Справа № 466/4000/21
У Х В А Л А
іменем України

07 жовтня 2021 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5

склад учасників провадження :
прокурор ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
представник ЛВК № 30 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11
засуджений
(в режимі відеоконференцзв?язку) ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м. Львова в режимі відеоконференції спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» полковника вн. сл. ОСОБА_13 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_14 заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відповідно до вимог ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_12

встановив:

05.05.2021 року до Шевченківського районного суду м. Львова надійшло спільне клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» полковника вн. сл. ОСОБА_13 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_14 заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відповідно до вимог ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_12 .
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова 12.05.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи на 07.06.2021 року (а.с.15).
31.05.2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшов лист засудженого ОСОБА_12 в якому просить замінити невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі, оскільки став на шлях виправлення (а.с. 17).
07.06.2021 у судовому засіданні згідно Журналу судових засідань (а.с. 45-46).:
- представник ЛВК № 30 підтримала клопотання установи, просила задовольнити, та замінити засудженому ОСОБА_12 невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі;
- засуджений ОСОБА_12 підтримав клопотання установи та свою заяву, просив їх задовольнити та замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі, також зазначив, сподівається на поліпшення умов утримання ;
- адвокат ОСОБА_15 підтримала клопотання установи та заяву засудженого ОСОБА_12 , долучила характеристику, довідку про заохочення та стягнення, копію свідоцтва про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації за 2013 рік, 2014 рік, 2015 рік, копію атестату про повну загальну середню освіту від 30 травня 2015 року, та копію Цивільно правового договору № 13 від 04 січня 2015 року та копії Актів виконаних робіт до нього (а.с.33-44), просила задовольнити та замінити засудженому ОСОБА_12 невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі;
- прокурор зазначив, що до засудженого вже неодноразово застосовувалися пільги, своєю поведінкою не довів що став на шлях виправлення, також наголосив що засуджений має не сплачені за Вироком Львівського апеляційного суду від 22 березня 2010 року кошти на відшкодування моральної шкоди, матеріальної шкоди, також не сплачені витати за проведення експертиз на користь НДЕКЦ у розмірі 1565 грн, та ДНДЕКЦ МВС України 8607 грн., просив відмовити у задоволенні клопотання та заяви.
Засуджений пояснив суду, що частково погасив витрати на проведення експертизи, щодо решти несплачених коштів, зазначив, що виконавчі листи не надходили. Для надання документів на підтвердження часткової сплати коштів просив оголосити перерву.
04.08.2021 судове засідання відкладено (а.с.53);
05.08.2021 року в судовому засіданні згідно Журналу судових засідань (а.с. 58-59):
- засуджений зазначив, що працює на підприємстві, також зазначив, що на адресу суду мали надіслати документи на підтвердження сплати коштів за проведення експертизи.
Судом оглянуто ксерокопію квитанції № ПН 139 від 14 червня 2021 року на суму 2021, 50 грн., який 15.06.2021 року надійшов на адресу суду разом із листом від ОСОБА_16 (а.с.54-55).
Проте прокурором було наголошено про необхідність огляду оригіналу, оскільки копія не засвідчена в установленому законом порядку, у зв`язку із цим оголошено перерву.
22.09.2021 року в судовому засіданні згідно Журналу судових засідань (а.с. 72-74):
судом оглянуто Постанова про закінчення виконавчого провадження від 28.07.2021 року за виконавчим листом № 1-10/10 від 24.02.2011 року, яка надійшла 11 серпня 2021 року на адресу суду разом із листом від ОСОБА_16 (а.с.61-62);
судом оглянуто оригінал квитанції № ПН 139 від 14 червня 2021 року на суму 2021, 50 грн. (а.с. 65), оригінал Постанови про визначення розміру витрат виконавчого провадження від 09.09.2021 року (а.с.66), оригінал Постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27.07.2021 року (а.с. 67), оригінал Постанови про стягнення виконавчого збору від 27.07.2021 року (а.с. 68), які 16.09.2021 року надійшли на адресу суду разом із листом від ОСОБА_16 (а.с.64-68);
судом оглянута копія довідки про присвоєння робітничої кваліфікації яка 22.09.2021 року надійшла на адресу суду від начальника установи арештного дому «ЛВК №30» (а.с.71).
Адвокат ОСОБА_15 наголосила, що в ЛВК № 30 для засуджених погані умови перебування, тому сподіваються на поліпшення умов та у зв`язку із цим перевестися в інші умови утримання та просила оголосити перерву для підготування інформаційної довідки, щодо сплачених коштів.
06.10.2021 року судове засідання знято із розгляду, у зв`язку із перебуванням головуючого в складі колегії.
07.10.2021 року в судовому засіданні згідно Журналу судових засідань (а.с. 81-83):
Адвокат ОСОБА_15 надала суду пояснення по інформаційній довідці щодо сплачених коштів, просила її долучити до матеріалів справи.
