ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 657/1244/21
Провадження № 11-сс/819/540/21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія: арешт майна Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_2
Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
При секретарі - ОСОБА_5
Адвоката - ОСОБА_6
Власника майна - ОСОБА_7
Власника майна - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000104 від 08.09.2021 року за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Каланчацького районного суду Херсонської області від 14.09.2021 року про арешт тимчасово вилученого майна, -

в с т а н о в и л а :

Зазначеною ухвалою слідчого судді Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2021 року частково задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно, та накладено арешт на майно, а саме: металеві труби у кількості 63 одиниці, а саме 2 труби діаметром 20 см. та 61 труба діаметром 13 см., саморобну установку для буріння, яка має вигляд триноги висотою близько 4 метрів, 3 троси, генератор марки « Force Original» потужністю 600А жовтого кольору, дві пластикові бочки, об`ємом 500х1000 л., пластикові шланги, які проведеним оглядом у присутності понятих опечатано контрольним талоном. Вказане майно передано до кімнати збереження речових доказів відділення поліції №2 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області.
В апеляційній скарзі адвокат вважає, що ухвала слідчого судді незаконна та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. При цьому апелянт вказує на те, що в клопотанні слідчого не було обґрунтовано та доведено жодної з перелічених підстав, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, за яких накладення арешту було б можливим та законним. Так в клопотанні відсутні будь які дані, які б вказували на обґрунтованість правових підстав, що вказують на скоєння власником майна кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.240 КК України. Також зазначає, що слідчий, обґрунтовуючи подане клопотання про арешт майна, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, органом досудового розслідування належним чином не доведено, яке доказове значення має вилучене майно у власника, для доведення факту вчинення дій зазначених у диспозиції ч.1 ст.240 КК України, адже само по собі користування вилученим обладнанням не заборонено діючим законодавством, та не створює склад кримінального правопорушення.
Просить скасувати ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну.
Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку адвоката та власників майна, які підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, що закріплені у частині третій статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Тобто, для можливості застосування у кримінальному провадженні будь-якого заходу забезпечення обов`язковому доведенню підлягають одночасно всі наведені обставини. При цьому не доведення попередньої обставини виключає необхідність встановлення усіх наступних обставин.

Разом з тим, з матеріалів долучених до клопотання, а саме витягу з ЄРДР, копії протоколу огляду місця події від 07.09.2021 року, письмових пояснень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та постанови про визнання по справі речовими доказами, не вбачається даних, які свідчать про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного в клопотанні слідчого майна.

Так із клопотання слідчого вбачається, що досудовим розслідуванням встановлено, що 07.09.2021 року невстановлені особи, без передбаченого законом дозволу, використовуючи власні приладдя для буріння свердловини з видобутку природних ресурсів, а саме питної води для подальшого зрошення земельної ділянки, площею близько 7 га, тим самим порушуючи встановлені правила охорони надр.

Також з клопотання слідчого вбачається, що земельна ділянка, де проводилося буріння належить на праві власності ОСОБА_10 та на даний час вказана земельна ділянка перебуває в оренді ФГ «В.Є. Гера».

Колегія суддів вважає, що захисником в апеляційній скарзі правильно зазначено, що в клопотанні відсутні будь які дані, які б вказували на обґрунтованість правових підстав, що вказують на скоєння власником майна кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.140 КК України, а також, що слідчий, обґрунтовуючи подане клопотання про арешт майна, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, органом досудового розслідування належним чином не доведено, яке доказове значення має вилучене майно у власника, для доведення факту вчинення дій зазначених у диспозиції ч.1 ст.240 КК України, адже само по собі користування вилученим обладнанням не заборонено діючим законодавством, та не створює склад кримінального правопорушення
Тобто з даних матеріалів кримінального провадження не вбачається, що слідчим доведено необхідності арешту майна, та наявності ризиків, правової підстави арешту, зокрема те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження, а також, слідчий не довів, що зернозбиральний комбайн відноситься до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Таким чином колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доцільність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, визнане речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, є безпідставними, т.я. згідно ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій.

Отже, із зазначеного вбачається, що слідчим не доведено необхідності арешту майна та наявності ризиків, правової підстави арешту, зокрема те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, як арешт зазначеного майна, що накладення арешту є найбільш доцільною слідчою дією у даному випадку та на цьому етапі кримінального провадження, арештоване майно відноситься до предметів, які відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Доводи слідчого викладені в його клопотанні відносно того, що вилучене майноє предметом вчинення кримінально протиправних дій та зберегли на собі його сліди, колегія суддів вважає недоведеними, необґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону та відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» висловлена правова позиція, згідно якої при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, однак, слідчим не доведено наявність істотної та очевидної причини для утримання майна, а тому є безпідставним застосування до зазначеного майна заходу забезпечення у виді арешту.

Таким чином, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Каланчацького районного суду Херсонської області від 14 вересня 2021 року, якою частково задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області про накладення арешту на майно, та накладено арешт на майно, а саме: металеві труби у кількості 63 одиниці, а саме 2 труби діаметром 20 см. та 61 труба діаметром 13 см., саморобну установку для буріння, яка має вигляд триноги висотою близько 4 метрів, 3 троси, генератор марки «Force Original» потужністю 600А жовтого кольору, дві пластикові бочки, об`ємом 500х1000 л., пластикові шланги, які проведеним оглядом у присутності понятих опечатано контрольним талоном, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Скадовського РВП ГУНП в Херсонській області від 08.09.2021 року про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000104 від 08.09.2021 року залишити без задоволення.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4