Справа № 170/4/21 Провадження №11-кп/802/746/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.125 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000047 від 27.10.2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шацького районного суду Волинської області від 04 серпня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Вироком Шацького районного суду Волинської області від 04 серпня 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в селі Плоске Шацького району Волинської області, зареєстрований та фактично проживає на АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, одруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням майнової і моральної шкоди задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 848 (вісімсот сорок вісім) гривень та моральну шкоду в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 11375 (одинадцять тисяч триста сімдесят п`ять) гривень.
Згідно вироку суду, ОСОБА_7 26 жовтня 2020 року приблизно о 14 години 10 хвилин перебуваючи неподалік домогосподарства, розташованого на АДРЕСА_2 , в результаті конфлікту, що раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільно небезпечний характер своїх дій, під час бійки з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно вкусив його зубами за праве вухо, внаслідок чого спричинив малолітньому потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді двох ран на вушній поверхні правої вушної мушлі, що згідно з висновком експерта відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.171-17).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що вини своєї не визнає, адже вона не підтверджена ніякими доказами, а його доказам суд не надав ніякої оцінки. Висновки суду не відповідають зібраним по справі доказам і фактичним обставинам справи. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 8000 гривень рішення є незрозумілим і несправедливим. При стягненні витрат на правову допомогу суд не врахував складність справи, фінансовий стан клієнта. Справа відноситься до правових проступків, до саме нескладних справ, клієнт немає ніяких доходів. Його батьки також не працюють, він отримує мінімальну пенсію, а тому ні для клієнта, ні для нього самого сума стягнена судом за правову допомогу в розмірі 11375 гривень є непосильною та незрозумілою. Крім того у договорі № 48 про надання правової допомоги між адвокатом та представником малолітнього потерпілого не зазначено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата). Вказує на те, що у нього відсутні кошти на захисника, а тому хоче мати його у судовому процесі. Просить вирок суду скасувати, виправдати його та закрити кримінальне провадження за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. У стягненні з нього на користь потерпілого матеріальної, моральної шкоди та витрат за надання правової допомоги відмовити (а.с.182-184).

На адресу Волинського апеляційного суду 28.10.2021 року від представника потерпілого ОСОБА_9 надійшли заперечення на апеляційну скаргу. Вказує на те, що потерпілий вважає вирок суду обгрунтованим та законним, а апеляційну скаргу обвинуваченого безпідставною та необгрунтованою. Просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 понесені ним під час апеляційного провадження судові витрати (а.с.196-203).

В судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 не з`явилися. Обвинувачений був належним чином повідомленим про судове засідання, що підтверджується реєстром відстеження рекомендованого поштового відправлення Укрпошта (а.с.214). Будь яких клопотань про відкладення судового засідання, чи щодо поважності неявки суду не надавали.
В судове засідання також не з`явилися потерпілий ОСОБА_8 , його представник ОСОБА_9 та законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 . Від представника потерпілого ОСОБА_9 на адресу суду 15.11.2021 року найшла заява про розгляд справи у її відсутності, відсутності потерпілого ОСОБА_8 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , оскільки під час апеляційного розгляду даної справи 16.11.2021 року, на їх думку, буде вирішуватися питання щодо залучення судом обвинуваченому захисника (а.с.213). Будь яких клопотань про відкладення судового засідання, чи щодо поважності неявки суду не надавали.
Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. А тому апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, потерпілого ОСОБА_8 , його представника ОСОБА_9 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом першої інстанції надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності.
Посилання обвинуваченого, які викладені в апеляційній скарзі, про те, що злочин він не вчиняв, були предметом ретельного дослідження в суді першої інстанції і з обґрунтуванням спростовані з наведенням у вироку переконливих мотивів.
Так в ході судового розгляду встановлено, що винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо доведеності якого у обвинуваченого були наявні заперечення, повністю підтверджується наступними доказами.
