Справа № 438/672/21
Провадження № 1-кп/438/19/2022
В И Р О К
іменем України

03 лютого 2022 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000178 від 28 березня 2021 року,

стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не військовозобов`язаного, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_3 24 березня 2021 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи у своєму підсобному приміщенні, що знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом пошкодження дерев`яної стіни, проник до підсобного приміщення, яке належить ОСОБА_5 , що розташоване по ліву сторону стіни відносно підсобного приміщення ОСОБА_3 , звідки таємно викрав набір свердл для металу у кількості 1 штуки вартістю 350 гривень, труби профільні 30x30x3 у кількості 4 штуки вартістю 50 гривень кожна загальною вартістю 200 гривень, відро металеве об`ємом 12 л у кількості 2 штук вартістю 40 гривень кожне загальною вартістю 80 гривень, одну лопату штикову вартістю 60 гривень, одну косу вартістю 100 гривень, кабель трьохжильний довжиною 20 м вартістю 270 гривень, арматурні прути діаметром 10 мм, довжиною 2 м загальною вартістю 30 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1090 гривень.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 26 березня 2021 року близько 01 год. 30 хв., перебуваючи у своєму підсобному приміщенні, що знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом пошкодження дерев`яної стіни, проник до підсобного приміщення, яке належить ОСОБА_6 , що розташоване по праву сторону стіни відносно підсобного приміщення ОСОБА_3 , звідки таємно, повторно, викрав дитячу ванну чавунну (90x50) вартістю 400 гривень, металеву раковину (50x40) вартістю 100 гривень, саморобний металевий тримач для антени вартістю 100 гривень, металевий кутник довжиною 85 см. у кількості 3 штук загальною вартістю 60 гривень, арматурні прути діаметром 10 мм, довжиною 65 см. загальною вартістю 20 гривень, водяний насос марки «Rudes» вартістю 250 гривень, саморобний самогонний апарат із навісним обладнанням загальною вартістю 600 гривень, набір газових ключів вартістю 100 гривень, набір гайкових ключів вартістю 300 гривень, алюмінієву мильницю (40x20) вартістю 50 гривень, алюмінієва каструля об`ємом 5 л. вартістю 150 гривень, алюмінієву каструлю об`ємом 3 л. у кількості 3 шт. загальною вартістю 210 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2 340 гривень.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 26 березня 2021 року близько 22 год. 00 хв. перебуваючи у своєму підсобному приміщенні, що знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом пошкодження дерев`яної стіни, проник до підсобного приміщення, яке належить ОСОБА_6 , що розташоване по праву сторону стіни відносно підсобного приміщення ОСОБА_3 , звідки таємно, повторно викрав чотири металеві труби діаметром 5 см. довжиною по 2 метри загальною довжиною 8 м. загальною вартістю 300 гривень, продовжувач із кабелем довжиною 15 м. вартістю 250 гривень, продовжувач із кабелем довжиною 5 м. вартістю 100 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 650 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 2 990 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та надав суду показання, що відповідають фабулі обвинувачення. Зокрема, показав, що дійсно 24 березня 2021 року після опівночі через підсобне приміщення, яке перебуває у користуванні його родини та знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , розбивши стіну, потрапив у розташоване по ліву сторону стіни у сусіднє підсобне приміщення, яке належить сусідці ОСОБА_5 , звідки викрав майно, що є предметом даного кримінального правопорушення за винятком штикової лопати. У подальшому викрадене майно здав у ломбард.

Через день, а саме 26 березня 2021 року в аналогічний спосіб після опівночі та вечером через підсобне приміщення, яке перебуває у користуванні його родини та знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , розбивши стіну, потрапив у розташоване по праву сторону стіни у сусіднє протилежне підсобне приміщення, яке належить сусідці ОСОБА_6 , звідки двічі викрав майно, що є предметом даних злочинів. У подальшому викрадене майно здав у ломбард.

Вартість викраденого у потерпілих майна обвинувачений не оспорює, погоджується із визначеною на досудовому слідстві вартістю майна, що є предметом даних злочинів.

Просить вибачення у потерпілих. Частково відшкодував потерпілим завдану майнову шкоду: потерпілій ОСОБА_5 повернув 1500 гривень, а потерпілій ОСОБА_6 - 1200 гривень. Просить суд суворо не карати, обрати міру покарання не пов`язану з реальним відбуттям покарання.

Заявлені цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди визнає у повному обсязі.

Окрім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, зокрема:

даними в судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_5 про те, що в ніч на 24 березня 2021 року, а також на 25 березня 2021 року, вигулюючи собаку, бачила неподалік свого гаражу (господарського приміщення) обвинуваченого ОСОБА_3 , який носив металеві вироби. Проте не придала цьому значення. 27 березня 2021 року, потрапивши у своє підсобне приміщення, виявила відсутність ряду майна, що належало батькові потерпілої, зокрема: молотки 3 штуки, дроти, кабеля, труби 6 штук, арматура, батьківські інструменти;

даними в судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_6 про те, що 27 березня 2021 року виявила відсутність наявного їй майна у належному їй підсобному приміщенні. Відразу звернулась із відповідною заявою у поліцію. Запідозрила у вчиненні крадіжки її сусіда ОСОБА_3 ;

даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 квітня 2021 року із фототаблицею, під час проведення якої свідок ОСОБА_8 в присутності понятих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , серед пред`явлених їй осіб впізнала особу на ім`я ОСОБА_11 , яка на протязі часу із 25 березня 2021 року по 26 березня 2021 року здавав метал на металоприймальний пункт у АДРЕСА_3 , яка розміщена під №2. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками фотознімок №2 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інтерес до кримінального провадження;

даними протоколу проведення слідчого експерименту від 21 квітня 2021 року, із фототаблицею, проведеного за участю підозрюваного ОСОБА_3 , під час якого останній на місці вчинення кримінальних правопорушень, зокрема у підсобних приміщеннях, що знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 , підозрюваному ОСОБА_3 було запропоновано відтворити обставини вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Після чого підозрюваний ОСОБА_3 зайшов в зазначені приміщення та показав на місці звідки забрав майно;

даними протоколу огляду місця події від 27 березня 2021 року1 з фототаблицею, відповідно до якого слідчою СВ Дрогобицького РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_12 , на підставі заяви ОСОБА_3 , в присутності понятих, проведено огляд підсобного приміщення підозрюваного, що знаходиться неподалік будинку АДРЕСА_2 . Під час огляду приміщення виявлено частину викраденого майна у потерпілої ОСОБА_6 , зокрема металеву ванну білого кольору, раковину із змішувачем білого кольору виготовлену із металу, металевий каркас, арматурні прути в кількості дві штуки та металеве кріплення для антени, які у подальшому відповідно до протоколу про визнання предмета речового доказу від 06 квітня 2021 року визнані речовими доказами та передані на зберігання в камеру збереження речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області;

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надані останніми в судовому засіданні, суд враховує, що показання останніх прямо стосуються обставин вчинення кримінальних правопорушень і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 24 та 26 березня 2021 року, пов`язані з обставинами таємного викрадення у потерпілих майна: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, які їх спричинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Суд приймає до уваги визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, оскільки останній в судовому засіданні визнав той факт, що справді 24 та 26 березня 2021 року умисно вчинив таємні викрадення чужого майна (крадіжки), поєднані з проникненням у інше приміщення, вчинені повторно.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та прийшов до висновку, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України, а саме вчинення таємного викрадення чужого майна, поєднаному з проникнення у інше приміщення, вчинено повторно. Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_3 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Зазначена позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_3 обставинами, передбаченими ст. 66 КК України суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування завданого збитку.

Обтяжуючих вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Виходячи з принципу індивідуалізації покарання, суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, законодавцем віднесено до тяжких злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує особу винного, раніше не судимого, має постійне місце проживання, не одружений, не працевлаштований, наявність обставин, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність посередньої характеристики з місця проживання, на обліку в лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, думку державного обвинувачення та потерпілих щодо обрання покарання у виді позбавлення волі із звільненням від відбуття покарання з випробуванням, суд дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті інкримінованого кримінального правопорушення у виді позбавлення волі, що є необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст.69 КК України до обвинуваченого ОСОБА_3 , зважаючи на кількість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень та їх тяжкість, суд не вбачає.

Беручи до уваги вищезазначені обставини, зокрема тяжкість кримінальних правопорушень, відсутність обставин, які обтяжують покарання, що знижує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , а також беручи до відома досудову доповідь Дрогобицького МРВ філії державної установи «Центр пробації» у Львівській області з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінена органом пробації як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінено як середній, а також висновок органу пробації про ймовірність виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі, а у випадку звільнення від відбування покарання з випробуванням таке звільнення повинно включати в себе обов`язки, передбачені ст.76 КК України, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без відбуття покарання у виді позбавлення волі і тому до нього необхідно застосувати вимоги ст. 75 КК України, звільнивши останнього від відбування покарання із випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

14 червня 2021 року потерпіла ОСОБА_5 подала до суду цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, зокрема про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 2867 гривень та моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень.

15 червня 2021 року потерпіла ОСОБА_6 подала до суду цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, зокрема про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 8490 гривень та моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень.

Ухвалою суду від 16 червня 2021 року цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди прийняті до розгляду.

Позивачі вимоги мотивують тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілим була заподіяна майнова шкода. Зокрема, у потерпілої ОСОБА_5 було викрадено набір свердл для металу у кількості 1 шт. вартістю 350 гривень, труби профільні 30x30x3 у кількості 4 шт. вартістю 50 гривень кожна загальною вартістю 200 гривень, відро металеве об`ємом 12 л у кількості 2 шт. вартістю 40 гривень кожне загальною вартістю 80 гривень, лопату штикову 1 шт.вартістю 60 гривень, косу 1 шт. вартістю 100 гривень, кабель трьох жильний довжиною 20 м. вартістю 270 гривень, арматурні прути діаметром 10 мм, довжиною 2 м. загальною вартістю 30 гривень, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1090 гривень. Крім цього, у потерпілої було викрадено майно, яке не ввійшли до переліку викраденого майна відповідно до обвинувального акту на загальну суму 1140 гривень. Таким чином, на думку потерпілої ОСОБА_5 , останній заподіяно майнової шкоди на загальну суму 2 867 гривень.

У потерпілої ОСОБА_6 було викрадено дитячу ванну чавунну (90x50) вартістю 400 гривень, металеву раковину (50x40) вартістю 100 гривень, саморобний металевий тримач для антени вартістю 100 гривень, металевий кутник довжиною довжиною 85 см. у кількості 3 шт. загальною вартістю 60 гривень, арматурні прути діаметром 10 мм, довжиною 65 см. загальною вартістю 20 гривень, водяний насос марки «Rudes» вартістю 250 гривень, саморобний самогонний апарат із навісним обладнанням загальною вартістю 600 гривень, набір газових ключів вартістю 100 гривень, набір гайкових ключів вартістю 300 гривень, алюмінієву мильницю (40x20) вартістю 50 гривень, алюмінієва каструля об`ємом 5 л. вартістю 150 гривень, алюмінієву каструлю об`ємом 3 л. у кількості 3 шт. загальною вартістю 210 гривень, чотири металеві труби діаметром 5 см. Довжиною по 2 метри загальною довжиною 8 м. загальною вартістю 300 гривень, продовжувач із кабелем довжиною 15 м. вартістю 250 гривень, продовжувач із кабелем довжиною 5 м. вартістю 100 гривень на загальну суму 2 990 гривень. Крім цього, у потерпілої було викрадено майно, яке не ввійшли до переліку викраденого майна відповідно до обвинувального акту на загальну суму 5500 гривень. Таким чином, на думку потерпілої ОСОБА_5 , останній заподіяно майнової шкоди на загальну суму 8490 гривень.

Розмір завданої моральної шкоди потерпілі оцінюють в 5 000 гривень кожна та обґрунтовують, що неправомірними діями обвинуваченого їм завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у їх житті: усвідомлення самого факту проникнення у їх приміщення та викрадення їх майна, негативних вражень та переживань при спогадах про виявлення факту крадіжки і т.д.

Цивільні позови ОСОБА_5 та ОСОБА_6 цивільний відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Потерпілій ОСОБА_5 добровільно відшкодував майнові збитки, завдані злочином, сплативши останній 1500 гривень. Потерпілій ОСОБА_6 виплатив 1200 гривень.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов у кримінальному провадженні про відшкодуванння моральної шкоди підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність заподіяної шкоди потерпілій ОСОБА_5 на загальну суму 1090 гривень, а потерпілій ОСОБА_6 2 990 гривень.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Враховуючи зазначене, суд вважає підставними вимоги цивільного позивача ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1090 гривень та цивільного позивача ОСОБА_6 в межах 2990 гривень, саме у розмірі викраденого майна, що ввійшли до переліку предметів злочину згідно обвинувального акту, протиправну поведінку цивільного відповідача щодо викрадення яких доведена стороною обвинувачення.

Враховуючи, що цивільний відповідач добровільно сплатив позивачу ОСОБА_5 1500 гривень, суд вважає, що майнові збитки, завдані злочином потерпілій відшкодовані.

Щодо заподіяної майнової шкоди потерпілій ОСОБА_6 , суд вважає, враховуючи добровільно сплачені цивільному позивачу ОСОБА_6 відповідачем 1200 гривень, а також те, металеву ванну білого кольору, раковину із змішувачем білого кольору виготовлену із металу, металевий каркас, арматурні прути в кількості дві штуки та металеве кріплення для антени на загальну суму 600 гривень було визнано речовими доказами та буде повернуто потерпілій, що майнові збитки заподіяні цивільному позивачу ОСОБА_6 становлять 1190 гривень.

Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частина 3 цієї статті визначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд приймає до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, такі спричинили короткочасний розлад здоров`я, вона була позбавлена можливості працювати, що призвело до істотних змін в її житті та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли потерпілі, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення повністю, з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід стягнути по 5 000 гривень моральної шкоди кожній.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Арешт майна слід вирішити в порядку ст.174 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обиралась.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в :
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борислава Львівської області, винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування даного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 квітня 2021 року у справі №442/2712/21.

Речові докази у справі: металеву ванну білого кольору, раковину із змішувачем білого кольору виготовлену із металу, металевий каркас, арматурні прути в кількості дві штуки та металеве кріплення для антени, передані на зберігання в камеру збереження речових доказів Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області, повернути потерпілій ОСОБА_6 .

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 2867 гривень, моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень задовільнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 завдану моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди в розмірі 8490 гривень, моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень задовільнити частково, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 завдану майнову шкоду у розмірі 1190 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Львівського Апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1