Засуджений ОСОБА_12 пояснив суду, що по квитанціях кошти сплатила його мати ОСОБА_16 , щодо не сплачених коштів, то має намір сплачувати, також зазначив, що виконавчі листи на адресу установи не надходили, добровільно не сплачував.
Щодо заявленого адвокатом ОСОБА_15 клопотання про огляд сюжету від 27.08.2021 року передачі Магнолія TV про умови утримання засуджених в ЛВК №30, після з`ясування думки учасників, судом прийнято рішення про відмову у задоволенні такого клопотання, оскільки воно не має відношення до вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відповідно до вимог ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_12 , а лише стосується умов утримання засуджених, що не відноситься до компетенції суду в межах розгляду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі.
Заслухавши пояснення представника ЛВК №30 щодо підтримки поданого клопотання, думку засудженого на підтримку клопотання та його заяви про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, а також думку захисника адвоката ОСОБА_15 , яка просила задовольнити клопотання установи та заяву засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, а також позицію прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання ЛВК №30 та заяви засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі, оскільки має не сплачені за Вироком Львівського апеляційного суду від 22 березня 2010 року кошти на відшкодування моральної шкоди, матеріальної шкоди, також не сплачені витати за проведення експертиз на користь НДЕКЦ у розмірі 1565 грн, та ДНДЕКЦ МВС України 8607 грн., просив відмовити у задоволенні клопотання та заяви.
Судом встановлено, що ОСОБА_12 був засуджений 25 березня 2010 року апеляційним судом Львівської області
-за пп. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю,
-за ч. 4 ст. 187 КК України до 12 (дванадцяти) років позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;
-за ч.3 ст. 357 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити - довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч.2 ст. 71 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання невідбутої частини покарання за Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 22 грудня 2004 року у вигляді 1 (одного) року 8 (восьми) місяців 3 (трьох) днів позбавлення волі довічним позбавленням волі , остаточно призначити ОСОБА_17 покарання довічне позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду України від 18.01.2011 року Вирок апеляційного суду Львівської області від 25.03.2010 року змінено: пом`якшено покарання та засуджено до 16 (шістнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 12.02.2016 року на підставі ч.5 ст. 72 КК України зараховано термін попереднього ув`язнення з 05.12.2008 року до 18.01.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно ст. 82 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміні невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст. 82 КК України ОСОБА_12 підлягає після відбуття 2/3 строку покарання Станом на 23.04.2021 року відбув 14 років 6 місяців.
За час відбування покарання в місцях позбавлення волі у Львівському СІЗО ОСОБА_12 з 09.12.2008 року по 16.11.2010 року, з 25.11.20210 року по 16.01.2011 року, з 25.01.2011 року по 18.08.2011 року,
з 20.01.2012 року по 08.04.2012 року, з 19.08.2012 року по 06.12.2012 року,
з 08.04.2013 року по 07.072013 року, з 28.01.2014 року по 07.06.2014 року,
з 17.01.2019 року 30.01.2019 року - допустив тричі порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією СІЗО не заохочувався.
Перебуваючи у Київському СІЗО з 16.11.2010 року по 25.11.2010 року, з 16.01.2011 року по 25.01.2011 року, з 26.01.2013 року по 17.03.2013 року допустив одне порушення вимог режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. Адміністрацією СІЗО не заохочувався.
За час відбування покарання з 19.03.2011 року у Городищенській виправній колонії №96 допустив чотири порушення вимог режиму відбування покарання, за що чотири рази притягувався до дисциплінарної відповідальності. За сумлінне ставлення до праці адміністрацією установи заохочувався десять разів.
За час перебування з 30.01.2019 року у державній установі «Личаківська виправна колонія №30», був працевлаштований на виробництво установи у цеху № 2 у березні 2019 року(дільниця виготовлення електромереж). Порушень вимог режиму відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Адміністрацією установи заохочувався вісім разів.
Згідно квитанції № ПН 139 від 14 червня 2021 року сплатив 2021, 50 грн. за Постановою про визначення розміру витрат виконавчого провадження від 09.09.2021 року, Постановою про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 27.07.2021 року, Постановою про стягнення виконавчого збору від 27.07.2021 року.
Будь яких інших відшкодувань за Вироком суду не було сплачено.
Відповідно до змісту ст. 82 КК України: особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати не відбутого строку покарання, призначеного вироком.
У разі заміни не відбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі;
3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.
До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими статтею 81 цього Кодексу.
Якщо особа, відбуваючи більш м`яке покарання, вчинить новий злочин, суд до покарання за знову вчинений злочин приєднує не відбуту частину більш м`якого покарання за правилами, передбаченими у статтях 71 і 72 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» N 2 від 26.04.2002 року умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст. 82 КК України).

Суд під час судового засідання приділив особливу увагу поясненням засудженого та його представника про наміри заміни не відбутої частини покарання більш м`яким та з`ясував що таке необхідно для поліпшення умов утримання засудженого.

Рішення суду за результатом розгляду клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, а висновок суду про виправлення засудженого має ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно із ч. 8 ст. 131 КВК України, адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 п. 13 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Наявність у засудженого заохочень на думку суду не свідчить про те, що він довів своє виправлення, оскільки належне виконання засудженим законних вимог представників адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання, його належна поведінка є для нього обов`язком впродовж всього строку відбування покарання.
Крім того суд враховує, що засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий з призначенням покарань у виді позбавлення волі, із застосуванням іспитового строку, однак належних висновків для себе не зробив.
Провів у повному обсязі дослідження всіх обставини справи, врахувавши поведінку засудженого за весь період відбування покарання, його попередні судимості, характеристику, з врахуванням позиції всіх учасників, на думку суду засуджений ОСОБА_12 не довів того, що своєю поведінкою та сумлінним ставленням до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчив успішність процесу виправлення, не відшкодував маральної та матеріальної шкоди завданої злочином, не відшкодував у повній мірі витрати на залучення експертів.
Отже, судом не встановлено таких ґрунтовних даних про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним, та є можливим, наприклад, в умовах обмеження волі, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що засуджений став на шлях виправлення.

Питання про можливість заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді обмеження волі є правом, а не обов`язком суду.
На підставі викладеного та керуючись: ст. 82 КК України, ст.ст. 370, 372, 537, 539 КПК України, -
постановив:

У задоволенні спільного клопотання начальника установи начальника арештного дому державної установи «Личаківська виправна колонія №30» полковника вн. сл. ОСОБА_13 та голови спостережної комісії Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_14 заміну невідбутої частини покарання більш м`яким у виді обмеження волі відповідно до вимог ст. 82 КК України засудженому ОСОБА_12 - відмовити.
Апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали суду першої інстанції - протягом семи днів з дня її оголошення.
Апеляційна скарга подається на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, - через суд, який ухвалив судове рішення, а саме до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/.
Повний текст складено 11 жовтня 2021 року.

Суддя ОСОБА_1