Справа № 449/772/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2021 м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Перемишляни кримінальне провадження внесеному в ЄРДР за № 0000066 від 10.03.2020р. за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Глібовичі, Перемишлянського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

та

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , громадянки України, одруженої, із середньою спеціальною освітою, не працюючої, раніше не судимої, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Приблизно о 14 год. 10 хв. 10 березня 2020 року на подвір`ї садиби рідних брата та сестри ( ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ), за адресою: АДРЕСА_1 , - виникла сварка (побутовий конфлікт) між потерпілим ОСОБА_4 з обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Причиною сварки було небажання обвинуваченої ОСОБА_6 допустити заїзду вантажного автомобіля марки ЗІЛ, яким керував потерпілий ОСОБА_4 , на подвір`я їх садиби для завантаження коліс, які належать потерпілому. Після того, як потерпілий ОСОБА_4 все ж заїхав на подвір`я та був зупинений обвинуваченим ОСОБА_5 , останній відчинив двері кабіни та умисно почав завдавати кулаком удари у різні частини тіла ОСОБА_4 . Потерпілий був вимушений покинути кабіну автомобіля через пасажирські двері. Однак ОСОБА_5 наздогнав його, затиснув до муру житлового будинку та завдав ще декілька ударів кулаками в обличчя. Під час їх сутички обвинувачена ОСОБА_6 умисно завдала ОСОБА_4 один удар каменем у голову. Внаслідок таких дій, потерпілому було заподіяно ОСОБА_5 такі тілесні ушкодження: синець на повіках та підочній ділянці лівого ока, крововилив у зовнішньому сегменті лівого ока, синець та садно у ділянці правого тім`яного горба, синець у лівій скроневій ділянці, садно на потиличній ділянці з лівого боку, садно на чолі над лівим оком, 2 крововиливи на слизових оболонках обох губ з правого боку у проекції 3-5 верхніх та нижніх зубів. Обвинувачена ОСОБА_6 заподіяла потерпілому ОСОБА_4 рану у лобно-тім`яній ділянці голови з правого боку. Дані тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи №367 від 12 березня 2020 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такими діями обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заподіяли ОСОБА_4 умисні легкі тілесні ушкодження, тобто вчинили кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 свою вину у вчинені даного кримінального проступку не визнали. Вважали, що потерпілий сам спровокував даний конфлікт, а вони перебували в стані необхідної оборони і захищались від агресивних дій потерпілого.

Обвинувачена ОСОБА_6 дала суду такі покази. Потерпілий ОСОБА_4 є її рідним братом та співвласником 1/5 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Вона разом з співмешканцем ОСОБА_5 облаштовували подвір`я: майстри клали бруківку. Оскільки її брат (потерпілий ОСОБА_4 ) мав своє бачення де слід класти бруківку, а де не потрібно, ОСОБА_6 попросила його приїхати, щоб вирішити це питання. 10 березня 2020 року потерпілий на учбовому вантажному автомобілі разом із двома учнями приїхав до неї. Десь біля години часу вона, ОСОБА_5 та потерпілий сперечались. Дійшло до того, що їй довелось давати ОСОБА_5 заспокійливе. Згодом її брат ОСОБА_4 , нічого не сказавши, розвернувся пішов до учбового автомобіля, який стояв при дорозі. Вона пішла за ним, щоб сфотографувати номер машини. ОСОБА_4 сів в машину завів її та почав заїжджати на подвір`я. Вона змушена була відійти. Біля будинку йому перегородив дорогу ОСОБА_5 . Коли автомобіль зупинився, ОСОБА_5 поліз в кабіну вантажного автомобіля де він з ОСОБА_4 почали битись. Учні, які сиділи поряд вискочили через пасажирські двері на подвір`я. За ними через ці ж двері виліз з кабіни потерпілий ОСОБА_4 . На подвір`ї біля будинку конфлікт продовжився. Обвинувачена була на емоціях і добре не пам`ятає як все відбувалось, ймовірно вона наносила удари ОСОБА_4 , бо захищала ОСОБА_5 , однак про камінь в її руках не пам`ятає. ОСОБА_6 підтвердила, що вона з братом перебуває в неприязних відносинах, а її брат ОСОБА_4 сам спровокував цей конфлікт.

Обвинувачений ОСОБА_5 дав суду такі покази. Він проживає разом з ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 . Його співмешканці ОСОБА_6 належить 4/5 частка в будинковолодінні. ОСОБА_4 належить 1/5 частка в цьому будинковолодінні. З огляду на це, зранку 10 березня 2020 року до них приїжджали землевпорядники щоб розділити прибудинкову земельну ділянку відповідно до частки кожного з них. Землевпорядники позначили межі кожної з ділянок відповідними кілками. Земельна ділянка між будинком та гаражем за схемою мала залишатись у їх спільній власності. З огляду на це , ОСОБА_6 попросила брата, щоб він проїхав для вирішення питання чи класти бруківку на цій спільній земельній ділянці. ОСОБА_4 приїхав біля 11 години 10 березня 2020 року на учбовому вантажному автомобілі. Вони значний час не могли дійти згоди з цього питання і сварились між собою (в т.ч. з приводу того, чому він приїхав на учбовому автомобілі в робочий час). В обвинуваченого піднявся тиск і ОСОБА_6 давала йому ліки. В якийсь момент ОСОБА_4 розвернувся і пішов до машини. ОСОБА_6 пішла за ним. Завівши машину він почав заїжджати на подвір`я мало не зачипивши ОСОБА_6 . ОСОБА_5 перегородив йому дорогу. ОСОБА_4 трохи відштовхнув його автомобілем і зупинився. ОСОБА_5 підбіг до водійських дверей, відкрив їх та поліз в кабіну для того щоб витягнути ключі з замку запалювання. ОСОБА_4 наніс йому 1-2 удари, розбив ніс. Між ними розпочалась бійка. Два учні, які сиділи в кабіні, вискочили через пасажирські двері на подвіря. Через ці ж двері і виліз потерпілий ОСОБА_4 . ОСОБА_5 обійшов машину і конфлікт продовжився біля житлового будинку. Після цього він таки витягнув ключі з замка запалювання автомобіля, а потерпілий подзвонив в поліцію.

Незважаючи на заперечення своєї вини, вина обвинувачених повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема:

- показами потерпілого ОСОБА_4 , який розповів суду, що 9 березня 2020 року до нього подзвонив ОСОБА_5 і повідомив, що 10 березня 2020 р. Біля 10 години ранку приїдуть землевпорядники, щоб провести поділ земельної ділянки. Він працює вчителем автосправи і мав 10 березня заняття. Взявши двох учнів вони поїхали в с.Стрілки. Припаркувавши автомобіль біля дороги, він зайшов на подвір`я його з ОСОБА_6 домоволодіння. Там йому показали документи на землю відповідно до яких земельну ділянку пропонувалось поділити між ним і сестрою у співвідношенні один до п`яти (йому 1/5, а сестрі 4/5 присадибної земельної ділянки). З таким поділом він не погодився. Вважав, що оскільки вони успадкували після смерті матері по 1/2 частки житлового будинку, - то йому мала б належати і 1/2 частка присадибної земельної ділянки. Потерпілий також вирішив принагідно забрати автомобільні диски та двигун, які зберігались на даній земельній ділянці, - тому пішов до машини та вирішив заїхати на подвір`я. ОСОБА_5 перегородив йому дорогу. Він зупинився. ОСОБА_5 підбіг до кабіни, відкрив водійські двері та накинувся на нього з кулаками. Він сказав учням, щоб вони вийшли з кабіни через пасажирські двері. Сам ОСОБА_4 виліз за ними також через пасажирські двері. На подвір`ї біля будинку до нього підбіг ОСОБА_5 і продовжував наносити удари кулаками та ногами. Потерпілий ОСОБА_4 стверджував, що під час нападу на нього він захищався і не виключав ймовірності того, що міг нанести удари у відповідь. Під час сутички біля будинку його сестра ОСОБА_6 вдарила його по голові каменем. При цьому сестру він не бив;

- показами свідка ОСОБА_8 (учня з автосправи), який дав суду такі покази. 10 березня 2020 року в нього та ОСОБА_9 було заняття з водіння. Їх вчитель ОСОБА_4 повідомив, що вони поїдуть в с.Стрілки, щоб забрати колеса. Приїхавши в с.Стрілки, припаркувались біля дороги, їх вчитель пішов на подвір`я, а він з ОСОБА_9 залишились в кабіні машини. Через якийсь час, ОСОБА_4 повернувся сів за кермо і почав заїжджати на подвір`я. Біля брами стояла його сестра та знімала їх на телефон. На подвір`ї дорогу автомобілю перегородив якийсь чоловік. Коли ОСОБА_4 зупинився, цей чоловік поліз до нього в кабіну та почав наносити удари. Він з ОСОБА_9 вискочили через пасажирські двері. Через які згодом і виліз їх вчитель ОСОБА_4 . Конфлікт продовжувався на подвір`ї біля хати. Однак, деталей свідок не пам`ятає;

