді та амбулаторну картку ОСОБА_5 . Особу потерпілого він встановив за його паспортом громадянина України. В результаті проведення експертизи виявив у потерпілого синець в ділянці лівого ока, крововилив під кон`юктиву лівого ока, садно на спинці носа та рану на слизовій оболонці верхньої губи. Вказав, що зазначені тілесні ушкодження утворилися від ударів тупим твердим предметом, яким міг бути кулак. Садно на носі могло утворитися від падіння з висоти власного зросту, а інші тілесні ушкодження від падіння малоймовірні, оскільки характерні від удару.

За даними протоколів проведення слідчих експериментів від 23 листопада та 24 грудня 2018 року з фототаблицями, потерпілий ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_10 на місці біля Любинського водосховища, що неподалік с. Любине Баштанського (Снігурівського) району Миколаївської області, показали за яких обставин та як саме обвинувачений ОСОБА_7 кулаком правої руки завдав потерпілому двох ударів у обличчя (а.п.77-82, 83-88 т.1).

Крім того, за даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26 березня 2019 року з фототаблицею, свідок ОСОБА_11 на території Снігурівського відділу поліції, показав за яких обставин та як саме обвинувачений ОСОБА_7 завдав потерпілому удару в область обличчя (а.п.89-93 т.1).

Доводи обвинуваченого, його захисника та покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , надані в судовому засіданні стосовно не завдання обвинуваченим того дня ударів у обличчя потерпілого, судом до уваги не приймаються, оскільки вони суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам, зокрема, показам потерпілого ОСОБА_5 , показам свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які були очевидцями подій, та висновку судово-медичного експерта про наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, які узгоджуються між собою, та розцінюються як намагання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене. Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в судовому засіданні вказували, що того дня із присутніх біля водосховища взагалі ніхто ударів потерпілому не завдавав, при цьому свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 вказували, що бачили як потерпілий після сварки з обвинуваченим піднімався із землі, однак як він падав та у зв`язку з чим не бачили, при цьому свідок ОСОБА_19 вказував, що бачив того вечора у райвідділі поліції тілесні ушкодження на обличчі потерпілого, які він прикривав хустинкою, однак звідки вони у нього взялися йому не відомо.

Доводи захисника обвинуваченого про визнання недопустимим доказом у даній справі ухвали слідчого судді Снігурівського районного суду від 13 листопада 2018 року про призначення судово-медичної експертизи через вихід слідчим суддею за межі заявленого слідчим клопотання судом відхиляються, оскільки вказана ухвала постановлена слідчим суддею у відповідності до вимог ст.244 КПК України, в ухвалі слідчий суддя зазначила лише ті питання, які були вказані слідчим у клопотанні, а зазначення в ухвалі про направлення на експертизу потерпілого ОСОБА_5 для визначення тілесних ушкоджень, не суперечить п.п.3.3, 3.5 Наказу Мінюсту України №53/5 від 08 жовтня 1998 року Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.
Крім того не приймаються до уваги судом і доводи захисника обвинуваченого про визнання недопустимим доказом висновку експерта №118 від 29 листопада 2018 року через самовільне проведення експертом зазначеної експертизи, в порушення п.2.6 Інструкції МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року та п.3.3 Наказу Мінюсту України №53/5 від 08 жовтня 1998 року, проведення експертизи за матеріалами, не зазначеними в ухвалі слідчого судді та відсутність у висновку експерта номеру кримінального провадження і документу, за яким він перевірив особу потерпілого, оскільки виконання експертизи було доручено саме судово-медичному експерту Снігурівського МРВ Миколаївського обласного бюро СМЕ, яким є лише ОСОБА_21 , оскільки інших експертів Снігурівське відділення не має, для проведення експертизи в розпорядження експерта було надано потерпілого ОСОБА_5 та доручено слідчому ОСОБА_22 надати на дослідження вихідні дані щодо обставин кримінального правопорушення, в тому числі і за клопотанням експерта, яка направила експерту ухвалу слідчого судді, копію довідки Снігурівської ЦРЛ про тілесні ушкодження, а на його клопотання від 23 листопада 2018 року, надала медичну картку потерпілого та два рентгенівські знімки, з пояснень експерта наданих в судовому засіданні вбачається, що він перед проведенням експертизи перевірив особу потерпілого за паспортом громадянина України, а відсутність номеру кримінального провадження не спростовує висновку експерта про наявність у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень та ступінь їх тяжкості.
Також не приймаються до уваги судом і доводи захисника обвинуваченого про визнання недопустимими доказами протоколів проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через суперечність їх між собою та фактичне проведення повторного допиту вказаних осіб без відтворення обстановки і обставин події правопорушення, оскільки під час проведення вказаних слідчих експериментів як потерпілий, так і вказані свідки, не тільки розповідали про відомі їм обставини вчинення кримінального правопорушення, а й показували на місці де саме, за яких обставин та чим були завдані обвинуваченим тілесні ушкодження потерпілому. Крім того, будь-яких суперечностей у вказаних слідчих експериментах суд не вбачає, оскільки ОСОБА_5 , як потерпілий, детально вказував про завдання ударів обвинуваченим кулаком в область лівого ока та верхньої губи, а свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вказували на завдання обвинуваченим ударів потерпілому в обличчя, що не є суперечністю між собою.
За такого, вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд знаходить доведеною.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, приватний підприємець, не військовозобов`язаний, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває (а.п.217-225 т.1).

За даними досудової доповіді, наданої Центральним районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення органом пробації оцінюється як середній, ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства оцінюються як низький, а його виправлення можливе без ізоляції від суспільства (а.п.103-104 т.1).

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує тяжкість та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що на час його вчинення відносилося до злочину невеликої тяжкості, а на час ухвалення вироку судом до кримінального проступку, обставини його вчинення та дані про особу обвинуваченого.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

На підставі зазначеного, з урахуванням наведених даних про особу обвинуваченого та відсутність обставин, які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді грошового стягнення в максимальних межах санкції частини статті обвинувачення, оскільки воно буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Однак, відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі.
Органом досудового розслідування обвинуваченому поставлено у вину вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, який він вчинив 10 листопада 2018 року..
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, за час досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений не ухилявся від суду, нових кримінальних правопорушень не вчинив.
За такого, визначений у п.1 ч.1 ст. 49 КК України строк давності за вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення не зупинявся та не переривався, й сплинув 10 листопада 2020 року.
Також судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України до суду не звертався, а згідно ч.8 ст.284 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності можливо тільки за її згодою та на підставі відповідного клопотання.
За такого, за відсутності відповідного клопотання, а також згоди обвинуваченого на застосування відносно нього положень ст.49 КК України, суд звільняє ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_23 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.5 ст.74 та п.1 ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирок суду може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1