Номер провадження: 11-кп/813/1766/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року про продовження ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.289 КК України, строку тримання під вартою у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0002766 від 23 липня 2018 року та за № 0000644 від 17 лютого 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.289 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 12 вересня 2021 року включно та визначено розмір застави, який становить 57 630 гривень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскаржена ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, захисник стверджує про те, що прокурором не доведено обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 , а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. При цьому, ОСОБА_6 не має цілі незаконно впливати на свідків, з огляду на тяжкість покарання, яке йому загрожує, так само вчиняти інших кримінальних правопорушень.

Апелянт звертає увагу, що ОСОБА_6 має місце реєстрації, за яким проживає, джерело прибутку, міцні соціальні зв`язки.

Таким чином, захисник вважає, що відносно ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт за вказаною адресою.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим, судовий розгляд триває вже більше трьох років, допитані усі свідки.

Також обвинувачений стверджує, що прокурором не доведений ризик переховування, оскільки ОСОБА_6 працює, має цивільну дружину, постійне місце проживання, а в розшуку перебував необґрунтовано.

Ризик тиску на свідків обвинувачений вважає необґрунтованим, оскільки сторона обвинувачена не допитувала свідків та потерпілих з приводу незаконного тиску на останніх.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 просили задовольнити апеляційні скарги.

Прокурор, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, до Одеського апеляційного суду не прибув, з клопотаннями та заявами про перенесення або відкладення апеляційного розгляду не звертався.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов висновку про таке.
Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Київського районного суді м. Одеси знаходяться кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0002766 від 23 липня 2018 року та за № 0000644 від 17 лютого 2019 року,за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.185; ч.2 ст.289 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24 ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.185; ч.2 ст.289 КК України.

Таким чином, апеляційний суд визнає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого щодо недоведеності вини ОСОБА_6 та його причетності до обставин інкримінованих кримінальних правопорушень.

Оскарженою ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року обвинуваченому ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0002766 від 23 липня 2018 року та за № 0000644 від 17 лютого 2019 року,судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.289 КК України, які, згідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_6 самостійно до органу досудового розслідування не з`явився, відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутні, обвинувачений перебував у розшуку, інкриміноване за ч.2 ст.289 КК України кримінальне правопорушення передбачає кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченого від суду.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Разом з тим, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, у 2010, 2014, 2017 роках за злочини проти власності, не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходів. Також апеляційний суд враховую обставину вчинення інкримінованого злочину саме групою осіб, з огляду на що апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про працевлаштування ОСОБА_6 апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки дослідженням матеріалів кримінального провадження не встановлено будь-яких відомостей для підтвердження вказаних обставин.

Водночас, апеляційний суд визнає твердження сторони захисту про наявність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого неспроможними, оскільки наявність міцних соціальних зв`язків не підтверджується матеріалами кримінального провадження, в той же час, не впливає на обставини інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, апеляційний суд вважає обґрунтованим ризик незаконного тиску обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 мав процесуальну можливість на ознайомлення з матеріалами справи, відтак, достеменно знати анкетні відомості свідків, потерпілих, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також апеляційний суд звертаю увагу на непослідовність та неузгодженість вимог апеляційних скарг захисника та обвинуваченого про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за різними адресами, оскільки захисник просив застосувати вказаний запобіжний захід за адресою у Черкаській області, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що зареєстрований у Фрунзівському (Роздільнянському) районі Одеської області, при цьому, згідно обвинувального акту, ОСОБА_6 зареєстрований у м. Котовськ (Подільськ) Одеської області, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи те, що застосування запобіжних заходів має на меті забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, за обставин наявності ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, врахування обставин, передбачених ст.178 КПК України, Київський районний суд м. Одеси обґрунтовано дійшов до висновку, що у даному випадку застосування виняткового запобіжного заходу, а саме тримання під вартою з визначенням розміру застави, є доцільним та достатнім для забезпечення завдань кримінального процесуального закону на даному етапі кримінального провадження.

Відповідно до положень п.1) ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційні скарги захисника та обвинуваченого належить залишити без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 року - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2021 рокупро продовження ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185; ч.2 ст.289 КК України, строку тримання під вартою до 12 вересня 2021 року, з визначенням розміру застави залишити без змін.
Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання принципу розумності строків, передбаченого п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, який знайшов своє відображення у ст.28 КПК України.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9