Справа № 357/435/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.11.2021 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
учасників кримінального провадження:
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2020 року за №0000381 по обвинуваченню:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, не одруженого, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 162 КК України, -
У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 , 15.08.2020 року о 23 год. 00 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння по АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим умислом на незаконне проникнення до житла особи, діючи умисно і протиправно, без згоди потерпілої ОСОБА_7 , шляхом пошкодження металопластикового вікна у кухонній кімнаті, незаконно та безпідставно проник до будинку АДРЕСА_2 , який згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №6/2015 від 02.09.2016 року належить на праві приватної власності потерпілій ОСОБА_7 .

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.162 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме в незаконному проникненні до житла.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Потерпіла ОСОБА_7 в судові засідання не з`являлась, причини неявки суду не повідомляла, претензій до обвинуваченого про заподіяну шкоду не висловила.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави уважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнанні ним у судовому засіданні обставини.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини справи, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженням письмових матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 надав покази, відповідно до яких 15.08.2020 року приблизно о 23 год. 00 хв. перебував біля місця проживання своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , а саме по АДРЕСА_2 , оскільки була необхідність перевірити з ким остання проживає у вказаному будинку. У зв`язку з тим, що ОСОБА_9 відмовилась відкривати вхідні двері, пошкодив кухонне вікно та проник до будинку, який належить її матері ОСОБА_7 .. Пересвідчившись, що у вказаному будинку відсутні сторонні особи, вийшов з нього. Зазначив, що усвідомлює свої незаконні дії, оскільки проник до будинку без дозволу власника.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.

До матеріалів провадження надано документи, зокрема паспорт на ім`я ОСОБА_5 на підтвердження особи обвинуваченого (а.п.193-194), довідку-характеристику згідно якої обвинувачений характеризується за місцем проживання негативно (а.п. 195), медична довідка №1212 від 21.08.2020 (а.п.196), згідно якої обвинувачений отримує амбулаторне лікування у лікаря-психіатра з приводу легкої розумової відсталості з 2005 року, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, висновок судово-психіатричного експерта №516 від 09.12.2020 року (а.п. 197-198), згідно якого обвинувачений за своїм психічним станом міг і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, вимогу УІТ ГУ НП в Київській області за вих.№21860 від 18.08.2020 про судимість обвинуваченого (а.п. 199), який раніше не судимий.

Згідно складеної уповноваженою особою органу пробації Білоцерківського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, досудової доповіді від 12.05.2021 року слідує, що уповноважений орган пробації вважає, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є можливим та не становить небезпеки для суспільства.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 , поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме в незаконному проникненні до житла.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання, згідно п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яка, зокрема, виявляється у його відношенні до скоєного.

Інших обставин, що пом`якшують покарання із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою могли б впливали на пом`якшення покарання, суд не виявив.

Водночас, обставиною, що обтяжує покарання, згідно п.13 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вказана фактична обставина не оспорювалась обвинуваченим ОСОБА_5 .

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 погодились з думкою прокурора, також просили суд призначити мінімальне покарання у виді штрафу.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків відповідно до ст. 12 КК України та є кримінальним правопорушенням проти особистих прав і свобод людини і громадянина, особу винного, який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, не одружений, перебуває на обліку у лікаря-психіатра з приводу легкої розумової відсталості (олігофренія в ступеню легко вираженої дебільності, F70.0 за МКХ-10), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, наявність скарг за місцем проживання щодо нього, його відношення до вчиненого, майновий стан, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання та призначає йому покарання у межах санкції частини 1 статті 162 КК України у виді мінімального розміру штрафу.

Призначення ОСОБА_5 саме такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов не заявлено.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 будь-який захід забезпечення кримінального провадження не обирався та не застосовувався.

Речові докази, витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 50, 65, 162 КК України, ст.ст.7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.162 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1