Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/5145/15-к
Провадження № 1-кп/490/620/2018
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2021 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у Краснодарському Краї Російської Федерації, є українцем, громадянином України, здобула середню освіту, не є одруженим, виховує неповнолітніх ОСОБА_7 , 2012 року народження, та ОСОБА_8 , 2012 року народження, займається підприємницькою діяльністю, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджувався:

-15 квітня 2010 року Центральним районним судом міста Миколаєва - за частиною 1 статті 186 Кримінального Кодексу України - до 1 року позбавлення волі; судом ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання на підставі статті 75 цього Кодексу - з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 1 рік;

-01 червня 2011 року - Саксаганським районним судом міста Кривий Ріг Дніпропетровської області - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - за сукупністю цього та попереднього вироків - остаточно до 02 років позбавлення волі; був звільнений 02 квітня 2013 року по відбуттю строку покарання

-12 травня 2014 року - Корабельним районним судом міста Миколаєва - за частиною 2 статті 185 Кримінального Кодексу України - до обмеження волі строком на 1 рік; судом ухвалювалось про його звільнення від відбуття покарання на підставі статті 75 цього Кодексу - з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 1 рік; ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2019 року був звільнений від відбуття покарання по кінцю випробувального строку

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 187 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

18 квітня 2015 року близько 17:00 години ОСОБА_4 , перебуваючи навпроти будинку № 34 по провулку Дружньому в місті Миколаєві, діючи раптово, з корисливим мотивом, підбіг до ОСОБА_9 та здійснив сильний ривок її сумки.

Внаслідок такий дій ОСОБА_9 впала, отримавши під час цього тілесні ушкодження у вигляді перелому великого бугра правої плечової кістки зміщенням, а ОСОБА_4 заволодів її майном, а саме:

-парасолькою вартістю 80 грн.;

-сумкою вартістю 150 грн.;

-мобільним телефоном "Samsung S 6102" вартістю 1.500 грн.

та іншим майном, що не становить для потерпілої матеріальної цінності.

Після цього з місця вчинення злочину ОСОБА_4 зник та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Внаслідок його дій потерпілій біли заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а також - матеріальна шкода у загальному розмірі 1.730 грн.

Статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винними у вчиненні яких визнаються обвинувачені

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 187 Кримінального Кодексу України - як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, яке є небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).
Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за встановлених судом обставин визнала повністю.
Він зазначав, що дійсно 18 квітня 2015 року за вказаних в обвинувальному акті обставин вчинив напад на потерпілу, внаслідок чого заволодів її майном.
Свої дії пояснив вживанням наркотичних засобів, зауваживши, що наразі наркотичної залежності повністю позбувся та свою поведінку повністю виправив.
Обвинувачена також вказала, що у вчиненому кається.

Враховуючи, що наведені покази обвинуваченого повністю узгоджуються з висунутим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки сторін про можливість такого, керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 протиправних дій, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого факт вчинення ОСОБА_4 протиправних дій відносно ОСОБА_9 за встановлених судом обставин суд вважає встановленим.

2. Відповідно до висновку експерта № 726 від 27 травня 2015 року за наслідками дій ОСОБА_4 в ОСОБА_9 виникли тілесні ушкодження у вигляді, зокрема, перелому великого бугра правої плечової кістки зі зміщенням, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

З огляду на наведене суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд враховує його щире каяття, сприяння ним у розкритті злочину, а також - добровільне відшкодування шкоди потерпілій.

2. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, під час судового розгляду кримінального провадження не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керуючись приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, виходе з санкції частини 1 статті 185 Кримінального Кодексу України, враховує ступень тяжкості вчиненого ним правопорушення, обставини, що пом`якшують його відповідальність, а також особу винного.

1. Оцінюючи характер та ступінь тяжкості злочину, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує, що ним вчинений злочин, який відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України віднесений до категорії тяжких.

2. Оцінюючи особу винного, суд враховує таке.

2.1. На момент вчинення злочину, за який ОСОБА_4 засуджується цим вироком, він зловживав наркотичними речовинами, внаслідок чого мав три непогашені судимості, злочин вчинив під час іспитового строку, що був призначений йому вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2014 року.

2.2. З моменту вчинення ОСОБА_4 злочину наразі сплинуло 06 років та 05 місяців.

2.3. Протягом цього періоду нових злочинів обвинувачений не вчинив, що доводиться залученою до матеріалів кримінального провадження довідкою ІЦ № 41-06092921/48001.

