ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/2255/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/3280/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Посягнення на життя працівника правоохоронного органу, члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Харківського районного суду Харківської області від 13.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України та призначено покарання - 12 (дванадцяти) років позбавлення волі із позбавленням права займатися діяльністю, пов?язаною із дозволом на носіння та зберігання вогнепальної зброї строком на 3 (три) роки.

Постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.10.2021 року скасовано ухвалу Харківського апеляційного суду від 09.02.2021 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Звєрєва залишено під вартою до вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо запобіжного заходу, але не більше ніж на 60 днів.

До Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ..

Заслухавши доповідь головуючого судді; доводи прокурора, який підтримав своє клопотання; доводи обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення клопотання прокурора та доводи поданого клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 13.01.2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 348 КК України та призначено покарання - 12 років позбавлення волі із позбавленням права займатися діяльністю, пов?язаною із дозволом на носіння та зберігання вогнепальної зброї строком на 3 роки.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора, щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій, оскільки останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років або у виді довічного позбавлення волі, ОСОБА_7 є громадянином іншої держави.

Вищезазначені обставини додатково свідчать про можливість обвинуваченого переховуватися від суду і слідства, у зв`язку з чим доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими.

Однак, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_7 обвинувачується згідно обвинувального акту у тому, що не маючи достатніх підстав, використовуючи мисливську зброю, за версією обвинувачення, зробив постріли, спілкуючись з працівниками поліції, які прибули на місце злочину, за версією обвинувачення, на патрульній машині, яка за зовнішніми атрибутами та ознаками об`єктивно виглядала як поліцейський транспортний засіб і саме за цими ознаками не могла викликати сумніви, щодо її належності до поліції, у тому числі у будь-якого стороннього спостерігача , на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків цього кримінального провадження та переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Дійсно свідки у справі допитані районним судом, проте під час апеляційного розгляду може виникнути необхідність їх повторного допиту, а тому знаходячись на свободі обвинувачений може вдатися до відповідних дій.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами клопотання прокурора щодо продовження існування ризиків, які були на час обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

При цьому колегія суддів зазначає, що ризик вчинення нового кримінального правопорушення зі сплином часу зменшується і вданому кримінальному провадженні цей ризик зменшився, проте не суттєво, а тому продовжує існувати.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів прокурора щодо неефективності інших альтернативних, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Доводи захисника щодо наявності у обвинуваченого місця проживання у місті Харків , на думку колегії суддів, не можуть слугувати підставами для зміни запобіжного заходу на домашній арешт.

Окрім цього, згідно ч.3 ст. 377 КПК України, обвинуваченому, засудженому до позбавлення волі, лише у виняткових випадках, з врахуванням особи та обставин кримінального провадження, може бути змінений запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою.

З врахуванням особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження, колегія суддів не вбачає підстав вважати їх винятковими та такими, що надають колегії суддів право змінити обвинуваченому запобіжний захід, у зв`язку з чим доводи захисника з приводу можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченому відкидаються колегією суддів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо обґрунтованості клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого внаслідок чого воно підлягає задоволенню.

Враховуючи норму ч.1 ст.115 КПК України щодо можливості визначення строку з вказівкою на подію, колегія суддів вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до закінчення апеляційного розгляду за цим кримінальним провадженням.

Керуючись ст.ст. 401, 331, 377, 177, 178, 115, 184 ч.4 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до завершення апеляційного розгляду за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 13 січня 2020 року відносно ОСОБА_7 .
Апеляційний розгляд відкласти до 14 години 7 лютого 2022 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді