Справа № 716/1186/20
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2021 року Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000252 від 30.08.2019 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, громадянина України, українця, з вищою освітою, учасника бойових дій, розлученого, на утримані перебуває одна неповнолітня дитина, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч.1 ст. 125 КК України до одного року виправних робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 29.08.2019 року біля 14 години 15 хвилин перебуваючи неподалік ресторану «Мисливський рай», який розташований по вул. Незалежності в м. Заставна Чернівецької області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій в ході словесної суперечки, наніс ОСОБА_6 два удари своєю правою рукою в область обличчя зліва, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді синців по слизовій нижньої та верхньої губ та забійної рани по слизовій верхньої та нижньої губ.

Відповідно до висновку експерта № 226-Е тілесні ушкодження спричиненні ОСОБА_6 відносяться: синець по слизовій нижньої губи зліва до легких тілесних ушкоджень; синець і забійна рана по слизовій верхньої губи зліва до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому діянні не визнав та показав, що 29.08.2019 року перебував в ресторані «Мисливський Рай» на поминальному обіді. Після закінчення обіду вийшов на вулицю та побачив, що транспортний засіб потерпілого був припаркований перед виїздом. У зв`язку із чим між ними виникла словесна перепалка. Проте жодних ударів ОСОБА_6 не наносив. Конфлікт припинила ОСОБА_7 , яка його звідти відтягнула.

Незважаючи на те, що обвинувачений не визнав себе винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, його вина повністю доводиться зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні будучи попереджений про кримінальну відповідальність, вказав що дійсно 29.08.2019 року приїхав до ресторану «Мисливський рай», оскільки на поминальному обіді перебувала його донька, яку від нього переховують. До його транспортного засобу підійшов колишній чоловік його дружини ОСОБА_4 , який розпочав з ним суперечку, та наніс йому два удари в обличчя. Після чого він зачинив двері та вікна в автомобілі та викликав працівників поліції. В ході досудового розслідування відмовився від слідчого експерименту, щоб не спровокувати бійку. В момент нанесення ударів ОСОБА_4 в його автомобілі перебувала дружина, яка записувала все на фотоапарат, який містить функцію запису відео. Даний відеозапис наданий працівникам поліції. Крім того, зазначив, що перебуваючи у відділенні працівників поліції, йому повідомили, що необхідно в Кіцманській ЦРЛ здійснити відповідну експертизу.

Свідок ОСОБА_8 суду вказала, що в серпні 2019 року після поминального обіду біля ресторану «Мисливський рай» в м. Заставна відбувся словесний конфлікт між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Конфлікт припинився після того, як ОСОБА_4 забрала ОСОБА_9 .. При цьому коли відбувався конфлікт в автомобілі ОСОБА_6 перебувала його дружина, яка знімала на відео даний конфлікт.

Свідок ОСОБА_10 рухаючись на своєму транспортному засобі по вулиці Незалежності в м. Заставна, побачивши припаркований автомобіль ОСОБА_6 , зупинився щоб привітатися. В цей час побачив як невідомий чоловік підійшов та наніс два удари ОСОБА_6 , який знаходився в автомобілі. Удари наносив через вікно. Потерпілий з автомобіля не виходив. На вулиці було багато людей та відбувався конфлікт, у зв`язку із цим він до нього не підходив. Причини конфлікту не відомі.

Свідок ОСОБА_9 суду вказала, що в серпні 2019 року перебувала в ресторані Мисливський Рай, що розташований по вул. Незалежності в м. Заставна на поминальному обіді. Перебуваючи в приміщенні донька померлої та потерпілого по справі почала кричати, що приїхав її батько ОСОБА_6 . Перший на вулицю вийшов ОСОБА_4 . На вулиці біля ресторану відбувався конфлікт між ОСОБА_6 та мамою померлої ОСОБА_11 . До них підійшов ОСОБА_4 у зв`язку із чим він та ОСОБА_6 почали сперечатися. В свою чергу вона підійшла до них та забрала ОСОБА_11 та ОСОБА_4 .

Так, вина ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, зокрема:
Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні за № 0000252 від 30.08.2019 року за ч.2 ст. 125 КК України (а.с. 3)
Звуковим файлом запису розмови оператора спецлінії 102 щодо повідомлень, зареєстрованих в ІП «ЄО» Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області № 2980 від 29.08.2019 (а.с. 10-11)
Як вбачається із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.08.2019 р. ОСОБА_6 повідомив, що 29.08.2019 року о 14.15 год в м. Заставна по вул. Незалежності перебуваючи в своєму автомобілі на грунті раптово виниклих відносин ОСОБА_4 наніс йому два удари кулаком в обличчя спричинивши фізичну біль та тілесні ушкодження. (а.с. 12).

Протоколом слідчого експерименту від 26.12.2019 року проведеного за участю потерпілого ОСОБА_6 , з відеозаписом до вказаного протоколу, із зазначенням обставин, які відбулись між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 27-29)

Актом судово-медичного обстеження № 129 відповідно до якого у ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження у вигляді синців: по слизовій нижньої та верхньої губ; забійної рани по слизовій верхньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, можуть відповідати терміну на 28.08.2019 року і відносяться: синець на нижній губі до легких тілесних ушкоджень; синець і забійна рана на верхній губі до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я (а.с.30)

Висновком експерта № 216-Е відповідно до якого у ОСОБА_6 маються тілесні ушкодження у вигляді синців: по слизовій нижньої та верхньої губ; забійної рани по слизовій верхньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження виникли від одноразової дії твердого тупого предмета, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові і на які вказав ОСОБА_6 , внаслідок нанесення йому одного удару кулаком сторонньої особи в обличчя, можуть відповідати терміну на 28.08.2019 року і відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Вище описані ушкодження не характерні для нанесення ударів ногами, а також іншими предметами. (а.с. 33).

Висновком експерта № 226-Е (додатково) відповідно до якого у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців: по слизовій нижньої та верхньої губ; забійної рани по слизовій верхньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові і на які вказав ОСОБА_6 під час допиту слідчим 24.10.2019 року, внаслідок нанесення йому двох ударів кулаком сторонньої особи в обличчя, можуть відповідати терміну на 28.08.2019 року. Вище описані ушкодження не характерні для нанесення ударів ногами, а також іншими предметами, а також для падіння потерпілого з висоти власного зросту на тверду поверхню. Під час нанесення ударів потерпілий знаходився лівим боком по відношенню до нападаючого. (а.с. 36-37).

Висновком експерта № 06-Е (додатково) відповідно до якого у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синців: по слизовій нижньої та верхньої губ; забійної рани по слизовій верхньої губи зліва. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові і на які вказав ОСОБА_6 під час допиту слідчим 24.10.2019 року, внаслідок нанесення йому двох ударів кулаком сторонньої особи в обличчя, можуть відповідати терміну на 29.08.2019 року і відносяться: синець по слизовій нижньої губи зліва до легких тілесних ушкоджень; синець і забійна рана по слизовій верхньої губи зліва до легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Вище описані ушкодження не характерні для нанесення ударів ногами, а також іншими предметами, а також для падіння потерпілого з висоти власного зросту на тверду поверхню. Враховуючи дані допиту потерпілого ОСОБА_6 від 24.10.2019 року, даних матеріалів кримінальної справи, можна вважати, що вище описані ушкодження потерпілому були спричинені 29.08.2019 року (по своїх характеристиках вище описані ушкодження можуть мати відповідати як на 28.08.2019 року так і на 29.08.2019 року). (а.с. 40-41)

Протоколом слідчого експерименту від 05.12.2019 проведений із свідком ОСОБА_12 із проведеним відео фіксуванням, відповідно до якого свідок продемонстрував, як невідома особа нанесла ОСОБА_6 два удари в область обличчя. (а.с.47-49)

Відеозаписом наданим ОСОБА_13 , із наданими відомостями щодо конфлікту який виник 29.08.2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який Постановою про приєднання до справи як речового доказу від 08.12.2019 року визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження(а.с.50-51)

Протоколом проведення слідчого експерименту від 31.01.2020 року проведеним із ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 із застосуванням відеофіксацї відповідно до якого ОСОБА_4 уточнив відомості викладені в протоколі допиту підозрюваного. (а.с. 129-131)

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та його дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.125 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 р. (із змінами) «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» при постановленні вироку суддя повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності.
Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, оцінюючи їх в сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевіривши доводи учасників процесу, судом достовірно встановлено наступне.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (§ 34 рішення у справі Тейксейра де Кастро проти Португалії від 9 червня 1998 року, § 54 рішення у справі Шабельника проти України від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Збирання, перевірка та оцінка доказів можливі лише в порядку, передбаченому законом. За змістом ст. 85, 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Матеріали кримінального провадження свідчать, що сторона захисту під час досудового розслідування та судового розгляду жодним чином не була обмежена у реалізації своїх процесуальних прав.
Чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Навпаки, ст. 24 КПК України визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення.

Як вбачається із відеозапису наданим ОСОБА_13 , яка безпосередньо здійснювала фіксацію подій 29.08.2019 року, між ОСОБА_6 , який перебував в автомобілі на місці водія та ОСОБА_4 , який знаходився біля вказаного автомобіля, виник конфлікт з приводу доньки, яку чекав та намагався забрати ОСОБА_6 . Що спростовує, покази обвинуваченого, та свідків ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , які стверджували, що конфліктна ситуація склалась у зв`язку із тим, що потерпілий своїм транспортним засобом блокував виїзд.

Доводи сторони захисту визнання недопустимих доказів протоколів слідчих експериментів від 24.10.2019 року, 26.10.2019 року, від 05.125.2019 року, 31.10.2020 року з підстав що в протоколі процесуальної дії не ідентифікуючі дані технічних засобів фіксації. Крім того слідчий експеримент проводився за допомогою манекена, без наявності автомобіля, із положення манекена вбачається що потерпілий перебував стоячи.

Однак як вбачається із показів обвинуваченого, потерпілого та свідків, в момент конфлікту потерпілий ОСОБА_6 перебував в своєму транспортному засобі (в положенні сидячи). Дана обставина не заперечувалась всіма учасниками судового провадження. Проте в слідчих експериментах, учасники слідчої дії вказували в які ділянки обличчя ОСОБА_6 нанесено удари, не застосування до вказаної слідчої дії транспортного засобу, не тягне за собою, визнання неналежним доказом по справі.

Дані слідчі експерименти відповідають вимогам ст. 240 КПК України.

Щодо посилання сторони захисту щодо визнання недопустимими доказів, а саме акту судово-медичного обстеження № 129 від 30.08.2019 року, висновку експерта №216-Е від 25.11.2019 року, висновку експерта №226-Е від 11.12.2019 року, висновку експерта №06-Е (додатково) від 11.02.2020 року, з підстав, що експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст.. 384, 385 КК України, в висновках відсутня дослідницька та мотивувальна частини, що унеможливлює з`ясування на підставі чого зроблено висновки, та містять суперечності щодо терміну, якому відповідають тілесні ушкодження, та кількість ударів.

Як убачається із вказаних документів, експерт установив у потерпілого тілесні ушкодження.
У висновках судово-медичних експертиз експерт надав відповіді на всі питання, та при допиті у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив свої висновки, вказав, що керувався при здійсненні експертиз відповідно до обов`язків встановленим законодавством.
Не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відсутність у постановах слідчого про призначення судово-медичних експертиз попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивого висновку.
Крім того, стороною захисту, у разі виявлення неточностей у вказаних висновках судових експертиз, не було подано клопотання про призначення додаткової або комісійної експертизи.
Судово-медичні експертизи проведені особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи, та у відповідності до вимог ст.242 КПК України та Закону України «Про судову експертизу», експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову або ухилення від надання такого висновку. Підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними у суду не було.
Суд вважає дані висновки судово-медичних експертиз належними та допустимими доказами, які відповдають вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України у сукупності з іншими доказами, доводять винуватість ОСОБА_4 .
Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до кримінальних проступків, а також особу обвинуваченого, раніше судимий, будь яких відомостей, щодо погашеної судимостей суду ненадано, на обліку лікарів нарколога та психіатра - не перебуває, є учасником бойових дій.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено

Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений ним злочин. Обраний обвинуваченому такий вид покарання, за переконанням суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження, але й особі обвинуваченому, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особу може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:
1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;
2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;
3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;
4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;
5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, даний злочин передбачений ч. 2 ст. 125 КК України вчинений 29.08.2019 року, тобто з дня вчинення злочину минуло 2 роки. Відповідно до ст. 12 КК України даний злочин відноситься до кримінальних проступків.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року N12 Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України таке звільнення є обов`язковим .

Отже, суд прийшов до висновку звільнити від відбування покарання ОСОБА_4 , у зв`язку із спливом строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання про заявлений потерпілим цивільний позов, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1ст.128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтями12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 грн. обґрунтований тим, що йому завдана моральна шкода , яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, які позначили негативні зміни в його житті.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.
У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які маютьістотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під час судового розгляду було встановлено, що в результаті вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального проступку потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує ступінь фізичних та психічних страждань потерпілого, характер отриманих ним тілесних ушкоджень, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних з отриманою в наслідок вчинення обвинуваченим кримінального проступку. Виходячи з засад розумності, справедливості і виваженості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково на суму 1 000 грн., що на думку суду відповідає характеру та глибині перенесених ним душевних страждань.
Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частина 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат відносяться: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Згідно ст.ст. 26, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, ордеру. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
На підтвердження вимог цивільного позивача щодо стягнення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги представника, надані наступні докази: копія ордера серії СЕ № 1012208 від 25.09.2020 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
Цивільним позивачем суду не наданий акт прийому-передачі виконаних робіт, яким відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлюються перелік виконаних адвокатом робіт, час на їх виконання і розмір отримуваного адвокатом гонорару за надання правової допомоги клієнту, не додано будь який квитанцій або документів, що підтверджують витрати на отримання правової допомоги в сумі 7000 грн. Тому, виходячи з принципу належності, допустимості, достатності та достовірності доказів, суд не вбачає підстав до задоволення вимоги про стягнення судових витрат по оплаті правничої допомоги.
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до вимог ст.1 00КПК України

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 49, 74, 125 КК України, ст.ст. 323. 324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним за ч. 2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 1000 (одна тисяча) грн. моральної шкоди.

Речові докази диск із відеозаписом, який Постановою про приєднання до справи як речового доказу від 08.12.2019 року, визнано речовим доказом по справі; флеш накопичувач Kingstone 16 GB micra № 97190Е05.АООLF, яка Постановою про приєднання до справи як речового доказу від 31.01.2020 року, визнано речовим доказом по справі залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копії вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1