Справа № 590/371/21
Провадження № 1-кп/590/145/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2021 року Ямпільський районний суд
Сумської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3
за участю: сторони захисту, обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження №0000266 від 10.04.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Степне, Шосткинського району (раніше Ямпільського району), Сумської області, українки, громадянки України, заміжньої, з середньою-спеціальною освітою, працюючої в КНП «Ямпільська лікарня» на посаді завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом с. Степне, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Наказом головного лікаря КНП «Ямпільська лікарня» від 07.10.2014 року №37к ОСОБА_4 призначено на посаду завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом с. Степне (далі по тексту ФАП).

Відповідно до Положення про фельдшерсько-акушерський пункт с. Степне, затвердженого головним лікарем КНП «Ямпільська лікарня» від 26.01.2021 року, ФАП очолює завідувач, який призначається та звільняється з посади головним лікарем КНП «Ямпільська лікарня».

Завідувач ФАП здійснює керівництво ФАП; організовує за погодженням з головним лікарем КНП «Ямпільська лікарня»» лікувально-профілактичну та адміністративно-господарську діяльність ФАП; організує якісне надання медичної допомоги населенню; організовує дотримання належних санітарно-гігієнічних умов діяльності ФАП; контролює дотримання вимог ведення медичної документації.

Згідно посадової інструкції завідуючого ФАП ОСОБА_4 організує та контролює роботу молодших медичних спеціалістів та молодших медичних сестер; здійснює заходи по раціональній організації праці акушерок та молодших медичних сестер по дотриманню правил техніки безпеки, трудової дисципліни, протипожежних правил.

Таким чином завідуючий ФАП с. Степне ОСОБА_4 є службовою особою, яка обіймає постійно в установі комунальної форми власності посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Так, 20.07.2018 року близько 09:00 год. ранку завідуюча ФАП с. Степне ОСОБА_4 в приміщенні ФАП с. Степне, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на прохання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , достовірно знаючи про те, ОСОБА_5 не проходив амбулаторного лікування в період часу з 08.11.2016 року по 13.11.2016 року, власноручно виписала довідку від 20.07.2018 року, де поставила свій підпис та печатку ФАП с. Степне про те, що ОСОБА_5 дійсно перебував на амбулаторному лікуванні з 08.11.2016 року по 13.11.2016 року в фельдшерсько-акушерському пункті с. Степне з приводу хвороби «ОЛЗ хребта».

Крім цього, 16.09.2019 року близько 09:00 год. завідуюча ФАП с. Степне ОСОБА_4 в приміщенні ФАП с. Степне, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на прохання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , достовірно знаючи про те, ОСОБА_6 не проходила амбулаторного лікування в період часу з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року, власноручно виписала довідку від 16.09.2019 року, де поставила свій підпис та печатку ФАП с. Степне про те, що ОСОБА_6 дійсно перебувала на амбулаторному лікуванні з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року в фельдшерсько-акушерському пункті с. Степне з приводу хвороби «Розповсюджений остеохондроз, попереково-хребцевий радикуліт».

Будучи допитаною в судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних проступків визнала повністю та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що наказом головного лікаря КНП «Ямпільська лікарня» від 07.10.2014 року №37к її призначено на посаду завідуючої фельдшерсько-акушерським пунктом с. Степне. Вона, як завідуюча ФАП с. Степне, є службовою особою, яка обіймає постійно в установі комунальної форми власності посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій. Так, 20.07.2018 року вона в приміщенні ФАП с. Степне, на прохання ОСОБА_5 , достовірно знаючи про те, ОСОБА_5 не проходив амбулаторного лікування в період часу з 08.11.2016 року по 13.11.2016 року, власноручно виписала довідку від 20.07.2018 року, де поставила свій підпис та печатку ФАП с. Степне про те, що ОСОБА_5 дійсно перебував на амбулаторному лікуванні з 08.11.2016 року по 13.11.2016 року в фельдшерсько-акушерському пункті АДРЕСА_1 з приводу хвороби «ОЛЗ хребта». Крім цього, 16.09.2019 року вона в приміщенні ФАП с. Степне, на прохання ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, ОСОБА_6 не проходила амбулаторного лікування в період часу з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року, власноручно виписала довідку від 16.09.2019 року, де поставила свій підпис та печатку ФАП с. Степне про те, що ОСОБА_6 дійсно перебувала на амбулаторному лікуванні з 30.08.2006 року по 10.09.2006 року в фельдшерсько-акушерському пункті с. Степне з приводу хвороби «Розповсюджений остеохондроз, попереково-хребцевий радикуліт».
Заслухавши пояснення обвинуваченої, думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої, суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України вважає за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої.
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 р., параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 р.), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978р., «Коробов проти України» від 21.10.2011 р. «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.
За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.366 КК України, що виразились у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, а також видача вказаних вище завідомо неправдивих документів.
Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.
Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила кримінальні проступки, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.37), на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.37), раніше не судима (а.с.33), позитивно характеризується за місцем мешкання (а.с.31,36).
Органом пробації було складено досудову доповідь, відповідно висновку якої «Беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченої, історію правопорушень, враховуючи її спосіб життя, контроль над поведінкою та мисленням, добрі відносини з родиною та у суспільстві, а також середній ризик вчинення кримінальних правопорушень (визначений на підставі Оцінки), та середній рівень небезпеки для суспільства, в тому числі і для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства та не становить високої небезпеки для суспільства, в тому числі і для окремих осіб. Доцільності призначення обов`язку виконання заходів, передбачених пробаційною програмою не вбачається, у зв`язку з відсутністю необхідності».
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, незадовільний стан здоров`я обвинуваченої, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженої та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, висновку органу пробації, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченій слід визначити покарання у виді штрафу з застосуванням ч.2 ст.69 КК України без позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах усіх форм власності.
Обрана підсудній міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів.
Санкція частини 1 статті 366 КК України у редакції Закону України № 2617-VIII передбачає покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на момент вчинення кримінального правопорушення санкція цієї статті передбачала штраф до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, визначаючи розмір штрафу, ураховуючи положення частини 2 статті 4, статті 5 КК України та беручи до уваги, що закон про кримінальну відповідальність, що посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі, суд визначає розмір штрафу за ч.1 ст.366 КК України в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у редакції кримінального закону, який діяв на момент вчинення кримінального правопорушення.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Судові витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.
Керуючись п.1, п.2, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366 КК України та призначити покарання з урахуванням ч.2 ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятидесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. (вісімсот п`ятдесят грн. 00 коп.) без позбавлення права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих і адміністративно-господарських функцій на підприємствах усіх форм власності.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1