Справа № 645/5205/20
Провадження № 1-кс/645/1870/21
У Х В А Л А
іменем України

22 грудня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах власника майна ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000167 від 07.08.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_4 , що діє в інтересах третьої особи власника майна ОСОБА_5 , звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з клопотанням про скасування арешту майна в кримінальному провадженні №0000167 від 07.08.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України, в якому просив скасувати арешт на майно шляхом заборони його відчуження, накладений ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 14.09.2020 на автомобіль КАМАЗ 53229, номер шасі (V1N) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 ..
В обґрунтування клопотання заявник посилався на те, що сектором дізнання ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000167 від 07.08.2020 за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом шахрайських дій щодо заволодіння автомобілем КАМАЗ 53229.
14 вересня 2020 року слідчим суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова у справі № 645/5205/20, провадження № 1-кс/645/1232/20, розглянуто клопотання дізнавача та задоволено його частково, накладено арешт на КАМАЗ 53229, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 , номер двигуна НОМЕР_3 , шляхом заборони його відчуження.
Підставою для застосування виду запобіжного заходу - арешт майна, слугувала необхідність збереження речових доказів та проведення судових експертиз.
Заявник наголосив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є єдиною та законною власницею автомобіля КАМАЗ 53229, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу 5676/20/026190 від 18.07.2020 року. Зазначений договір купівлі-продажу є дійсним, ніким не скасований, та відповідно до якого власницею сплачено грошові кошти.
Вже майже рік та два місяці власник майна позбавлений можливості вільно розпоряджатися своїм майном.
Наскільки відомо власнику арештованого майна, у кримінальному провадженні №0000167 від 07.08.2020 не прийнято жодного процесуального рішення, як то повідомлення про підозру або інших, передбачених ст. 283 КПК України.
ОСОБА_5 є добросовісним набувачем автомобіля КАМАЗ 53229, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_3 , сплатила за своє майно грошові кошти, результати досудового розслідування відсутні, ризики знищення речових доказів, що стали підставою для накладення арешту відсутні, у зв`язку з чим, на думку заявника, подальше застосування запобіжного заходу у вигляді арешту майна є недоречним.

Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, вважаючи його необгрунтованим та безпідставним.

В судовому засіданні заявник підтримав заявлене клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Із матеріалів клопотання вбачається, що сектором дізнання ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000167 від 07.08.2020 за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом шахрайських дій щодо заволодіння автомобілем КАМАЗ 53229.
Ухвалою слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 вересня 2020 року по справі № 645/5205/20, провадження № 1-кс/645/1232/20, частково задоволено клопотання дізнавача та накладено арешт на КАМАЗ 53229, номер шасі (VIN) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_5 , номер двигуна НОМЕР_3 , шляхом заборони його відчуження.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України- необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.
В поданому клопотанні заявник вказує на втрату актуальності накладення арешту на автомобіль з метою збереження речових доказів та надмірне обтяження прав власника на мирне володіння майном. Отже, слідчий суддя має встановити наявність/відсутність підстав для його подальшого застосування відповідно до тієї мети, яка була визначена в ухвалі, якою цей арешт накладений.
Як слідує із змісту ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.09.2020 року у справі № 645/5205/20 провадження 1-кс/645/1232/20, метою арешту майна є забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучене майно відповідає ознакам речових доказів.
В ч. 3 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як вбачається із вищевказаної ухвали слідчим суддею визнано можливим застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, враховуючи можливість забезпечення належного зберігання визначеного майна, яке є речовими доказами.
Разом з тим, накладення арешту на майно є тимчасовим позбавленням прав на нього у зв`язку з тим, що відповідні речі містять відомості, які мають значення для кримінального провадження. Відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження. З урахуванням досліджених обставин в цьому кримінальному провадженні станом на час накладення арешту на майно потреби досудового розслідування виправдовували саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.
Завданням кримінального провадження є серед іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також застосування належної правової процедури до кожного учасника (стаття 2 КПК України).
Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе, зокрема, до наслідків, які суттєво позначається на інтересах інших осіб (ч. 4 ст. 173 КПК України). Разом з тим, утримання органом досудового розслідування речей, правомірно належних особі на праві приватної власності, має бути спрямоване виключно на досягнення завдань кримінального провадження. Тому після проведення з вилученими речами всіх необхідних процесуальних дій (оглядів, експертних досліджень) і належної процесуальної фіксації виявленої доказової інформації, такі речі мають як найшвидше мають бути повернуті власнику. А зважаючи на ризик відчуження майна власником, накладення арешту шляхом заборони його відчуження та розпорядження є достатньо дієвим засобом забезпечення кримінального провадження.
Задовольняючи ухвалою від 14.09.2020 року по справі № 645/5205/20 частково клопотання про арешт майна, слідчий суддя застосував найменш обтяжливий спосіб арешту майна шляхом заборони його відчуження.
Як зазначив заявник в судовому засіданні, власниця майна автомобілю КАМАЗ 53229, номер шасі (V1N) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , ОСОБА_5 не позбавлена можливості користуватися цим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю. Спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (стаття 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Це обумовлює необхідність збереження майна, який є речовим доказом до його безпосереднього дослідження судом, або використання як доказів не безпосередньо вилучених предметів, а відомостей, отриманих внаслідок проведення з ними відповідних слідчих (розшукових) дій (наприклад, протоколів оглядів, висновків експертів).
Викладене свідчить про те, що в подальшому в застосуванні арешту майна, в частині користування ним, не відпала потреба.
З урахуванням наведено, слідчий суддя не дійшов висновку про відмову в задоволенні заявленого клопотання.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 170-174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000167 від 07.08.2020 року за ч. 1 ст. 190 КК України, про скасування арешту майна - залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 24 грудня 2021 року

Слідчий суддя