Справа № 683/1808/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2021 року м.Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

її представника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000011, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 липня 2020 року про обвинувачення:
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новополтавка Новобузького району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, фізичної особи-підприємця, депутатом не обирався, не має судимостей,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
в с т а н о в и в:
Близько 09 години 20 хвилин 15 липня 2020 року ОСОБА_9 , перебуваючи в коридорі біля вхідних дверей до сауни приміщення готелю «Случ» (ТОВ «Міронекс»), що по вул.Острозького, 10 в м.Старокостянтинові, на ґрунті довготривалих особистих неприязних відносин, вступив у словесний конфлікт з потерпілою ОСОБА_7 , в ході якого умисно, протиправно наніс останній один удар долонею лівої руки та 1 удар долонею правої руки в обличчя потерпілої, чим заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в підочній ділянці справа, в ділянці спинки носа справа, які відносяться до категорії легкого тілесного ушкодження.
Обвинувачений ОСОБА_9 у суді в свою вину у скоєному не визнав. Не заперечував, що між ним та роботодавцем потерпілої ОСОБА_7 тривалий час існує спір з приводу підвального приміщення, вхід до якого розташований в приміщенні готелю «Случ», що належить ТОВ «Міронекс», у зв`язку з цим уважає, що може безперешкодно заходити до цього підвального приміщення. 15 липня 2020 року близько 09 години він також зайшов до приміщення готелю «Случ», у якому, як він стверджує, знаходиться евакуаційний вихід, належний йому та через незачинені двері спустився до підвалу, щоб перевірити комунікації, де його побачила потерпіла ОСОБА_7 . Між ними виник словесний конфлікт, в ході якого остання почала його ображати. Коли він вийшов з підвалу, потерпіла намагалась його вдарити, захищаючись, він закрив своє обличчя руками. Будь-яких ударів їй не наносив. Гроші в сумі 7 000 грн сплатив їй не як відшкодування моральної шкоди, а як благодійну допомогу «ущербній людині».

Незважаючи на такі його показання, вина ОСОБА_9 підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що працює менеджером готелю «Случ», належного ТОВ «Міронекс», між яким та обвинуваченим ОСОБА_9 існує тривалий спір щодо підвального приміщення. ОСОБА_9 систематично її ображав, оскільки вона перешкоджала йому заходити до цього підвального приміщення. 15 липня 2020 року близько 09 години вона побачила, як ОСОБА_9 зайшов до її службової кімнати, яка не є приміщенням загального користування, а тому на площадці біля вхідних дверей зробила йому зауваження через що між ними виник конфлікт, в ході якого він плюнув їй в обличчя та завдав один удар лівою рукою та один удар правою рукою в обличчя. Обставини її побиття зафіксувала відеокамера, запис якої було надано працівникам поліції. Неправомірними діями ОСОБА_9 їй завдано фізичного болю та страждання, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я, а також спричинених протиправною поведінкою обвинуваченого по відношенню до неї як до жінки, через що вона зверталась до психолога та приймала ліки. Ураховуючи глибину та тривалість страждань, просила стягнути з ОСОБА_9 на її користь 200 000 грн. Підтвердила, що обвинувачений сплатив їй 7000 грн, які вона уважає частковим відшкодуванням моральної шкоди.

Допитана судом свідок ОСОБА_12 показала, що працювала менеджером готельного господарства в ТОВ «Міронекс», обізнана про наявність тривалих неприязних відносин між ОСОБА_9 та працівниками готелю. Підтвердила, що вказаного дня близько 09 години до неї зателефонувала ОСОБА_13 та повідомила, що обвинувачений спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 , вона одразу підійшла на рецепшен та переглянула запис з камер спостереження, на якому зафіксовано, як ОСОБА_9 наніс два удари руками в обличчя ОСОБА_7 .

Показання потерпілої ОСОБА_7 на підтвердження встановлених судом обставин заподіяння їй тілесних ушкоджень узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи № 51 від 16 липня 2020 року, відповідно до якого у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в підочній ділянці справа, в ділянці спинки носа справа, що виникли від дії тупого твердого предмета, яким могли бути руки сторонньої особи, їм подібні предмети, у строк та за обставин, вказаних в постанові про призначення експертизи та потерпілою, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
За результатами додаткової судово-медичної експертизи №53, проведеної 20 липня 2021 року характер і локалізація виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 можуть відповідати механізму їх нанесення, зображеному на відеозаписі: один удар лівою долонею в праву частину обличчя та другий удар правою долонею в праву частину обличчя.
Безпідставними, на переконання суду, є твердження сторони захисту про те, що експертом не встановлено характер, локалізацію та тяжкість виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, а його висновки є неповними з огляду на відсутність будь-яких інших медичних документів, на підставі яких проведено експертизи.
Відповідно до Інструкції про проведення судово-медичної експертизи та правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної токсикології бюро судово-медичної експертизи, затвердженої наказом Міністерства охорони України №6 від 17 січня 1995 року, підсумки судово-медичної експертизи складаються на підставі фактичних даних, отриманих у процесі проведення експертизи та експертного аналізу обставин справи. Виписка з історії хвороби додається до документа про призначення експертизи лише у випадку у випадку, якщо потерпілому надавалась медична допомога.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердив зроблений ним висновок і надав вичерпні відповіді щодо механізму, локалізації та способу спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Зазначив, що свої висновки зробив на підставі відомостей, викладених у постановах про призначення експертизи, поясненнях потерпілої, які відповідали обставинам, зафіксованим на відеозаписі з відеокамер спостереження, наданим слідчим. Пояснив, що механізм заподіяння удару кулаком та долонею руки, істотно не відрізняється та не впливає на тяжкість тілесного ушкодження. Виключив можливість заподіяння виявлених у потерпілої ОСОБА_7 тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного росту.
Оцінюючи висновок додаткової судово-медичної експертизи №53, суд уважає його допустимим доказом, оскільки він зроблений експертом на підставі фактичних даних, отриманих у процесі проведення експертизи, експертного аналізу обставин справи, викладених у постанові про призначення експертизи, в тому числі за результатом огляду відеозапису з камер спостереження, вилученого (скопійованого) у ТОВ «Міронекс» в порядку, передбаченому КПК України. Ці обставини узгоджувались з послідовними показанням потерпілої ОСОБА_7 , а тому доводи сторони захисту про те, що експерт самостійно збирав докази є надуманими.

Відтак, висновки судово-медичних експертиз №51 та №53 об`єктивно доповнюють наведені докази і відображають характер тілесних ушкоджень, їх локалізацію та механізм утворення, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.
Протоколом огляду речових доказів від 20 липня 2020 року за результатом огляду відеозапису з камер спостереження, що встановлені в ТОВ «Міронекс» по вул.Острозького, 10 в м.Старокостянтинові, з фототаблицями до нього убачається, як ОСОБА_9 15 липня 2020 року о 08 годині 13 хвилин зайшов до приміщення ТОВ «Міронекс», відкривав двері, увійшов до приміщення «Сауна» та о 09 годині 23 хвилини здійснив дію, характерну для плівка в обличчя ОСОБА_7 , яка стоїть навпроти та в подальшому наніс удар лівою рукою в праву її частину обличчя та ще один удар правою рукою в обличчя ОСОБА_15 .
Зафіксовані на цих фототаблицях обставини нанесення ударів ОСОБА_9 , не викликають у суду сумнівів у тому, що на них зображений саме обвинувачений.
Відеозапис з камер спостереження, що встановлені в ТОВ «Міронекс», судом не досліджений з технічних причин, а тому суд не бере його до уваги.
Стаття 477 КПК України визначає, що кримінальне провадження щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, однак не встановлює форми такої заяви.
Ураховуючи наявний в матеріалах провадження протокол про прийняття заяви потерпілої ОСОБА_7 про вчинення відносно нею ОСОБА_9 злочину від 15 липня 2020 року, суд уважає, що порушення провадження у формі приватного обвинувачення щодо ОСОБА_9 органом дізнання здійснено у відповідності до вимог КПК України.

Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення кримінального правопорушення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України , а саме умисне спричинення легких тілесних ушкоджень.

При цьому, суд критично оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що умислу на заподіяння тілесних ушкодженьпотерпілій не мав та ударів й не завдавав, а лише захищався, оскільки вони суперечать дослідженим судом доказам, зокрема, показанням самої потерпілої ОСОБА_7 , які узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз №51 та №53.

Доводи сторони захисту про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 оголошено з порушенням права підозрюваного на захист та установленого КПК порядку, суд відхиляє з огляду на таке.

