Номер провадження: 11-сс/813/502/22
Номер справи місцевого суду: 521/2657/22 1-м/521/22/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року, якою відмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_10 , в інтересах особи, щодо якої вирішується питання щодо екстрадиції ОСОБА_9 , про скасування постанови начальника Департаменту Міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 14.01.2022 року, якою прийнято рішення про видачу ОСОБА_9 громадянина Республіки Казахстану до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року відмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_10 , в інтересах особи, щодо якої вирішується питання щодо екстрадиції ОСОБА_9 , про скасування постанови начальника Департаменту Міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 14.01.2022 року, якою прийнято рішення про видачу громадянина Республіки Казахстану до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що на момент розгляду скарги на постанову про видачу (екстрадицію) особи не існують обставини, які є беззаперечною підставою для скасування цієї постанови, так як було встановлено, що ОСОБА_9 з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався до компетентних органів України. НЕ встановлено перешкод для видачи ОСОБА_9 до Республіки Німеччина.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу про скасування постанови прокурора від 14.01.2022 року, якою прийнято рішення про видачу ОСОБА_9 до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН, посилаючись на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та висновки слідчого судді не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки слідчий суддя не врахував, що:

- на офіційному сайті ради Європи відсутні дані щодо ратифікації Республікою Німечини четвертого додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу (СДСЕ 212), що свідчить про відсутність підстав для видачі ОСОБА_9 до Республіки Німеччина;

- видача ОСОБА_9 неможлива в силу закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за законодавством України, передбачених ст. 49 КК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.
Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 КПК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо: 1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; 2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; 3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; 4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); 5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; 5-1) є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.
Положеннями ч. 1 ст. 590 КПК України передбачено, що після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою.

Згідно ч. 1 ст. 591 КПК України, рішення про видачу особи (екстрадицію) може бути оскаржено особою, стосовно якої воно прийняте, її захисником чи законним представником до слідчого судді, в межах територіальної юрисдикції якого така особа тримається під вартою.
Системний аналіз вищевказаних норм передбачає, що предметом оскарження й судової перевірки є законність і обґрунтованість рішення про видачу особи, зокрема відсутність обставин, що перешкоджають видачі, екстрадиційність злочину, за вчинення якого запитується видача.
Апеляційний суд дослідивши матеріали провадження та пояснення учасників апеляційного розгляду вважає, щослідчий суддя обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги захисника про скасування постанови про видачу (екстрадицію) ОСОБА_9 , з огляду на наступне.

Так, 14.01.2022 року постановою начальника Департаменту Міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора було прийнято рішення про видачу громадянина Республіки Казахстану ОСОБА_9 до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН.

07.02.2022 року захисник ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_9 , звернувся з скаргою на постанову начальника Департаменту Міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 14.01.2022 року, якою прийнято рішення про видачу громадянина Республіки Казахстану до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року відмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_9 , про скасування постанови начальника Департаменту Міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 14.01.2022 року, якою прийнято рішення про видачу громадянина Республіки Казахстану до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН, з тих підстав, що не встановлено перешкод для видачи ОСОБА_9 до Республіки Німеччина, а також встановлено, що на момент розгляду скарги на постанову про видачу (екстрадицію) особи не існують обставини, які є беззаперечною підставою для скасування цієї постанови, так як ОСОБА_9 з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до компетентних органів України не звертався.

Апеляційний суд вважає, що на підставі матеріалів провадження, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування постанови прокурора про видачу ОСОБА_9 до Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН, так як постанова прокурора відповідає вимогам КПК України, Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» та є обґрунтованою, на підставі чого відмовив у задоволенні скарги захисника.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів щодо ратифікації приєднання Федеративної Республіки Німеччина до Четвертого додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу правопорушників, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки зазначений протокол підписаний та ратифікований у встановленому законодавствами порядку.
Що стосується строків притягнення до кримінальної відповідальності, у даному провадженні, апеляційний суд враховує, що ст. 1 /Строки давності/ Четвертого додаткового протоколу до Європейської конвенції про видачу правопорушників, який ратифіковано Україною 07.06.2017 року /набрання чинності для України з 01.03.2019 року/, відповідно до п. 2 встановлює: У видачі не може бути відмовлено на підставі того, що закінчилися строки давності переслідування чи покарання особи, видача якої запитується, відповідно до законодавства запитуваної Сторони.
Також апеляційний суд вважає, що застосування такої норми відбувається не на минуле, а саме на день її застосування, а тому положення ст. 58 Конституції України щодо законів та інших нормативно-правових актів, які не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність у даному випадку не може бути застосовано, оскільки таке положення має на меті процедуру видачі, за міжнародним договором у відповідності до міжнародних зобов`язань. Мова у даному випадку не іде про норму яка посилює відповідальність.
При цьому, під час апеляційного розгляду прокурором був наданий лист головного прокурора м. Ітцтего Республіки Німеччини з якого вбачається, що відповідно параграфу 78с абзацу 3 №1 Кримінального кодексу Німеччини перебіг строку давності про притягнення ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН, спливає через 20 років у 2040 році, тобто на момент винесення постанови прокурора строки давності не закінчилися.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що постанова прокурора винесена з порушенням норм законодавства України та норм міжнародного права, підтвердження не знайшли.
Апеляційний суд дослідивши скаргу та матеріали судового провадження вважає, що зазначені висновки в ухвалі слідчого судді є законними та обґрунтованими, оскільки знаходять підтвердження зазначеними матеріалами та відповідають вимогам закону.
Стороною захисту не наведено інших доводів щодо існування обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, так як судове рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а також чинним міжнародним договорам України.

Керуючись статтями 12, 16 Європейської конвенції «Про видачу правопорушників» від 13 грудня 1957 року, статтями 405, 407, 409, 418, 419, 422, 591 КПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_9 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.02.2022 року, якою відмовлено у задоволені скарги захисника ОСОБА_10 , в інтересах особи, щодо якої вирішується питання щодо екстрадиції ОСОБА_9 , про скасування постанови начальника Департаменту Міжнародного-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 14.01.2022 року, якою прийнято рішення про видачу ОСОБА_9 громадянина Республіки Казахстану до Федеративної Республіки Німеччина для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 249, 250, 253, 255 КК ФРН, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4