ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3307/20 Номер провадження 11-кп/814/1251/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001561 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 29 вересня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Єгоровка Семенівського району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, останній раз:
03.12.2020 Глобинським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України, зміненого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31.08.2021, на 2 роки 2 місяці позбавлення волі,
засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 03.12.2020, зміненого ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31.08.2021, більш суворим, призначеного цим вироком, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази, запобіжний захід, арешт та процесуальні витрати.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 ч.1 ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.
08.05.2020 приблизно о 13.00 год ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , з домоволодіння АДРЕСА_3 , повторно, таємно, шляхом розбиття скла вікна та вибиття вхідних дверей, проникли до приміщення будинку, звідки викрали: поверхневий відцентрований насос марки Pedrollo JSWm з гнучким антивібраційним шлангом, вартістю 3622,07 грн.; електронний автоматичний контролер тиску марки EUROAQUA SKD-1, вартістю 509 грн.; електродриль марки «БЭС-1», вартістю 566,67 грн.; електродриль марки DWT SBM-500VS, вартістю 490 грн. З місця вчинення злочину зникли та розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 5187,74 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений, посилаючись на те, що він є учасником бойових дій в АТО, за місцем проживання характеризується позитивно, потерпілий до нього жодних претензій не має, щиро розкаюється у вчиненому, є особою з інвалідністю, просить вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Вирок суду щодо ОСОБА_9 учасниками не оскаржується.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілих, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за обставин, встановлених судом, є правильним, учасниками провадження не оскаржується та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відповідно до ст.12 КК України; особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, не працевлаштований, вік та стан його здоров`я; те, що він брав участь у проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей; думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні; обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та наявність статусу учасника бойових дій, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тобто, судом першої інстанції враховані всі обставини, встановлені під час судового провадження.

Будь-яких даних про наявність у ОСОБА_8 інвалідності матеріали провадження не містять та обвинуваченим не надано.

Інших обставин, які б давали підстави для пом`якшення покарання, учасниками провадження не зазначено та колегією суддів під час перегляду вироку суду не встановлено.

Крім цього, колегія суддів враховує кількість судимостей, систематичність вчинення злочинів, що вказує на те, що обвинувачений на шлях виправлення не став та знову вчинив новий злочин.

Що стосується доводів обвинуваченого про застосування ст. 69 КК України, то вони є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 69 КК України призначення основного покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання може мати місце лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винуватого.

Виходячи зі змісту ст. 69 КК України, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.
Однак, в даному випадку, з урахуванням особи винуватого, та встановлених вище обставин, колегія суддів не вбачає законних підстав для застосування ст. 69 КК України. Самі по собі обставини, що пом`якшують покарання, в даному випадку, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання визначене в межах санкції ч.2 ст.185 КК України та на підставі ч.4 ст. 70 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 29 вересня 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_11 Нізельковська

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4