Справа № 297/410/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2021 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурори ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/34/20 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02. 03. 2020.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із середньою освітою, неодружений, непрацюючий, не судимий, засуджений:

- за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 (сто шістдесят) годин громадських робіт.
Згідно вироку обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин.
06. 01. 2019 близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_6 , на пішохідній доріжці, поблизу Воздвиженського костелу, який знаходиться за адресою м. Берегово, пл. Ракоці, 3, на ґрунті особистих неприязних відносин з колишньою дружиною ОСОБА_9 , наніс останній один удар правовою ногою в область її ноги з справа, від якого ОСОБА_9 попрямувала від нього в протилежний напрямок по пішохідній доріжці. Після чого ОСОБА_6 , наздогнавши потерпілу наніс їй ще два удари своєю долонею правої руки в область обличчя, від яких остання впала на землю, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин волосяної частини голови, забійні гематоми нижньої третини правого стегна, забій задньої поверхні нижньої третини правого ліктьового суглобу та дисторзія зв`язок шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 02.03.2020 щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Вказує на незаконність і необґрунтованість вироку суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, судом першої інстанції було безпідставно вимолено у задоволенні клопотання обвинуваченого від 10.02.2020 про доручення органу досудового розслідування провести слідчу (розшукову) дію, також судом першої інстанції в судовому засіданні 02.03.2020 не було розглянуто усне клопотання захисника обвинуваченого про визнання доказів (протоколів слідчих експериментів від 29.01.2019 з участю свідка

-2-

ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 ); суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у допиті свідка ОСОБА_11 (з тих підстав, що вона зі слів прокурора нібито проживає в Угорщині), на допиті якої наполягала сторона захисту і яку було вирішено допитати при визначенні порядку та обсягів дослідження доказів. Також захисник зазначає, що стороною обвинувачення було надано два протоколи проведення слідчого експерименту від 29.01.2020, зі змісту яких вбачається дані слідчі експерименти були проведені без участі обвинуваченого, який таким чином був позбавлений можливості подати свої зауваження та заперечення, що є порушенням права обвинуваченого на захист. Крім того, в оскаржуваному вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обвинувачений умисно наніс потерпілій легкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 125 КК України. Фактично висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкримінують ґрунтується на показаннях самої потерпілої та свідка ОСОБА_10 , який є її дядьком. Суд першої інстанції не надав ніякої оцінки показанням обвинуваченого, який у судовому засіданні пояснив, що лише захищався від потерпілої, яка перша нанесла йому удар рукою в обличчя, тому якщо він захищаючись випадково і наніс потерпілій тілесні ушкодження, то це було зроблено ним не умисно. Відсутність в обвинуваченого умислу на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень виключає наявність у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України, який йому інкримінують. Також вказує, що розгляд кримінального провадження проведено упередженим суддею, якому неодноразово заявлявся відвід стороною захисту, однак у задоволенні його заяв було відмовлено без наведення будь-яких мотивів та обґрунтування. Вищенаведене є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Окрім того, захисник вказує і на те, що вирок суду щодо ОСОБА_6 є незаконним ще й у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки попри позицію прокурора з приводу виду і розміру покарання, який просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді громадських робіт, без належного мотивування з приводу прийняття такого рішення.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_12 зазначив про те, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про доручення органу досудового розслідування провести слідчу (розшукову) дію, а саме слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_13 , і таке рішення на його думку є законним, обґрунтованим та мотивованим. Окрім того, щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_7 про визнання доказів недопустимими від 02. 03. 2020, то таке не було розглянуте судом у зв`язку із закінченням з`ясування обставин та перевірки їх доказами в порядку ст. 363 КПК України та виступом сторін кримінального провадження у судових дебатах. Разом з тим, після виступу обвинуваченого ОСОБА_6 з останнім словом, у суду не виникло жодних підстав для прийняття рішення в порядку ч. 4 ст. 365 КІІК України, оскільки останній під час останнього слова не повідомив про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження. Також судом обґрунтовано відмовлено у допиті свідка ОСОБА_15 , оскільки за клопотанням прокурора в судовому засіданні 23. 05. 2019 було ухвалено порядок дослідження доказів, а саме: допитати потерпілу ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідити матеріали кримінального провадження. Прокурором не було

-3-

заявлено клопотання щодо допиту у якості свідка ОСОБА_15 , оскільки вона не володіла жодними обставинами, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Що стосується невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, то такі є необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції при ухваленні вироку надано належну правову оцінку кожному дослідженому в ході судового розгляду доказу та здійснено їх перевірку на відповідність вимогам ст. ст. 85-88 KПK України. Суд також врахував і те, що обвинувачений як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні не зміг нічим підтвердити те, що захищався й наніс удар потерпілій випадково. Показання свідка ОСОБА_10 не суперечать показам потерпілої, а також іншим доказам дослідженим в ході судового розгляду, які підтверджені іншими доказами у справі. Твердження захисника про розгляд кримінального провадження упередженим суддею, також є надуманими, оскільки заявлені відводи були розглянуті з дотриманням вимог ст. 81 КПК України, і в їх задоволенні було відмовлено. Також прокурор вказує і на те, що судом при призначенні ОСОБА_6 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер та ступінь суспільної небезпеки, особу винного га обставини, що пом`якшують й обтяжують покарання, та призначено покарання, яке відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Враховуючи наведене, прокурор просив в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 відмовити, а вирок суду від 02. 03. 2020 щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

08. 09. 2021 в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та клопотання, думку прокурорки, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, але підтримала клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за строками давності, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини 2 статті 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою кримінального правопорушення; 2) з дня вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухиляється від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину певного ступеня тяжкості.

-4-

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19. 11. 2019 у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Отже, суд встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження у суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26. 02. 2019 у справі № 309/1201/15-к).

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_6 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України (06. 01. 2019), за який передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року. Тобто, на день розгляду апеляційної скарги минуло понад два роки з дня вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального проступку. Протягом цього строку останній не вчинив нового кримінального правопорушення та не ухилявся від слідства або суду, а тому строки давності закінчились.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України не визнав, але не заперечував проти закриття відносно нього кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

За змістом ст. ст. 284 - 288 КПК України, підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08. 11. 2018 у справі № 425/4506/15-к дотримання умов, передбачених ч. ч. 1 - 3 ст. 49 КК України, є безумовною й обов`язковою підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності. Вимоги цієї статті не передбачають обов`язкове визнання вини особою, котра подала клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Відповідно до ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, тому вважає за необхідне клопотання обвинуваченого

-5-

задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України закрити.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 409, 417, 419 КПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатській області від 02. 03. 2020 щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - скасувати.
Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності задовольнити.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК України.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді :