СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-в/759/16/22
ун. № 760/8282/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області відносно ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Миколаїв, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , засудженої 24.04.2018 р. вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 850,00 грн. та ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2020 р. несплачену суму штрафу замінено на покарання у виді 50 годин громадських робіт,
про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку,

ВСТАНОВИВ:

Святошинський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області звернувся з вказаним поданням, у якому просить вирішити питання про звільнення засудженої ОСОБА_3 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, посилаючись на те, що вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 р. набрав законної сили 24.05.2018 р., а строк його виконання у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України сплинув через два роки, а відтак правові перешкоди для звільнення засудженої відсутні.
ОСОБА_3 про час та місце розгляду подання повідомлялася, однак у судове засідання не з`явилася, причини неявки суд не повідомила.
Від прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 надійшла заява від 11.01.2022 р., у якій вона просить відмовити у задоволенні подання.
У відповідності до ч. 5 ст. 539 КПК України, суд вважає за можливе розглянути подання за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання.
Вивчивши подання та дослідивши матеріали особової справи № 48/2020, суд приходить до наступного висновку.
Судом з`ясовано, що вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 р. у справі № 760/8282/18, ОСОБА_3 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст.185 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850, 00 грн. в дохід держави.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2020 р., замінено засудженій ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. на покарання у виді 50 годин громадських робіт.
Відповідно до аб. 1 ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Ч. 3 та ч. 4 ст. 80 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 24.12.2015 р. у справі № 5-324кс15, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми. Зокрема, редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.
Таким чином, ст. 80 КК України передбачає звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання та якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 ст. 80 КК України, засуджений не вчинить новий злочин.
В свою чергу, у матеріалах подання та особовій справі № 48/2020 відсутні дані про ухилення засудженої ОСОБА_3 від відбування покарання, та про вчинення нею нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності, а відтак підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався, не встановлено.
Відповідно до положень ст. 152 КВК України, підставами звільнення від відбування покарання є: закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що на даний час закінчились строки давності виконання вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 р. у справі № 760/8282/18, факт ухилення засудженої ОСОБА_3 від відбування покарання не встановлений, відомості про вчинення засудженою нового кримінального правопорушення до закінчення строку давності відсутні, суд приходить до висновку, що подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 80 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Подання Святошинського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку, задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24.04.2018 р. та заміненого ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.08.2020 р., у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
Ухвала суду може бути оскаржена через Святошинський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1