Справа №359/4547/20
Провадження №1-кп/359/205/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 вересня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі суду:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000943, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.04.2020 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч. 1 ст. 152 КК України, за наступних обставин.

Так, з 07.04.2020 року по 22.04.2020 року ОСОБА_11 за допомогою смс повідомлень та телефонних дзвінків систематично спілкувався на різні теми з ОСОБА_8

14.04.2020 року, ОСОБА_8 попросила ОСОБА_6 допомогти її родині у вирішенні фінансової проблеми, а саме у необхідності передачі їй грошових коштів, які мав переказати її батько на банківську картку ОСОБА_6 , оскільки члени її родини не мали можливості отримати кошти в м. Києві через карантинні обмеження. Вказане прохання ОСОБА_11 виконав того ж дня та передав ОСОБА_8 грошові кошти її батька в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області.

22.04.2020 року, ОСОБА_8 , знову звернулася з аналогічним проханням до ОСОБА_6 , який в свою чергу пообіцяв приїхати в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області та привезти їй грошові кошти.

22.04.2020 року близько 16 год. 30 хв., ОСОБА_11 , на власному автомобілі марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_1 прибув до с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, де за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_8 та передав останній грошові кошти її батька.

В цей час, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_8 з використанням геніталій.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_8 відвезти її до місця проживання на власному автомобілі марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_1 , на що остання погодилася.

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_11 , перебуваючи за кермом власного автомобілю марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_1 із ОСОБА_8 , без її згоди, виїхав за межі с. Вишеньки Бориспільського району Київської області та зупинився в лісосмузі вказаного населеного пункту.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_11 , перебуваючи у лісосмузі с. Вишеньки Бориспільського району Київської області, в салоні автомобілю марки «БМВ» номерний знак НОМЕР_1 , із застосуванням насильства, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, всупереч волі ОСОБА_8 , примусово зняв з останньої одяг та нижню білизну та проник своїм статевим членом до її геніталій.

Таким чином, ОСОБА_11 вчинив дії сексуального характеру, які пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування), тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 1 ст. 152 КК України.

Судовий розгляд даного кримінального провадження здійснено шляхом дослідження доказів обвинувачення та захисту, допиту свідків, допиту потерпілої й обвинуваченого.

За наслідками такого розгляду судом встановлено доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні указаного кримінального правопорушення із зазначеним формулюванням обвинувачення згідно обвинувального акту.

Доказами винуватості ОСОБА_6 є подані стороною обвинувачення письмові докази, допит обвинуваченого, допит потерпілої та свідка, оцінені судом в їх сукупності.

Так, допитаний у судовому засіданні 26.02.2021 року обвинувачений ОСОБА_11 показав, що познайомився з потерпілою в соціальній мережі «Інстаграм». Приблизно, через тиждень після їх знайомства, потерпіла запитала чи є у нього карта та чи зміг би він зняти готівку, яку йому перешлють на карту та привезти їй. Він погодився. Коли на карту надійшли кошти він того ж дня повіз їх потерпілій. Коли під`їхав, вона сіла до машини, поклала кошти до кишені та сказала, що бажає покататись на машині з ним, він погодився. Проїхавши приблизно хвилин 5-7 потерпіла взяла його з руку та попросила зупинитись. Після чого потяглась до нього та почала цілувати. Їх поцілунки перервав телефонний дзвінок. Після розмови по телефону він повідомив потерпілій, що має їхати по роботі. Під час розмови вона сказала, що бажає ще зустрітись з ним. Приблизно через тиждень під час спілкування потерпіла сказала що вони можуть зустрітись, оскільки знову потрібно їй передати кошти, які відправлять на його банківську карту. В день коли скинули кошти на його банківську карту він був в Чернігівській області та сказав потерпілій, що завезе кошти, як буде повертатись додому. Під`їхавши до місця зустрічі, на яке вказала потерпіла, відчинив вікно та бажав саме таким способом передати їй кошти, оскільки був дуже втомлений та не відпочивав майже добу. Потерпіла, в свою чергу, сіла у машину та запропонувала покататись, оскільки чекала на зустріч з ним. Він погодився, але сказав, що недовго, оскільки йому потрібно відпочивати. Вона вказала дорогу куди саме їхати. Через деякий час, попросила зупинитись та вони почали цілуватись та обійматись. Потерпіла попросила його пересісти до неї на сидіння. Коли він відчинив двері з її боку, перед цим поклавши свою жилетку на заднє сидіння машини, вона вже сиділа без футболки та штанів, запропонувала йому роздягтись, почала з себе знімати колготи та труси, а йому спустила штани до колін. Вона була збуджена, а тому зрозумівши її наміри, він її відштовхнув та сказав заспокоїтись і не робити цього. Після цього потерпіла почала плакати та на узбецькій мові ображати його. Він почав одягатись та дістав стілець з багажника та поставив для неї, в цей час вона вдягалась. Сказав їй, що потрібно познайомитись з її матір`ю спершу, оскільки їх традиції не дозволяють такої поведінки до весілля. Після цього підвіз її додому. Потерпіла взяла кошти, маску з машини, вийшла та почала йти швидким кроком. Хвилин через 20 зателефонувала йому її мати та почала кричати що він образив її доньку та зганьбив на весь Узбекистан. Його пояснень вона не слухала та повідомила, якщо він через 30 хвилин не приїде туди, куди вона скаже, аби вирішити дане питання, вони заберуть у нього машину і все, що у нього є. Після цього кинула слухавку. Він не розумів в чому справа, вирішив набрати потерпілу як приїде додому та запитати що сталось та по необхідності під`їхати вже завтра до неї, однак вона не брала слухавку, після чого він ліг спати. Після 12 години ночі потерпіла йому зателефонувала, коли він взяв слухавку, вона її поклала. Після цього був дзвінок у двері, відчинив, там була поліція, яка його затримала. Повернувшись додому після затримання активував усі месенджери на іншому телефоні та виявив те, що потерпілою багато чого видалено з їх спільного листування. Розповів усю ситуацію, що склалась своїй тітці та дядьку, оскільки батьки перебували в Узбекистані, після чого вони поїхали додому до потерпілої. Мати потерпілої не відчинила двері та в телефонному режимі повідомила їм, що все вирішує її чоловік, який наразі перебуває в Узбекистані, дала його номер телефону. Його батько, який теж перебував в Узбекистані, поїхав до батька потерпілої у Ташкент. Під час розмови батько потерпілої повідомив, що вони заберуть заяву з поліції, якщо їм дадуть 20 тисяч доларів, якщо ні, то він зробить так, аби його посадили у тюрьму. Батько не звертався до поліції з заявою щодо вимагання коштів. За час перебування під домашнім арештом, потерпіла писала лист на портал Президента скаргу. Додатково просив звернути увагу на те, що наразі багато таких випадків в Узбекистані, коли таким шляхом наговорюють дівчата на хлопців, маючи на меті ціль отримати майно. Вину у вчиненому не визнає, цивільний позов теж.

Допитаний у судовому засіданні 11.01.2021 року свідок ОСОБА_10 показала, що потерпіла в даному кримінальному провадженні являється її донькою. Їй було відомо, що донька переписується з обвинуваченим в соціальних мережах, але особисто познайомилася з ним після ситуації, яка склалася. Так як під час карантину її чоловік зі старшим сином перебували в Узбекистані та не могли повернутись деякий час, він періодично пересилав кошти їй з дітьми. Однак, оскільки вони не являються громадянами України, для їх отримання потрібно було просити знайомих, які мають банківську карту. Завжди в цьому питанні їм допомагала колега чоловіка. Однак вона проживала в іншій області та через карантину не могла зняти кошти та привезти їм, тому вона запитала доньку чи має та знайомих, які могли би їм допомогти. Донька в свою чергу попросила про допомогу ОСОБА_12 . Перший раз, коли ОСОБА_12 привіз кошти, все було добре. Через два тижні звернулись знову до нього за допомогою. Донька пішла до нього на зустріч, а через деякий час повернулась уся в сльозах та розповіла що ОСОБА_12 під час зустрічі завіз її у ліс, закрив двері та вікна, застосовуючи силу зняв з неї одяг та згвалтував. Телефонувала ОСОБА_12 , однак не могла додзвонитись, а коли додзвонилась він її не чув. Також, не могла додзвонитись чоловіку в Узбекистан, після чого зателефонувала у поліцію. У доньки на руках та на шиї були синці, одяг був розірваний. Того дня вона була в джинсах, кофті та кожаній куртці. Додатково повідомила, що до них приїхала тітка та дядько ОСОБА_12 через декілька днів, однак вона їм двері не відчинила, а в телефонному режимі повідомила, що рішення приймає чоловік. Після даного випадку, донька стала дуже замкнутою, ні з ким не спілкується. До лікаря-психолога не звертались, оскільки доньці важко це все заново згадувати.

Допитана у судовому засіданні 11.01.2021 року потерпіла ОСОБА_13 показала, що познайомилася з обвинуваченим в соціальній мережі «Інстаграм», він написав їй. Перша їх зустріч відбулась 7 квітня, через те, що їй потрібна була його допомога. Мати знала куди вона іде і з ким у неї зустріч, знала його ім`я. Під час зустрічі сиділи у машині спілкуватись та знайомились ближче. Була спокійна з ним через те, що знала, що у нього є дівчина та він її показував їх спільне фото. Потім забрала кошти, подякувала та пішла додому. Після зустрічі спілкувались в соціальних мережах та по телефону. Потім звернулась до ОСОБА_12 за допомогою вдруге. Коли під`їхав до місця зустрічі сказав сісти до машини, він перерахує гроші, однак він розвернувся та поїхав в бік с. Гора та лісу. На зауваження щодо необхідності повернутись додому сказав що не довго посидять та поїдуть. Під час сидіння в машині почав говорити що вона належить йому, на її зауваження реагував агресивно, зачинив двері та вікна, почав чіплятись до неї, роздягати з застосуванням сили. Факт проникнення був, однак ОСОБА_12 зупинився коли побачив кров. Після цього дістав з багажника стілець та посадив її на нього, а сам почав витирати сидіння. Кричав на неї аби заспокоїлась та відвіз додому, давши маску та сказав аби прикрила заплакане обличчя. Повернувшись додому все розповіла матері. Мати спочатку телефонувала ОСОБА_12 , розуміючи, що не має сенсу зателефонувала у поліцію. Приїхала поліція та швидка, оглянули її, забрали та робили експертизу. Додатково повідомила, що це був єдиний її досвід статевих відносин. Даний випадок відобразився на її психологічному стані, вона стала замкнута. Після того як ОСОБА_12 відпустили після затримання він її писав у соціальних мережах, просив вибачення та освідчувався у коханні. Протокол допиту від 22.04.2020 року підтримує повністю. Цивільний позов підтримує.

З урахуванням викладених вище показів обвинуваченого, потерпілої та свідка, та з урахуванням досліджених письмових доказів, суд вважає винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.152 КК України доведеною.

Так, крім показів обвинуваченого, потерпілої та свідка доказами вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 152 КК України, є також докази сторони обвинувачення, що подані прокурором, а саме:

-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 22.04.2020 року (т. 1 а.с. 123), з якого вбачається, що ОСОБА_11 22.04.2020 року 0 17 год. 30 хв. вступив у статеві відносини з ОСОБА_8 всупереч її волі з застосуванням насильства;

-протокол огляду місця події від 22.04.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , з ілюстративною таблицею до даного протоколу (т. 1 а.с. 125-136);

-протокол обшуку від 23.04.2020 року за адресою: АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 137-140);

-протокол обшуку транспортного засобу марки «BMW», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 від 23.04.2020 року (т. 1 а.с. 142-144);

-флеш накопичувачі до протоколів обшуку від 23.04.2020 року (т. 1 а.с. 148-149);

-висновок судово-медичної експертизи №62 на ім`я ОСОБА_6 від 23.04.2020 року (т. 1 а.с. 152), згідно якого будь-яких пошкоджень не виявлено;

-висновок судово-медичної експертизи №61 на ім`я ОСОБА_13 від 22.04.2020 року (т. 1 а.с. 155-156), згідно якого у Юсупової Нігіни Бону Мухамаджон Кізі наявні тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, можливо в час та за обставин вказаних у постанові та самою освідуваною, кожне окремо та в сукупності, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; розрив дівочої пліви може відповідати періоду скоєння насильницького статевого акту, і враховуючи вік потерпілої вона статевої зрілості досягла;

-протокол огляду транспортного засобу марки «BMW», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 від 07.05.2020 року (т. 1 а.с. 213-215);

-флеш накопичувач до протоколу огляду від 07.05.2020 року (т. 1 а.с.217);

-протокол огляду мобільного телефону «Ксіомі 5+» від 22.04.2020 року, який знаходиться в силіконовому чохлі та має IMEI: НОМЕР_2 з додатками переписок між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим (т. 2 а.с. 1-44);

-протокол огляду мобільного телефону «iPhone XS Max», ІМЕІ НОМЕР_3 від 19.05.2020 року, вилученого 23.04.2020 року в ході обшуку, з диском для лазерних систем зчитування (т. 2 а.с. 48-49);

-протокол огляду вилучених речей у потерпілої та підозрюваного від 31.05.2020 року з фото таблицями (т. 2 а.с. 52-55) тощо.

На думку суду досліджені судом докази узгоджуються з наданими поясненнями свідка та потерпілої, а тому суд приймає їх до уваги та в основу обвинувального вироку.

Підстав для визнання указаних вище доказів недопустимими в порядку ст. 89 КПК України, судом не встановлено.

Так, допитані свідок та потерпіла достовірно підтверджують факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України саме ОСОБА_14 .

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд визнає, що потерпіла ОСОБА_8 та допитані у справі свідок давали правдиві показання, які відповідають встановленим судом фактичними обставинам кримінального правопорушення та підтверджуються дослідженими у справі письмовими доказами.

Факт вчинення ОСОБА_14 дій сексуального характеру, які пов`язані із вагінальним проникненням в тіло ОСОБА_8 з використанням геніталій, без добровільної згоди останньої (зґвалтування) повністю підтверджується письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Тому, на думку суду, вина ОСОБА_6 доведена стороною обвинувачення повністю.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв до уваги та вважає їх доказами саме обвинувачення особи.

Суд дійшов до переконання, що у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Беззаперечними доказами винуватості ОСОБА_15 є покази самої потерпілої, її матерів та висновок судово-медичної експертизи від 22.04.2020 року №61, які беруться судом в основу саме обвинувального вироку.

Покази ж обвинуваченого з цього приводу суд оцінює критично та вважає їх способом захисту та уникнення від відповідальності за вчинене протиправне діяння.

Таким чином, вчинення ОСОБА_14 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження

Крім зазначених вище доказів в судовому засіданні дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі та речові докази.

Розгляд кримінального провадження здійснювався судом в межах пред`явленого ОСОБА_16 обвинувачення, зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, підстав для цього судом не встановлено.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 152 КК України, як дії сексуального характеру, які пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи (зґвалтування).

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

ОСОБА_11 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення злочину. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що він вчиняє протиправні дії, які містять ознаки злочину. Таким чином, вчинене ОСОБА_14 кримінальне правопорушення є закінченим.

З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_11 повинен бути засуджений за ч. 1 ст. 152 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_16 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, визначеного санкцією ч. 1 ст. 152 КК України.

Так, санкцією ч. 1 ст. 152 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років, а тому вчинене обвинуваченим ОСОБА_14 кримінальне правопорушення, у відповідності до вимог ст. 12 КК України, є нетяжким злочином.

Також судом враховується те, що дані злочини є умисними.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено, про них не зазначив і прокурор в обвинувальному акті.

Також аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 вказує на те, що він має місце реєстрації та проживання, неодружений, офіційно не працевлаштований, не судимий, згідно характеристики, виданої за місцем проживання характеризується з позитивного боку. Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Враховуючи вищевикладене, при призначенні обвинуваченому покарання, необхідного та достатнього для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд вважає, що за ч. 1 ст.152 КК України, ОСОБА_16 слід призначити покарання у виді чотирьох років позбавлення волі.

В той же час Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого (нетяжкий злочин) ОСОБА_14 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого (раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався), зокрема способу життя, характеризуючи його данні, його вік, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини свідчать про можливість призначення покарання з іспитовим строком, оскільки на думку суду, перевиховання ОСОБА_17 можливе без ізоляції від суспільства, безпосередньо під наглядом державних органів влади.

Зазначене у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_15 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в три роки з визначенням відповідних обов`язків судом, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, оскільки таке покарання буде відповідати вимогам закону та особі винного, а також тяжкості вчиненого ним злочину.
Підсумовуючи все вище зазначене, суд вважає, що саме дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат судом не встановлено

Арешт запроваджений згідно ухвали суду від 24.04.2020 року на вилучені в ході обшуку автомобіля марки «BMW», моделі «523 і» 2008 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , а саме куртку зеленого кольору, куртку джинсову синього кольору, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль марки «BMW», моделі «523 і» 2008 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_5 , чорного кольору та комплект ключів до нього, слід залишити в силі до набрання вироком суду законної сили, а також з метою відшкодування завданої шкоди в рахунок погашення цивільно-правових зобов`язань перед потерпілою стороною.

Арешт згідно ухвали суду від 28.04.2020 року на вилучені в ході огляду місця події від 22.04.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 : джинси блакитного кольору, футболку чорного кольору, капронові колготки бежевого кольору, жіночі труси сірого кольору з плямами бурого кольору, змиви з правої та лівої руки, змиви з правого боку шиї, куртку чорного кольору - після набрання вироком суду законної сили підлягає скасуванню.

Також, в ході розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_8 подано позовну заяву про відшкодування моральної шкоди, згідно якої вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на її користь 500 000 грн. 00 коп.

З цього приводу прокурор підтримав заявлений цивільний позов. Обвинувачений та його захисник цивільний позов потерпілої не визнали зважаючи на те, що обвинувачений вину у вчиненні даного кримінального правопорушення не визнає.

На думку суду, цивільний позов підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Також, суд звертає увагу, що ВСУ у постанові по справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 р. зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

Крім того, у відповідності до ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань, має право на відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Крім того, потерпілі мають право на відшкодування шкоди, завданої їм злочином.

У цьому зв`язку, суд вважає наведені доводи позивача (потерпілої) частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

У позовній заяві, сума, яку бажає стягнути потерпіла ОСОБА_8 з обвинуваченого є сумою в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У цьому зв`язку, суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Встановлено, що у зв`язку з заподіянням обвинуваченим дій сексуального характеру, які пов`язані із вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої (зґвалтування), остання отримала душевне страждання та психологічну травму. Так, потерпіла стала замкнутою та у неї відбулись суттєві зміни в стосунках із оточуючими людьми, зокрема чоловіками. Дивлячись на те, що потерпіла ОСОБА_8 являється узбечкою вона боїться, що у майбутньому не зможе стати дружиною та відчути радість материнства, так як відповідно із традицією, релігією її народу, жінка має бути незайманою до шлюбу.

Однак, зважаючи на заявлений їх розмір, суд вважає, що вони є завищеними, а тому підлягають лише частковому відшкодуванню, в межах доведеного позивачами.

Тому, на думку суду, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_8 , повинен становити 350000 грн. 00 коп. за рахунок обвинуваченого. В іншій частині позовні вимоги потерпілої є недоведеними.

Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивача у заявлених розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілої, - з іншого.

У цьому зв`язку позовні заяви ОСОБА_8 підлягають частковому задоволенню.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обрано, підстави для його обрання, на думку суду, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 122, 318, 322, 342-351, 358, 363-368, 473-475 КПК України, ст. 15, 27, 50, 65, 66, 69, 69-1, 75-77, 152 КК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 3 (три) роки, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі території України без дозволу органу пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_16 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто 20.09.2021 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 ), - 350000 (триста п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування завданої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Юсупової Нігіни Бону Мухамаджон Кізі відмовити.

Речові докази, після набрання вироком суду, законної сили, а саме: джинси блакитного кольору, футболку чорного кольору, капронові колготки бежевого кольору, жіночі труси сірого кольору з плямами бурого кольору, змиви з правої та лівої руки, змиви з правого боку шиї, куртку чорного кольору, - знищити; куртку зеленого кольору, куртку джинсову синього кольору повернути власнику ОСОБА_16 .

Після набрання вироком суду законної сили скасувати арешт запроваджений згідно ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2020 року на вилучені в ході огляду місця події від 22.04.2020 року за адресою: АДРЕСА_3 : джинси блакитного кольору, футболку чорного кольору, капронові колготки бежевого кольору, жіночі труси сірого кольору з плямами бурого кольору, змиви з правої та лівої руки, змиви з правого боку шиї, куртку чорного кольору, та на підставі ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2020 року на куртку зеленого кольору, куртку джинсову синього кольору.

Дію арешту згідно ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24.04.2020 року на автомобіль марки «BMW», моделі «523 і» 2008 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , чорного кольору та комплект ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , - залишити до виконання рішення суду в частині позовних вимог потерпілої на суму 350 000 грн. 00 коп.

Звернути стягнення на автомобіль марки «BMW», моделі «523 і» 2008 року випуску, реєстрацій номер НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , чорного кольору, що належить ОСОБА_16 на праві власності в рахунок погашення цивільного позову потерпілої ОСОБА_13 .

Внести до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, відомості про ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Самарканд Республіки Узбекистан, громадянина Республіки Узбекистан.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги, в порядку, визначеному КПК України.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1