При цьому:

-протягом періоду з 28 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року ОСОБА_4 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України /а.с. 57/, з огляду на що набув статус учасника бойових дій /а.с. 58/;

-протягом періоду з 08 листопада 2018 року до 04 березня 2020 року - ОСОБА_4 добровільно пройшов реабілітацію у Миколаївському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації стаціонарного типу, при цьому - цілодобово знаходився під наглядом фахівців цього Центру. Внаслідок такого залежності від наркотичних засобів він позбувся.

2.4. На теперішній час обвинувачений має постійне місце проживання, родину, є зайнятим соціально корисною працею та має легальне джерело доходів, достатніх для забезпечення проживання його, його цивільної дружини та двох дітей.

Наведене у сукупності доводить, що вчинений обвинуваченим злочин був природним наслідком способу життя, що був обраний ним більш, ніж 6 років потому. проте на теперішній час він самостійно свою поведінку виправив, внаслідок чого його особа перестала бути суспільно небезпечною.

Призначення покарання.

Наведені обставини доводять, що обвинуваченому слід призначити покарання у межах санкції частини 1 статті 186 Кримінального Кодексу України, але - у мінімально передбаченому законом розмірі, тобто - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Вирішення питання про порядок застосування покарання.

1. Злочин, за вчинення якого ОСОБА_4 засуджується цим вироком, був вчинений ним до повного відбуття покарання, призначеного вироком Корабельного районного суду міста Миколаєва від 12 травня 2014 року - в період встановленого цим вироком іспитового строку.

Разом із цим, з копії ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2019 року у справі № 945/1885/19 (провадження №1-в/945/248/19), вбачається, що ОСОБА_4 звільнено від покарань, призначеного попереднім вироком, у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Отже, на момент розгляду цього кримінального провадження є така, що набрала законної сили, ухвала суду про звільнення засудженого від покарань, в зв`язку із чим приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутого покарання за попереднім вироком, від якого особу було звільнено за судовим рішенням, не є можливим.

Отже, покарання, що призначається обвинуваченому за цим вироком, слід застосовувати окремо.

2. При цьому враховуючи, що, як доведено вище, обвинувачений наразі самостійно виправив свою поведінку, та внаслідок його самостійних дій наразі його особа вже перестала бути суспільно небезпечною, суд вважає, що його повне виправлення є можливим без застосування до нього покарання, з огляду на що вважає за можливе на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

3. В абзаці 4 пункту 10 Постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначається про таке:

"Частиною 2 статті 75 КК ( 2341-14 ) передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим".
Але це роз`яснення не є таким, що має відношення до обставин, що стались під час розгляду цього кримінального провадження.

Так, по-перше, логіко-граматична конструкція цього роз`яснення вказує про те, що у ньому йдеться лише про "випадки", коли особі, яка вчинила злочин під час іспитового строку, призначається покарання із застосуванням статті 71 Кримінального Кодексу України. В цьому ж випадку підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням статті 71 Кримінального Кодексу України ОСОБА_4 є відсутніми.

По-друге, у цьому роз`ясненні йдеться про неприпустимості "повторного" звільнення особи від відбуття покарання з випробуванням. В цьому ж випадку судом вирішується питання про звільнення ОСОБА_4 від відбуття покарання в умовах, коли від раніше призначеного покарання він є звільненим остаточно.

4. Вирішуючи питання про застосування покарання у цьому випадку, суд враховує й таке.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному (не кажучи вже про відповідність покарання лише практиці його застосування), а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
В цьому ж випадку направлення особи для відбуття реального покарання за злочин, вчинений нею майже шість з половиною років потому, незважаючи на те, що ця особа самостійно виправила свою поведінку, внаслідок чого перестала бути суспільно небезпечною, вочевидь не відповідає ані - засадам справедливості, ані - проголошеній у частині 2 статті 50 Кримінального Кодексу України меті застосування покарання.

З огляду на наведене суд вважає, що ОСОБА_4 слід звільнити від відбуття покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням, з встановленням мінімального передбаченого законом іспитового строку - в 1 рік, та з покладенням на нього лише передбачених законом додаткових обмежень.

Вирішення цивільного позову.

Під час досудового розслідування - 29 травня 2015 року - потерпіла ОСОБА_9 заявила цивільний позов про стягнення з обвинуваченого 1.730 грн. на відшкодування заподіяної їй злочином матеріальної шкоди. /а.с. 8/.

Проте, 02 квітня 2019 року вона надіслала на адресу суду заяву, у якій, окрім іншого, вказала, що заподіяна їй шкода обвинуваченим їй відшкодована у повному обсязі. /а.с. 72/.

За такого, фактичні підстави для задоволення заявленого позову наразі є відсутніми.

Отже, у задоволенні заявленого потерпілою позову слід відмовити.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 187 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.
На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, зокрема:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення.

СУДДЯ = ОСОБА_11 =

23.09.2021