ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3371/21 Справа № 193/1362/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України,
за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 до 31 грудня 2021 року включно.
Мотивуючи постановлене рішення суд, врахувавши, що ОСОБА_6 інкриміновано вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, особу обвинуваченого, а також те, що він перебував у розшуку під час досудового розслідування, та не допитані усі свідки обвинувачення та захисту, встановив наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України й дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та забезпечити його належну поведінку, а тому запобіжний захід, пов`язаний з ізоляцією від суспільства в цьому випадку зможе попередити встановлені ризики.

В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати її та постановити нову, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю, та покласти на нього обов`язки, визначені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування доводів пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали сторона захисту посилається на те, що повного тексту ухвали у судовому засіданні проголошено не було, тому строк на її оскарження пропущено з поважних причин.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, захисник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, захисник вказує, що судом першої інстанції не враховано вагомість доказів та не перевірено, чи доводять вони обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого злочину.
Також, вказує що, ризики встановлені судом першої інстанції є недоведеними, нічим не підтверджуються та перестали існувати, зокрема, за весь період судового розгляду, було допитано лише одного свідка.
Зазначає, що посилання прокурора на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам у провадженні є необґрунтованими.

Разом з цим, суд, не надав належної оцінки, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання у м. Кривому Розі, проживає з родиною, має на утриманні неповнолітнього сина та допомагає матері похилого віку, за місцем проживання характеризується позитивно, працював, є учасником бойових дій, що свідчить про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого.
Також, судом першої інстанції не було враховано стан здоров`я обвинуваченого, який значно погіршився.
Окрім того, звертає увагу, що на час постановлення судом оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 перебував під вартою вже більше ніж 2 роки, із них 1 рік 3 місяці під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції.

З огляду на викладене, захисник вважає, що ухвала підлягає скасуванню, а запобіжний захід щодо ОСОБА_6 зміні на домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали та апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши доводи клопотання та апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 395 КПК України, апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана: на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Разом з цим, захисник наголошує, що повного тексту ухвали проголошено у судовому засіданні не було, а тому з метою доступу до правосуддя, колегія суддів вважає за необхідне поновити пропущений строк на оскарження ухвали та розглянути апеляційну скаргу по суті.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі в`язку з його доступом до зброї.
Частиною 5 статті 199 КПК України, передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого вартою.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження оку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії передньої ухвали про тримання під вартою.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.
Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходяться матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
03 листопада 2021 року судом першої інстанції у судовому засіданні було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , а також клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, за наслідками чого постановив оскаржувану ухвалу.
Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.
Так, суд першої інстанції, врахував тяжкість злочину, й те, що зазначені прокурором ризики про переховування від суду та незаконний вплив на свідка мають місце, виходячи з обставин пред`явленого обвинувачення, при цьому зауважив, що ОСОБА_6 після інкримінованого злочину переїхав до іншої області, перебував у розшуку, займається підприємницькою діяльністю та має заощадження, а тому може впливати на свідків з метою зміни їх показів. Окрім того, суд вказав, що у цьому провадженні ще не допитано всіх свідків.
Також, місцевим судом було об`єктивно відкинуто наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення ураховуючи те, що ОСОБА_6 раніше не судимий.
Доводи сторони захисту про те, що судовий розгляд триває необґрунтовано повільно, є безпідставними та вони досліджувалися судом першої інстанції, який вказав, що у цьому провадженні оголошено обвинувальний акт, встановлено порядок дослідження доказів, частково допитано свідків, розглянуто низку клопотань, тобто безпідставні зволікання відсутні.
Що стосується тверджень скарги про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , то як слідує з оскаржуваного судового рішення, судом зобов`язано уповноважених осіб установи виконання покарань провести медичне обстеження обвинуваченого.
Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовжив обвинуваченому строк дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цього питання.
З огляду на викладене, доводи скарги про те, що прокурором та судом не обґрунтовані ризики, є безпідставними і такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки наявність у провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, не зменшились є обґрунтованими та об`єктивно існують, а тому для їх запобіганню було продовжено застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки окрім як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, інший, не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків покладених на нього.
При цьому, продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».
Отже, вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є вмотивованим і обґрунтованим, та ухвалене у відповідності до вимог кримінального процесуального закону й на підставі об`єктивно з`ясованих обставин провадження, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими й оціненими судом, та не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про поновлення пропущеного строку на подачу апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року задовольнити.
Поновити захиснику ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 попущений строк на подачу апеляційної скарги на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 листопада 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4