Так, неповнолітній потерпілий суду першої інстанції показав, що 26.10.2020 року приблизно о 14 години йому подзвонив ОСОБА_12 і повідомив, що приїде забрати генератор до мотоцикла, який він приблизно рік тому дав йому у користування. Невдовзі до них додому у село Плоске приїхали своїм автомобілем Штандер ОСОБА_13 разом з батьком ОСОБА_14 і матір`ю ОСОБА_15 . Він виніс генератор, передав його ОСОБА_13 в руки. Однак ОСОБА_13 сказав, що це не його генератор, кинув його на землю і почав словесно ображати його батька ОСОБА_16 , який теж був тут присутній. Його батько ОСОБА_16 намагався припинити конфлікт і сказав, що якщо так, то ми купимо ОСОБА_13 новий генератор. Тоді до них підійшов його старший брат ОСОБА_17 , який проживає неподалік, який почув сварку. ОСОБА_13 пішов до багажника автомобіля Штандерів, але його старший брат ОСОБА_17 заламав йому руки. До них підійшов його батько ОСОБА_16 . Штандер ОСОБА_13 хотів вдарити його батька ОСОБА_16 якимось гострим предметом, тому він підбіг до ОСОБА_7 і відштовхнув його від свого батька. Після цього ОСОБА_18 повалив його на землю, він лежав на животі, після чого якимось гострим предметом пробив ліву щоку, потім вкусив зубами за праве вухо, при цьому гарчав йому у вухо як пес. Він відчув біль. Потім ОСОБА_18 ще наніс йому два удари кулаком по спині. Бійка між ними тривала приблизно 2-3 хвилини, протягом яких він лежав під ОСОБА_19 на землі, кричав, крутився і намагався звільнитися від ОСОБА_20 . Коли він нарешті піднявся, то побачив, що його брат ОСОБА_17 та батько ОСОБА_16 сваряться з ОСОБА_21 . Брат ОСОБА_17 сказав викликати поліцію, тому він зателефонував на номер 102, вказав їхню адресу проживання і повідомив, що тут відбувається бійка. Приблизно через 20 хвилин приїхали працівники поліції. Конфлікт тривав приблизно годину до приїзду працівників поліції. Йому сказали їхати в лікарню з травмою вуха. Наступного дня він поїхав до судово-медичного експерта в місто Любомль, який направив його до лікаря в Любомльську районну лікарню, щоб наклали шви на вухо.
Показання потерпілого є послідовними та логічними і узгоджуються з показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків та дослідженими судом письмовими доказами у провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Свідок ОСОБА_22 в суді показав, що під час конфлікту, який мав місце 26.10.2020 року приблизно о 14 годині поблизу їхнього домоволодіння у селі Плоске, на АДРЕСА_2 , між членами сім`ї ОСОБА_23 і Гайдиків, ОСОБА_18 хотів його вдарити чимось гострим, однак його син ОСОБА_24 відштовхнув ОСОБА_7 від нього. Після цього ОСОБА_18 повалив його сина ОСОБА_8 на землю, син впав на спину, і потім в ході бійки ОСОБА_25 вкусив ОСОБА_26 зубами за вухо. Бійка між ними тривала приблизно дві хвилини, свідок перебував приблизно на відстані 2 м від них. Після конфлікту він бачив кров на правому вусі свого сина ОСОБА_26 . Все це дружина ОСОБА_27 знімала на мобільний телефон.
Свідок ОСОБА_28 показав, що під час конфлікту, який мав місце 26.10.2020 року приблизно 14 години поблизу домоволодіння його батьків у селі Плоске, на АДРЕСА_2 , між членами сім`ї ОСОБА_23 і Гайдиків, він бачив, як ОСОБА_18 повалив його брата ОСОБА_8 на землю, який лежав на боку, обличчям донизу і відштовхував ОСОБА_29 від себе. Вони боролися обоє в лежачому положенні, свідок бачив це з відстані приблизно 3 м. Потім ОСОБА_26 підійшов до нього і сказав, що в ході бійки ОСОБА_18 вкусив його зубами за вухо і вколов ліву щоку чимось гострим.
Свідок ОСОБА_30 , суду показала, що 26.10.2020 біля подвір`я Гайдиків відбувся конфлікт, в ході якого потерпілий ОСОБА_24 вдарив обвинуваченого ОСОБА_7 ногою в обличчя справа, після чого ОСОБА_25 впав на землю на живіт і потерпілий сів на нього та почав наносити йому удари кулаками по потиличній частині голови, притискав його за плечі до землі, а ОСОБА_25 намагався скинути потерпілого з себе. Вона почала їх розбороняти і за одяг стягувала потерпілого зі свого чоловіка. Вона бачила кров на правому вусі потерпілого, ушкоджень не бачила.
Окрім показань неповнолітнього потерпілого та свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також:

-рапортом поліцейського начальнику Шацького ВП Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від 26.10.2020 року, що зареєстрований в Журналі ЄО за №1909, з якого вбачається, що 26.10.2020 року о 14 годині 17 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 від ОСОБА_8 , який проживає на АДРЕСА_2 , про те, що до нього приїхав ОСОБА_31 , веде себе агресивно, погрожує зброєю. За результатами виїзду на місце події наряду ГРПП складено протокол заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_22 про нанесення тілесних ушкоджень його неповнолітньому сину ОСОБА_8 ОСОБА_7 (а.с.103);
-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 26.10.2020 року, складеного поліцейським у селі Плоске, з якого вбачається, що ОСОБА_22 повідомив, що 26.10.2020 року приблизно о 14 годині в АДРЕСА_2 на подвір`ї житлового будинку ОСОБА_7 побив його неповнолітнього сина ОСОБА_8 , віком 14 років, наносив йому удари правою рукою в область голови і спини, внаслідок чого спричинив дитині тілесні ушкодження (а.с.104);
-рапортом поліцейського начальнику Шацького ВП Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від 27.10.2020 року, відповідно до якого, надійшло повідомлення зі служби 102, за змістом якого отримано та зареєстровано повідомлення лікаря Любомльської РЛ ОСОБА_32 , про те, що 27.10.2020 року в травматологічне відділення звернувся батько з дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; діагноз: рани правої вушної раковини; з пояснень пацієнта: 26.10.2020 року під час бійки в селі Плоске Шацького району його вкусив сусід (а.с.105);
-повідомленням лікаря обставин події зафіксовано у надісланому з Любомльського ТМО, районної поліклініки, начальнику Любомльського ВП повідомленні №70, складеному 27.10.2020 року о 13 годині 25 хвилин, за підписом чергового лікаря про те, що в лікарню доставлений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель села Плоске Шацького району, з травмою, а саме: рани правої вушної раковини. Згідно із заявою неповнолітнього потерпілого та батька дитини, травма одержана 26.10.2020 року приблизно о 15 годині на їхньому подвір`ї, вкусив дитину ОСОБА_7 (а.с.106);
-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення в смт Шацьк 27.10.2020 року, згідно з яким неповнолітній ОСОБА_8 в присутності законного представника ОСОБА_11 повідомив поліцейському, що 26.10.2020 року приблизно о 14 годині 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи на території домогосподарства в АДРЕСА_2 , умисно вкусив його зубами за праве вухо (а.с.107);
-витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000047 відповідно з якого вбачається, що 27.11.2020 року зареєстровано вказане кримінальне провадження (виділення матеріалів досудового розслідування), за заявою ОСОБА_22 , батька неповнолітнього потерпілого, від 26.10.2020 року про те, що 26.10.2020 року приблизно о 14 години на території господарства в АДРЕСА_2 ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_8 , правова кваліфікація ч.2 ст.125 КК України (а.с.102);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2020 року та фототаблицями до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_22 , який був очевидцем події, відтворив механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень його синові ОСОБА_33 за участю статиста, якого поклав на землю в положення на спину, сам навалився на нього зверху і вказав, що перебуваючи в такому положенні, ОСОБА_7 вкусив його сина ОСОБА_34 зубами за праве вухо. При цьому з фототаблиць вбачається, що свідок ОСОБА_22 в момент відтворення укусу потерпілого обвинуваченим за праве вухо фактично поклав статиста на лівий бік, а не на спину (а.с.117-120);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.11.2020 року з фототаблицями, відповідно до якого свідок ОСОБА_28 , який був очевидцем події, відтворив механізм нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 тілесних ушкоджень його братові ОСОБА_33 за участю статиста, якого поклав на землю в положення на животі, частково на лівому боку, обличчям донизу, і, відтворюючи дії ОСОБА_29 , свідок присів біля статиста, навалився на нього зверху, схилив голову до правої вушної раковини статиста і вказав, що саме в такому положенні він бачив ОСОБА_7 і свого брата ОСОБА_34 , після чого він бачив кров на правому вусі брата ОСОБА_26 (а.с.121-124);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 27.11.2020 року з фототаблицями, відповідно до якого вбачається, що потерпілий в ході проведення слідчого експерименту відтворив механізм заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 , шляхом відтворення дій обвинуваченого на статистові, якого потерпілий поклав в положення на землю на живіт, при цьому верхня частина тулуба була повернута дещо на лівий бік, після чого потерпілий нахилився над статистом, зокрема, над його правою вушною мушлею, і показав, як ОСОБА_7 вкусив його зубами за праве вухо (а.с.125-127);

-висновком експерта №125 від 05.11.2020 року відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_8 виявлено дві рани на внутрішній поверхні правої вушної мушлі утворилися внаслідок дії твердих предметів (не виключена можливість внаслідок дії зубів людини), можливо у вказаний час і мають ознаки легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, оскільки викликали розлад здоров`я протягом більше шести, але не більше двадцяти однієї доби (а.с.114, 115).
Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції судово-медичний експерт ОСОБА_35 суду показав, що висновок складено ним на підставі освідчення потерпілого ОСОБА_8 та вивчення наданої йому дізнавачем медичної документації щодо ОСОБА_8 . Розбіжності в описанні форми виявлених під час огляду потерпілого ОСОБА_8 двох ран правої вушної мушлі ним у висновку експерта та лікарями у медичній документації експерт пояснив тим, що при первинному огляді рани правої вушної мушлі потерпілого мали певну форму і розміри, які ним детально описано, однак форми і розміри ран могли бути змінені в результаті проведення лікарями зазначеної у медичних документах первинної хірургічної обробки. Тому у записах медичної документації на ім`я ОСОБА_8 може бути вказано дещо іншу форму і розміри виявлених у потерпілого ран правої вушної мушлі.
А тому, заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 щодо відсутності його вини у спричинені ним тілесних ушкоджень неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 є безпідставними, оскільки спростовуються вище наведеними доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину подій.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо судом докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст.93 КПК України. Жодних обставин, передбачених ст.87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.
Апеляційний суд погоджується також з висновком місцевого суду про те, що невизнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, повідомлення суду нової версії нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, з необережності, пошкодженим браслетом годинника під час бійки, суд розцінює як намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності, оскільки під час дізнання обвинувачений визнавав викладені в обвинувальному акті фактичні обставини події і про будь-які інші версії розвитку події дізнавачу не повідомляв. Не повідомляла про ці обставини і допитана під час дізнання свідок ОСОБА_36 .
Враховуючи вище викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
Усі доводи, обвинуваченого, викладені ним в поданій апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку з постановленням нового, про що ставиться питання в апеляційній скарзі обвинуваченим, колегія суддів не вбачає.
Щодо міри призначеного обвинуваченому покарання апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Так, відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, суспільної небезпечності вчиненого злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, є особою пенсійного віку, врахував майновий стан обвинуваченого, який отримує мінімальну пенсію за віком, інших доходів не встановлено. Суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді штрафу у розмірі, передбаченому санкцією частини статті, що передбачає покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Вказане покарання, на думку місцевого суду, з урахування усіх встановлених судом обставин у їх сукупності, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим і погоджується апеляційний суд.
Твердження обвинуваченого в апеляційній скарзі щодо безпідставного задоволення цивільного позову у повному обсязі, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Вирішуючи питання про цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди, місцевий суд, враховував, що майнова шкода полягає у витратах на лікування, понесених у зв`язку з ушкодженням обвинуваченим здоров`я потерпілого. А саме витратах на придбання призначених за зверненням потерпілого лікарями травматологом та отоларингологом ліків, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами. Вказані документи підтверджують придбання законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 його матір`ю ОСОБА_11 необхідних для лікування потерпілого медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення на загальну суму 848 гривень. Тому, суд першої інстанції, цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого майнової шкоди задовольнив повністю в розмірі 848 гривень, з чим і погоджується апеляційний суд.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п.3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи питання про цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди, місцевий суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, встановлених судом глибини фізичних та душевних страждань неповнолітнього потерпілого, характеру вимушених змін у його житті. А також тяжкості кримінального правопорушення, ступеня винуватості особи, похилого віку та характеру дій особи, яка завдала моральну шкоду, її поведінки після вчинення кримінального правопорушення і завдання шкоди, заявлений цивільний позов представника в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 в частині стягнення завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди задовольнив повністю у розмірі 8000 гривень.
Вирішуючи питання про стягнення процесуальних витрат на правову допомогу відповідно до положень ч.1 ст.124 КПК України, суд першої інстанції врахував докази якими вони підтверджуються, і правомірно стягнув їх з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 .
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовів потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу.

Щодо вимоги представника потерпілого ОСОБА_9 , яка міститься в запереченнях на апеляційну скаргу, щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 понесених ним під час апеляційного провадження судові витрати, то вони є безпідставними. Оскільки дана вимога представником потерпілого ставиться в запереченні на апеляційну скаргу, а не в позовній заяві, як це передбачено вимогами КПК України.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі обвинуваченим.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Шацького районного суду Волинської області від 04 серпня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді