ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №489/6828/20
Провадження №1-кс/477/31/21
21 грудня 2021 року м. Миколаїв
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу між суддями від 17 грудня 2021 року мені для розгляду передана заява про відвід судді ОСОБА_1 , яка подана потерпілим ОСОБА_2 до канцелярії суду у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 127 КК України.
Разом з тим, з огляду на висновок Верховного Суду у справі № 277/599/15-к (постанова від 17.09.2019 року у справі №277/599/15-к) щодо недотримання вимог процесуального законодавства в частині порушення вимог інституту відводу суддів, виходячи з приписів п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України, я не маю права брати участь у цьому кримінальному провадженні та вирішувати питання щодо самовідводу судді..
Так, у вищезазначеній постанові Верховний Суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, зазначив, що підставою скасування стало те, що заяву про відвід розглядала суддя, яку було відведено у цьому кримінальному провадженні. Суд касаційної інстанції дійшов висновку, що судом не було забезпечено достатніх гарантій для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності, оскільки питання про відвід головуючого судді вирішувалось суддею, котра, виходячи з приписів п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України не мала права брати участь у кримінальному провадженні.
Вищезазначене кримінальне провадження вже перебувало у моєму провадженні.
12 лютого 2021 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 127 КК України.
Після задоволення самовідводу судді ОСОБА_9 , згідно з протоколом повторного авто розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2021 року головуючою у справі визначено суддю ОСОБА_10 , тобто мене. Під час підготовчого судового засідання 26 липня 2021 року потерпілий ОСОБА_2 заявив мені відвід, який ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2021 року задоволений і кримінальне провадження було направлене для проведення повторного авторозподілу..
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у статті 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
З огляду на усталену практику Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).
Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).
Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.
Таким чином, з огляду на практику Європейського суду з прав людини, положення пункту 1 статті 6 Конвенції, частини 1 статті 21 КПК України, , п. 4 ч. 1 ст.75 КПК України, висновок Верховного Суду від 17 вересня 2021 року, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 серпня 2019 року мене було відведено у вищезазначеному кримінальному провадженні як головуючого суддю, вважаю за необхідне заявити собі самовідвід.
Також вважаю необхідним звернути увагу на те, що 04 жовтня 2021 року мною подавалась заява про самовідвід з тих самих підстав у провадженні по розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_11 у вищезазначеному кримінальному провадженні, яка ухвалою суду була задоволена та мене було відведено у провадженні по розгляду заяви про відвід судді ОСОБА_11 .
Проте з невідомих причин мене не було виключено із списку суддів між якими проводиться авторозподіл, як такого, що брав участь у кримінальному провадженні.

Суддя ОСОБА_10