"10" листопада 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Проведеним по кримінальному провадженню досудовим розслідуванням встановлено, що 20.10.2021 ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , та ОСОБА_4 на підставі підроблених документів шахрайським шляхом заволоділи квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 . Після цього, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, 27.10.2021 ОСОБА_4 уклала іпотечний договір, предметом якого стала отримана внаслідок шахрайський дій квартира за вказаною вище адресою, та договір позики на суму 40 000 доларів США.
27 жовтня 2021 року о 16:10 год. фактично затримано за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 208 КПК України особу підозрювану у вчинені даного злочину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, та шахрайським шляхом заволоділа правом власності на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту тимчасового, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, яке належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Виходячи з вищевикладеного, також беручи до уваги, те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштована та джерел постійного доходу не має, у органу досудового розслідування є підстави для задоволення клопотання про накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, тому що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене, а також те, що необхідно виключити можливість протиправно розпорядитись вказаним об`єктом нерухомості, оскільки квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , є предметом вчинення вищевказаного кримінального правопорушення.
У судове засідання прокурор ОСОБА_10 не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, до матеріалів клопотання додано заяву, в якій він просить розглянути клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, та просив про його задоволення.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Підозрювана ОСОБА_11 як власник майна, у судове засідання не викликалась, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до наданої до суду інформаційної довідки станом на 28.10.2021, ОСОБА_4 на праві власності також належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Слідчим було підготовлено клопотання про арешт майна, та спрямовано його до Київського р/с м. Харкова для подальшого розгляду, однак ухвалою слідчого судді від 01.11.2021 його повернуто слідчому СУ ГУНП в Харківській області для усунення недоліків, що зазначені в цій ухвалі протягом 72 год. з моменту отримання копії даної ухвали. Вказану копію ухвали було отримано слідчим 05.11.2021 року о 16.00 год.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди,
яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Однак, до матеріалів клопотання вказаний цивільний позов не залучено, та в ході розгляду клопотання суду не надано, як і не надано доказів його розміру, а тому органом досудового розслідування на даний час не доведено підставу накладення арешту на майно ОСОБА_4 відповідно до п. 4 ч.2 ст. 170 КПК України.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Стороною обвинувачення частково доведено, що вказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом кримінального правопорушення, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
За вказаних прокурором у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР, та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути предметом кримінально протиправних дій, який набутий кримінально протиправним шляхом.
Тому, вказане майно підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України сторона обвинувачення частково довела слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абз. 1 ч.1 ст.170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1