ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/818/2135/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря - ОСОБА_5 ,
представника власника майна адвоката ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001390 від 13.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року задоволено клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001390 від 13.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно оскаржуваної ухвали накладено арешт на автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
Місцем зберігання автомобіля «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 , відповідно до порядку визначеного Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012, визначено спеціальний майданчик на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів при ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
На зазначену ухвалу слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на її апеляційне оскарження, копію якої ним отримано лише 26.10.2021, а також скасувати ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року та постановити нову ухвалу про відмову прокурору в задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування апеляційної скарги представник власника майна посилається на те, що рішення постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що власник майна ОСОБА_7 не має статусу підозрюваного у кримінальному провадженні №0001390 від 13.09.2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а тому не є суб`єктом ст. 170 КПК України на підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебувало в його власності немає. Зазначає, що вказане майно не є предметом дослідження будь-якої експертизи, тому в даному випадку може бути недотриманий справедливий баланс та особа-добросовісний набував внаслідок втручання в її право власності може понести індивідуальний і надмірний тягар, вітдак вважає, що його апеляційна скарга підлягає задоволенню
Прокурор, відповідно до ч.1 ст. 135 КПК України, був належним чином повідомлений засобами телефонного зв`язку про дату та час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, в якій просить розглядати апеляційну скаргу без його участі. У задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, а ухвалу слідчого судді залишити без змін. Разом з тим повідомив про те, що на цей час досудове розслідування триває, автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом, відповідно до постанови від 15.09.2021 року. Крім того, слідчим у провадженні призначено судову авто-технічну експертизу, для виконання якої необхідно оглянути експертові вказаний транспортний засіб. За результатами проведення вказаного експертного дослідження буде вирішуватись питання щодо наявності в діях ОСОБА_7 порушень вимог ПДР України та, як наслідок, вирішуватись питання про повідомлення особі у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України підозри, або закриття кримінального провадження.
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001390 від 15.09.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
16.09.2021 року прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_7 , шляхом заборони його ремонтування, користування, розпорядження та відчуження.
В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення зазначає, що в провадженні ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0001390 від 15.09.2021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
За версією органу досудового розслідування, 15.09.2021 року близько 07-30 годин за адресою м. Харків, вул. Роганська, 156 відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 автомобілем «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 , 1982 р.н., внаслідок ДТП пішохід отримав тілесні ушкодження. У зв`язку з чим, 15.09.2021 року під час огляду місця події автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 був вилучений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів при ГУНП в Харківській області, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107.
Вказує, що автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження (пошкодження кузовних деталей, зокрема передньої частини автомобіля, тощо), зафіксовані у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди. Вказаний автомобіль має ознаки речового доказу, тобто є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, вказаний транспортний засіб необхідний для проведення судової експертизи перевірки технічного стану транспортного засобу тощо, у зв`язку з чим прокурор просив накласти арешт на вказаний автомобіль.
Постановляючи рішення про задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
Крім того, слідчим суддею роз`яснено, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.
Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Жушман проти України» № 13223/05 від 28.05.2009 р. зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно вимог ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна в порядку п.1 ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.
Відомості клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого майна, а саме: автомобіля «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 ,на який слідчим суддею накладено арешт, ознакам речових доказів, оскільки він може містити на собі сліди скоєння злочину або інформацію щодо обставин вчинення злочину, яка має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування в тому числі для проведення експертних досліджень. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування. Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в цьому кримінальному провадженні, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав щодо арешту автомобіля «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 , враховуючи можливість використання його як доказу у цьому кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначає лише, чи може майно бути предметом або доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, або воно набуте злочинним шляхом чи є доходом від вчиненого злочину та чи містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність правових підстав для арешту автомобіля «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 , який зареєстрований та фактично перебуває у користуванні ОСОБА_7 не ґрунтуються на матеріалах справи. Вилучений автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 - відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України, як майно, що було доказом вчинення злочину або зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Більш того, постановою слідчого від 19.09.2021 року автомобіль «ГАЗ 33021КФУ-1» р.н. НОМЕР_1 , визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні №0000147 від 01.03.2021 року.
Крім того, відомості щодо кваліфікації злочину, які внесено до ЄРДР не є остаточними, оскільки пов`язані з попередньою кваліфікацією дій, які можуть в подальшому уточнюватись.

Решта доводів, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя суду першої інстанції, накладаючи арешт на вищевказане вилучене майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати необґрунтованими.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна власником майна не надано та колегією суддів не встановлено.
Крім цього, істотних порушень норм КПК України, що можуть стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Колегія суддів також враховує, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.
У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому може бути повернуто, згідно положень ст. 174 КПК України.
За таких обставин, оскаржувана ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 98, 170, 171, 172, 376, 392, 395, 404, 405, 407 ч.3 п.1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року.
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2021 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, але в частині поновлення строку на апеляційне оскарження може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді