ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3128/21 Справа № 205/5994/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000082 за апеляційною скаргою прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокурору, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокурору.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції посилався на те, що у обвинувальному акті, складеного відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація злочинів, інкримінованих обвинуваченим, однак у ньому не відображені всі елементи складу злочинів, у вчинені яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Крім того, судом встановлено, що під час відкриття матеріалів кримінального провадження, стороною захисту заявлялись клопотання про надання матеріалів кримінального провадження в перекладі на зрозумілу мову обвинуваченим, однак вони отримали відмову з посиланням на відсутність коштів. Таким чином, обвинуваченим матеріали кримінального провадження не відкриті, що підтверджується раніше наданими суду документами (які також з незрозумілих підстав були вилучені з матеріалів справи) та є грубим порушенням права обвинувачених на захист. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово пояснював суду, що під час навчання у школі, він вивчав узбецьку мову та правопис «кирилицею», в той час як обвинувальний акт переведено на узбецьку мову «латиницею», якої він взагалі не вивчав та не розуміє. Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_9 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 11 лютого 2020 року, в якій ним зроблені записи, на думку колегії суддів, узбецькою мовою, однак значення цього тексту не зрозуміле, оскільки відсутній його переклад.
Також судом першої інстанції зазначено, що у доданому до зазначеного обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені, крім іншого, протоколи допиту свідків, однак не зазначені адреси допитаних свідків та засоби зв`язку, що заздалегідь унеможливлює їх виклик судом у разі прийняття рішення про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.
Крім того, доданий до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування не підписаний слідчим.
Разом з тим, як вбачається з обвинувального акту, а саме з формулювання обвинувачення, найбільш тяжким злочином, який інкримінований ОСОБА_8 , є злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України та який згідно зі сформульованим обвинуваченням, вчинений у серпні-жовтні 2016 року у м.Дніпро Дніпропетровської області, при цьому, жодних даних про те, що зазначений злочин вчинено на території саме Ленінського районного суду м.Дніпропетровска, сформульоване таким чином обвинувачення не містить.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для його розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повністю відповідає вимогам КПК України, та містить усі необхідні відомості, зазначені в ст. 291 КПК України, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення тощо.
Також прокурор зазначає, що до обвинувального акта додано реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки підозрюваних про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування, а також їх переклад з української мови на російську та узбецьку, які розуміють та якими володіють обвинувачені.
Прокурор вказує, що у своєму рішенні суд не зазначив, в чому саме полягала невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
Разом з цим, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення не досліджуються у підготовчому судовому засіданні (не розглядаються по суті) та можуть бути оцінені виключно під час судового засідання.
Крім того, офіційною мовою в Республіці Узбекистан є узбецька мова, та у всіх школах Республіки Узбекистан навчання здійснювалося узбецькою мовою «латиницею», тому ствердження обвинуваченого, що він не розуміє узбецьку мову «латиницею» не відповідає дійсності, оскільки він навчався у школі саме цією мовою. Також, під час досудового розслідування слідчим СУ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області під відеозапис допитано підозрюваних ОСОБА_9 (протоколи допиту від 28.11.2017 та 10.01.2018, п.п. 70, 71 реєстру матеріалів досудового розслідування) та ОСОБА_8 (протоколи допиту ОСОБА_10 ( ОСОБА_8 ) від 27.11.2017 та 11.01.2018, п.п. 76-77 реєстру матеріалів досудового розслідування), які у присутності захисника та перекладача повідомили, що бажають давати покази російською мовою, про що складено відповідні протоколи допиту, у яких вони розписалися. При цьому, будь-яких зауважень та доповнень до протоколу не вносили, зокрема щодо того, що не розуміють російську мову.
Крім цього, із змісту протоколів за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування п.п. 102-133, вбачається, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 спілкуються між собою та з іншими особами російською мовою.
Теж, ОСОБА_8 написав власноруч заяви російською мовою слідчому СВ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області ОСОБА_11 з проханням надати йому для ознайомлення матеріали кримінального провадження російською мовою та про перенесення дати ознайомлення з матеріалами провадження через погане самопочуття.
При цьому, у матеріалах кримінального провадження містяться документи, що підтверджують повноваження перекладачів на здійснення перекладу з української на російську мову та з російської на узбецьку. Також, вказані перекладачі попереджені про кримінальну відповідальність щодо здійснення ними повноти та достовірності перекладу обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Разом з цим, стороною обвинувачення відкрито усі матеріали досудового розслідування стороні захисту відповідно до вимог ст. 290 КПК України у присутності захисників, перекладачів з української мови на російську та з російської мови на узбецьку та двох понятих, про що складені відповідні протоколи, які внесені до реєстру матеріалів досудового розслідування (п.п. 134-145).
Крім цього, факт вручення прокурором обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_8 зафіксовано на відеозапис за участю понятих, про що зазначено в розписці про отримання обвинуваченим обвинувального акта та реєстру. Також, до обвинувального акта відповідно до п. З ч. 4 ст. 291 КПК України додано копії розписок підозрюваними ОСОБА_9 та ОСОБА_8 копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.
Також прокурор зазначає, що законодавцем не передбачено внесення інших даних, ніж ті, що передбачені ч. 2 ст. 109 КПК України, до реєстру матеріалів досудового розслідування, в тому числі даних щодо місця проживання та номерів телефонів свідків.
Стороною обвинувачення відповідно до вимог ч. 1 ст. 293 КПК України надано копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваним та їх захиснику, встановлено, що вказані реєстри підписані слідчим. Однак, сторона обвинувачення вважає, що відповідно до вимог ст. 109 КПК України підпис слідчого не є обов`язковим у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Крім того, у обвинувальному акті зазначено місце вчинення кримінального правопорушення, а саме більш тяжке кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 258-3 КК України, яке вчинене ним за адресою: м. Дніпро, вул. Григорія Сковороди, 69 в адміністративних межах Новокодацького району міста Дніпра (до 2015 року - Ленінський район), а отже, кримінальне правопорушення відноситься до територіальної підсудності Ленінського районного суду міста Дніпропетровська.
Однак, судом першої інстанції в мотивувальній частині вказаного судового рішення «вирвано» з контексту виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті та надано передчасну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: «...відвідування. ОСОБА_8 осіб, які проживали в орендованому будинку не утворює не тільки складу злочину, передбаченого ст. 258-3 КК України, а й будь-якого іншого, передбаченого Особливою частиною КК України...», оскільки конкретність та доведеність обвинувачення досліджуються під нас судового розгляду та оцінюються судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення і не можуть бути предметом оцінки під час підготовчого судового засідання.
При цьому, прокурор зазначає, що судом першої інстанції, не взято до уваги, що у пунктах 95-96 розділу II «Прийнятих під час досудового розслідування процесуальних рішень» реєстру матеріалів досудового розслідування зазначено серед переліку «обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 20.08.2018 з додатками та з матеріалами судової справи № 205/5994/18 в 2 томах» та «обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 06.03.2019 з додатками та з матеріалами судової справи № 205/5999/18 в 1 томі», однак вказані обвинувальні акти та матеріали судових справ разом із новим обвинувальним актом до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська не скеровувалися, оскільки, відповідно до вимог ст. 291 КПК України, надання суду інших документів, ніж тих, що зазначені у цій статті, до початку судового розгляду забороняється.
При цьому, судом першої інстанції ставиться питання про вилучення ухвали Дніпровського апеляційного суду, однак цим судом не взято до уваги, що апеляційна скарга прокурора на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 25.06.2019 про повернення обвинувального акта не розглядалася по суті, оскільки, на думку апеляційного суду, стороною обвинувачення пропущені строки на апеляційне оскарження, які поновленню не підлягають.
Позиції учасників судового провадження.
В судовому засіданні прокурор підтримала доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, просила її задовольнити в повному обсязі.
Захисник заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити на ряду із іншим, такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; дату та місце його складення та затвердження. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта зокрема додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).
Виходячи з наведених вимог закону, обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення, у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню під час судового розгляду.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Разом з цим, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення по суті є консистенцією усього обвинувального акта, та їх правильне відображення має значення не тільки для аргументації висновків слідчого, прокурора, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді, а також для реалізації права особи на захист.
Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення є обґрунтованими.
Як вбачається з матеріалів провадження, 14 січня 2019 року та 25 червня 2019 року, ухвалами Ленінського районного суду м. Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.332 ч.3, 258-3 ч.1, 27 ч.5, 14 ч.1-258 ч.2, 358 ч.3, 27 ч.5-358 ч.3 КК України, ОСОБА_9 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст.ст.332 ч.3, 358 ч.3, 27 ч.5-358 ч.3 КК України, двічі повертався прокурору прокуратури Київської області як такий, що не відповідає вимогам КПК України. При цьому, у зазначених ухвалах суду містились вказівки на конкретні недоліки, які унеможливлювали призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та підлягали усуненню прокурором.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 лютого 2019 року, апеляційна скарга прокурора на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2019 року повернута особі, яка її подала.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року апеляційна скарга на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2019 року повернута особі, яка її подала.
Однак, ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2019 року та 25 червня 2019 року про повернення обвинувального акту прокурору, які набрали законної сили, не були виконані прокурором, оскільки як вбачається зі змісту обвинувального акта, складеного відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , в ньому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація злочинів, інкримінованих обвинуваченим, проте у ньому не відображені всі елементи складу злочинів, у вчинені яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не висунуто обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованих їм злочинів, оскільки під час відкриття матеріалів кримінального провадження, ними заявлялись клопотання про надання матеріалів кримінального провадження в перекладі на зрозумілу мову, однак вони отримали відмову з посиланням на відсутність коштів. Таким чином, обвинуваченим матеріали кримінального провадження не відкриті, що підтверджується раніше наданими суду документами (які також з незрозумілих підстав були вилучені з матеріалів справи) та є грубим порушенням права обвинувачених на захист. Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 неодноразово пояснював суду, що під час навчання у школі, він вивчав узбецьку мову та правопис «кирилицею», в той час як обвинувальний акт переведено на узбецьку мову «латиницею», якої він взагалі не вивчав та не розуміє. Зазначені обставини підтверджуються розпискою ОСОБА_9 про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування від 11 лютого 2020 року, в якій ним зроблені записи, на думку колегії суддів, узбецькою мовою, однак значення цього тексту не зрозуміле, оскільки відсутній його переклад.
Разом з тим, у доданому до зазначеного обвинувального акту реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені, крім іншого, протоколи допиту свідків, однак не зазначені адреси допитаних свідків та засоби зв`язку, що заздалегідь унеможливлює їх виклик судом у разі прийняття рішення про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.
До того ж, колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції стосовно того, що не зрозуміло, у зв`язку з чим прокурор, всупереч встановленому КПК України порядку, вирішив питання територіальної підсудності зазначеного кримінального провадження саме Ленінському районному суду м. Дніпропетровська, оскільки як вбачається з формулювання обвинувачення, найбільш тяжким злочином, який інкримінований ОСОБА_8 , є злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України та який згідно зі сформульованим обвинуваченням, вчинений у серпні-жовтні 2016 року у м. Дніпро Дніпропетровської області, при цьому, жодних даних про те, що зазначений злочин вчинено на території саме Ленінського районного суду м. Дніпропетровска, сформульоване таким чином обвинувачення не містить.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.
При цьому, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення скарги прокурора, оскільки вважає, що висновки суду не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, а встановлені недоліки дійсно перешкоджають судовому розгляду, а також вказані в апеляційній скарзі доводи були відомі суду першої інстанції, оскільки обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору для усунення недоліків із зазначених підстав, які не були виконані прокурором.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги прокурора та залишенні оскаржуваної ухвали без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2021 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 258-3, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України, ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України повернуто прокурору залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4