Як убачається з протоколу вручення повідомлення про підозру від 24 липня 2020 року старший інспектор сектору дізнання Старокостянтинівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_16 , за участі понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у присутності ОСОБА_9 оголосив останньому зміст повідомлення про підозру та роз`яснив право на захист.

Допитаний судом свідок ОСОБА_18 пояснив суду, що 24 липня 2020 року перебував у відділенні Старокостянтинівського ВП ГУНП та працівники поліції попросили його підписати протокол про вручення підозри чоловіку, який наніс тілесні ушкодження жінці.

Разом з тим, суд критично оцінює такі показання ОСОБА_18 щодо його відсутності при повідомленні ОСОБА_9 про підозру, оскільки вони спростовуються дослідженими судом доказами.

Зокрема, свідок ОСОБА_16 підтвердив суду, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 оголошено у присутності двох понятих у зв`язку із його відмовою від його одержання, йому роз`яснено право на захист. Не заперечив, що ОСОБА_9 був запрошений до кабінету з інших причин у зв`язку із його зухвалою поведінкою та наполягав на присутності адвоката.

Зазначені свідком ОСОБА_16 обставини підтверджуються переглянутим у судовому засіданні відеозаписом цієї процесуальної дії.

Вимоги статті 278, 298-4 КПК України не передбачають обов`язкової участі захисника при врученні письмового повідомлення про підозру, а невиконання дізнавачем вимог ч.2 ст.298-4 КПК України щодо роз`яснення підозрюваному права звернутися з клопотанням про призначення експертизи не є істотним порушенням з огляду на те, що таким правом ОСОБА_9 скористався.

Згідно з вимогами ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
При обранні обвинуваченому виду та міри покарання судом ураховуються визначенні ст.65 КК України загальні засади призначення покарання, в тому числі: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_9 вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, працює, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, за місцем його проживання Старокостянтинівська міська рада компрометуючими матеріалами не володіє, останній на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.

При цьому суд ураховує, що в ході розгляду клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності з передачею на поруки ОСОБА_9 визнав вину у скоєному та щиро каявся, частково відшкодував завдану моральну шкоду. Однак в подальшому свою вину, як і факт сплати коштів в рахунок моральної шкоди заперечив, поводив себе зухвало та проявляв неповагу до потерпілої ОСОБА_7 .

Беручи до уваги викладене, характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку скоєного кримінального проступку та особу винного, суд уважає, що ОСОБА_9 слід призначити покарання у виді громадських робіт.

При цьому суд не убачає можливості у призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу з огляду думку потерпілої ОСОБА_7 , яка наполягала на призначенні суворого покарання, майнового стану обвинуваченого, його зухвалу поведінку під час судового розгляду.

На думку суду, саме покарання у виді громадських робіт буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Цивільний позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст.23 ЦК України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно усталеної судової практики у справах про відшкодування шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Внаслідок вчинення ОСОБА_9 кримінального проступку, потерпіла ОСОБА_7 зазнала приниження та отримала тілесні ушкодження у вигляді крововиливів в підочній ділянці справа, в ділянці спинки носа справа, які згідно висновку судово-медичної експертизи №51 від 16 липня 2020 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої потерпілій, суд враховує викладене, поведінку ОСОБА_9 під час розгляду справи, час та зусилля, витрачені потерпілою для її участі у захисті своїх прав, а також виходить із засад розумності, виваженості і справедливості, майнового стану обвинуваченого та вважає за необхідне задовольнити позов потерпілої частково на суму 15 000 грн.

Саме такий розмір моральної шкоди, ураховуючи наслідки кримінального правопорушення, фізичний та моральний стан потерпілої буде достатньою сатисфакцією.

Разом з тим, оскільки обвинувачений добровільно сплатив ОСОБА_7 в рахунок моральної шкоди 7 000 грн, стягненню з ОСОБА_9 на її користь підлягає 8 000 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_9 визнати винуватим за ч.1 ст. 125 КК України з призначенням покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 8 000 грн. моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Речові докази CD-R диск з відеозаписом з камер спостереження, що встановлені в приміщенні готелю «Случ», що по вул.Острозького, 10 в м.Старокостянтинові зберігати у матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Строкостянтинівський районний суд Хмельницької області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя: