Провадження № 1-кп/643/801/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.12.2021 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження №0002994 від 09.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :

Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0002994 від 09.06.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, надійшов до Московського районного суду м. Харкова 24 грудня 2020 року від керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 та підсудний Московському районному суду м. Харкова.

Прокурор у судовому засіданні 14 грудня 2021 року звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». В обґрунтування клопотання прокурор посилався, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив тяжке кримінальне правопорушення (злочин), за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, а тому він може переховуватися від суду, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. Також посилався на наявність у ОСОБА_4 судимості за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2020 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за яким він був засуджений до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 перебуває на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 , тривалий час не проживає за місцем реєстрації, фактичного місця проживання не має. Також ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні, про повторний допит якого прокурором було заявлено клопотання, з метою схилення даного свідка до дачі свідчень на його користь. В обґрунтування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, прокурор зазначає, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_4 може намагатися затягувати судовий процес та отримати можливість уникнути кримінальної відповідальності. Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого вчинити інші кримінальні правопорушення обґрунтовуються тим, що обвинувачений ОСОБА_4 не має постійної роботи та законних джерел отримання заробітку.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти продовження строку застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечувала проти продовження строку застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в обґрунтування висловленої позиції посилалася на недоведеність прокурором існування ризиків, просила змінити запобіжний захід стосовно обвинуваченого з тримання під вартою на домашній арешт.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, суд доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 з таких підстав.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчувався 07 січня 2021 року о 19-00 годині.

В подальшому ухвалами Московського районного суду м. Харкова строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжувався на шістдесят днів, востаннє до 07 листопада 2021 року, встановлено строк дії ухвали до 24 груд 2021 року в частині продовження строку тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 24 грудня 2021 року.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Правилами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 слідчий суддя встановив, у тому числі, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Під час продовження судом строку тримання під вартою ОСОБА_4 , суд установив, у тому числі, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_4 злочину, свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 2 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою, в якій обвинувачений зазнає судового переслідування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

У суду відсутні підстави вважати про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, членів родини, з якими він спільно проживає, та інших осіб на його утриманні, обвинувачений не має місця роботи або навчання, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу.
Беручи до уваги тяжкість злочину, який інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_4 та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, ту обставину, що ОСОБА_4 перебував у розшуку та переховувався від органів досудового розслідування, суд вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , доведені прокурором та продовжують існувати. Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також обґрунтовується наявністю у обвинуваченого судимості, а саме: за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.08.2020 за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за яким він був засуджений до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з іспитовим строком один рік. Крім того, суд враховує ту обставину, що обвинувачений не має постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу.

Також суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на свідка у даному кримінальному провадженні, оскільки на даний час прокурором заявлено клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_6 .

Поряд з цим, прокурором не обґрунтовано та не доведено наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків, офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Наведені вище обставини у сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу та виправдовують тримання особи під вартою, наявність ризику щодо можливості обвинуваченого незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, а також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою строком на шістдесят днів.

Серед іншого, у судовому засіданні прокурор зазначив, що забезпечити явку свідка ОСОБА_6 у судове засідання він не може, тому що йому невідомо місцезнаходження свідка ОСОБА_6 , а тому просить суд вжити заходів для встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_4 не вбачав необхідності у встановленні місцезнаходження свідка ОСОБА_6 та його повтроному допиті.

Захисник ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважала, що можливо продовжувати розгляд справи за відсутності свідка ОСОБА_6 , посилалась, що забезпечення явки свідків обвинувачення є обов`язком прокурора.

Відповідно до ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликом свідок, спеціаліст, перекладач або експерт, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає нове судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

У судове засідання свідок ОСОБА_6 повторно не з`явився, направлені на його адресу судові повістки повертаються без належного вручення. Як зазначив прокурор, забезпечити явку свідка до суду він також не може, тому що місцезнаходження останнього невідоме. Приймаючи до уваги, що без свідка неможливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд вважає за необхідне доручити прокурору вжити заходів для встановлення місцезнаходження свідка.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 197, 199, 327, 333 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 11 лютого 2022 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 11 лютого 2022 року в частині продовження строку тримання під вартою.

Доручити прокурору Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 вжити заходів для встановлення місцезнаходження свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надати до суду відомості про його фактичне місце проживання для подальшого здійснення судового виклику.

Строк виконання доручення до 13 січня 2022 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 17 грудня 2021 року.

Суддя: ОСОБА_1