- показами свідка ОСОБА_9 , який дав суду такі покази. 10 березня 2020 року в нього та ОСОБА_8 було заняття з водіння. Їх вчитель ОСОБА_4 повідомив, що вони поїдуть в с.Стрілки, щоб забрати колеса. Приїхавши в с.Стрілки, припаркувались біля дороги, їх вчитель пішов на подвір`я, а він з ОСОБА_8 залишились в кабіні машини. Через якийсь час, ОСОБА_4 повернувся сів за кермо і почав заїжджати на подвір`я. Біля брами стояла його сестра. На подвір`ї дорогу автомобілю перегородив якийсь чоловік. Коли ОСОБА_4 зупинився, цей чоловік поліз до них в кабіну зі сторони водія та перший почав наносити удари ОСОБА_4 . Свідок з ОСОБА_8 вискочили через пасажирські двері на подвір`я. Через ці ж двері згодом і вискочив їх вчитель ОСОБА_4 . Конфлікт продовжувався на подвір`ї біля хати. Свідок бачив як його вчителя ( ОСОБА_4 ) цей чоловік вдарив біля 10 разів, а жінка ( ОСОБА_6 ) вдарила ОСОБА_4 каменем по голові. Чи автомобіль штовхнув бампером ОСОБА_5 свідок не бачив;

- записом з камери відеоспостереження, відповідно до якого видно, як вантажний автомобіль ЗІЛ агресивно заїжджає на подвір`я. В кінці будинку дорогу йому перегороджує ОСОБА_5 . Водій ( ОСОБА_4 ) бампером автомобіля трохи попхав ОСОБА_5 та зупинився. Після цього ОСОБА_5 біжить до водійської дверки відкриває її і між ним та водієм розпочинається бійка. Підбігає ОСОБА_6 . З пасажирських дверей вискакують учні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . За мить з цих же дверей з кабіни автомобіля вискакує ОСОБА_4 а за ним ОСОБА_5 , який притиснувши ОСОБА_4 до стіни будинку продовжує наносити удари. До них біжить ОСОБА_6 , піднявши якийсь предмет з землі і підбігши до них вона наносить удар ОСОБА_4 в область голови;

- висновком експерта №367 від 11 березня 2020 року ОСОБА_4 були заподіяні ряд тілесних ушкоджень, які за ступенем тяжкості відносяться до легких. Як зазначає експерт, дані тілесні ушкодження могли утворитись від удару кулаком, а також від удару каменем в ділянку волосяної частини голови;

- протоколами слідчих експериментів та відеозаписів їх проведення з обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_4 та свідком ОСОБА_9 , які практично співпадають з показами даними ними безпосередньо в суді;

- копією свідоцтва про право на спадщину від 13 січня 1998 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 успадкували після смерті матері по 1/2 частки житлового будинку (житловою площею 44,7 м.кв.) з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Про земельну ділянку в свідоцтві не згадується;

- інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 18.06.2020 року вбачається, що загальна та житлова площа житлового будинку по АДРЕСА_1 значно збільшилась до 140,3 м.кв. (загальна) та 80,1 м.кв. (житлова). При цьому розмір частки ОСОБА_6 складає 4/5, а розмір частки ОСОБА_4 - 1/5.

Що стосується протоколу проведення слідчого експерименту від 23 червня 2020 року проведеного за участю свідка ОСОБА_8 , останній під час слідчого експерименту був неповнолітній, а законного представник, педагога або психолога як цього вимагає ст.227 КПК України під час проведення даної процесуальної дії не було, - тому такий протокол та долучений до нього відеозапис слідчого експерименту суд визнає недопустимим доказом на підставі ст.86 КПК України, оскільки такий отриманий з порушенням порядку, встановленого КПК України.

Захисник обвинувачених ОСОБА_7 , вважав, що обвинувачені діяли в стані необхідної оборони, а тому їх слід виправдати. Окрім того, обвинувальний акт містить ряд недоліків з яких важко зрозуміти інкриміновані його підзахисним дії. Також захисник стверджував, що ряд зібраних на досудовому слідстві доказів є недопустимими, зокрема: протоколи слідчих експериментів з неповнолітніми ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які проводились без їх законних представників. Незрозумілим також є процедура зміни правового статусу слідчого ОСОБА_10 на дізнавача ОСОБА_10 . Тому захисник поставив під сумнів допустимість доказі зібраних дізнавачем ОСОБА_10 та вчинених ним процесуальних дій вже як дізнавача, зокрема: оголошення підозри та складення і підписання обвинувального акту.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що під час судового розгляду були всебічно і повно досліджені докази, які підтверджують провину обвинувачених. Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 давали покази в суді вже будучи повнолітніми. Прокурор також пояснив, що у зв`язку з реорганізацією органу досудового розслідування, слідчого ОСОБА_10 було переведено на посаду дізнавача, що відображено в відповідному витягу з ЄРДР, а тому крім зміни назви посади ОСОБА_10 більше нічого не змінилось.

Суд вважає, що обвинувальний акт дійсно не повною мірою відображає обставини вчинення даного проступку. Однак, такі обставини були встановлені під час дослідження доказів безпосередньо в судовому засіданні та відображені в даному вироку. Окрім того, про недоліки обвинувального акту слід було звертати увагу на підготовчому судовому засіданні, як це передбачає ст.314 КПК України.

Сторона обвинувачення та сторона захисту практично описують обставини конфлікту однаково, однак, обвинувачений ОСОБА_5 стверджував, що в кабіні автомобіля першим удар йому наніс саме ОСОБА_4 . Зважаючи що очевидцями цих подій були лише ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які знаходились в кабіні автомобіля та стверджували, що саме ОСОБА_5 розпочав бійку в кабіні, - то покази обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині повністю спростовуються показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Сторона захисту наполягала на тому, що обвинувачені перебували в стані крайньої необхідності і захищались від дій потерпілого ОСОБА_4 . З цього приводу суд вважає, що така поведінка потерпілого ОСОБА_4 (агресивний заїзд на подвір`я, відпихання бампером автомобіля обвинуваченого ОСОБА_5 ) дійсно мала місце, однак ОСОБА_4 все ж таки зупинив автомобіль. Окрім того, ОСОБА_4 приїхав в с.Стрілки щоб забрати свої речі: колеса, - про що він повідомив своїх учнів напередодні.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

З досліджених судом обставин справи суд не вбачає того, що ОСОБА_4 вчиняв чи намагався вчинити саме суспільно небезпечне діяння, а отже і стану необхідної оборону в обвинувачених виникнути не могло.

Однак, при цьому така поведінка потерпілого ОСОБА_4 (агресивний заїзд на подвір`я, відпихання бампером автомобіля обвинуваченого ОСОБА_5 ) розцінюється судом як обставина яка пом`якшує відповідальність обвинувачених (відповідно до ч.2 ст.66 КК України).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинувачених та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України. Вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України (окрім проведеного слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 ), жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати, що всі вони підтверджують факт нанесення обвинуваченими ОСОБА_6 та ОСОБА_5 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Вина ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повністю доведена в інкримінованому їм кримінальному проступку за ч.1 ст.125 КК України. Підстав для кваліфікації вчиненого за іншими статтями Кримінального кодексу, або іншими частинами статті суд не вбачає.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинувачених суд на підставі частини другої ст.66 КК України визнає поведінку самого потерпілого, які спровокували обвинувачених на даний проступок.

Обставинами, що обтяжують вину обвинувачених відповідно до ст. 67 КК України, суд вважає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує крім обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання те, що обвинувачений: заподіяв потерпілому 3 синці, 3 садна, 3 крововиливи і дані тілесні ушкодження були спровоковані поведінкою самого потерпілого; раніше не судимий; за місцем реєстрації та проживання характеризується нейтрально; на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває. З огляду на це суд вважає за можливе призначити йому покарання у вигляді штрафу розміром п`ятдесять неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (850 гривень).

Обираючи покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд враховує крім обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання те, що обвинувачена: заподіяла потерпілому лише одну рану на голові і дане тілесне ушкодження було вчинене у співучасті з ОСОБА_5 та спровоковане поведінкою самого потерпілого; раніше не судима; за місцем реєстрації та проживання характеризується нейтрально; на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває. З огляду на це суд вважає за можливе призначити їй покарання у вигляді штрафу розміром сорок неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (680 гривень).

Запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не обирався.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчинені злочину передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, й призначити йому покарання у вигляді штрафу розміром п`ятдесять неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (850 гривень).

ОСОБА_6 визнати винною у вчинені злочину передбаченому ч.1 ст. 125 КК України, й призначити їй покарання у вигляді штрафу розміром сорок неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (680 гривень).

Речовий доказ: сірий компакт диск з відеозаписом конфлікту залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Перемишлянський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1