Справа №460/1310/18
Провадження №1-кп/944/105/22
УХВАЛА
І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И
10.02.2022 року м.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000160 від 16 січня 2015 року про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львів, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , учасника бойових дій, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією, під час проходження військової служби на посаді старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 14 механізованої роти 5 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , порушив вимоги ст.17, 65 Конституції України ст.17 Закону України «Про оборону України, ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12 листопада 2014 року, а саме, діючи умисно, та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, самовільно, без дозволу командира військової частини, залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 та проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, перебуваючи за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 21 березня 2016року, тобто, до моменту повернення до військової частини.
21 березня 2016року ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де заявив про себе та приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Своїми діями ОСОБА_4 вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, тобто, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України.
В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 подав до суду клопотання, у якому просить звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49КК України та закрити кримінальне провадження.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений клопотання захисника підтримав, свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав. Просить звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49КК України та закрити кримінальне провадження.
Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечила щодо задоволення клопотання захисника обвинуваченого, у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ч.1 ст.49 КК України.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження, слід прийти до наступного.
Статею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.
Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч.1 ст.49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч.1 ст.49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Санкцією ч.3 ст.407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.
Відповідно до вимог ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.407 КК України відноситься до нетяжкого злочину.
Згідно п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї частини.
Як встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч.3 ст.407 КК України в період з 12.11.2014року по 21.03.2016року, строк давності п`ять років закінчився 21.03.2021року. Обвинувачений ОСОБА_4 від досудового розслідування не ухилявся, нових кримінальних правопорушень до закінчення строків давності зазначених у ст.49ККУкраїни не вчинив.
Беручи до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року №12, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялась від слідства або суду та не вчинила нового злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України та за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відповідно до вимог ч.1 ст.285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).
У відповідності до вимог ч.3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до приписів п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у

ст.49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.
Пунктом 2 ч.3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;
Отже системне тлумачення норм кримінального та процесуального закону свідчить про те, що до особи можуть бути застосовані положення ст.49 КК України у випадках, передбачених цією статтею та за наявності клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому таке клопотання подається стороною кримінального провадження, а не виключно підозрюваним, обвинуваченим або засудженим. Разом з тим кримінальний процесуальний кодекс вказує на обов`язковість згоди обвинуваченого на звільнення його саме від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №192/3301/16-к від 25.02.2021.
Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши заявлену згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину визнає, з огляду на те, що кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_4 є нетяжким злочином, за вчинення якого передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, суд приходить до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 слід задовольнити, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України та закрити кримінальне провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст.284, 286, 288, 314, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.
Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України на підставі вимог ч.1 ст.49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000160 від 16 січня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України - закрити.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ОСОБА_1