Дата документу 28.10.2021 Справа № 320/8232/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 320/8232/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1377/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

особи, щодо якої вирішується питання про зміну застосованого примусового заходу медичного характеру ОСОБА_8 за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 28 жовтня 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у закладі з надання психіатричної допомоги із загальним режимом нагляду відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться заява Директора комунального некомерційного підприємства «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_9 , про зміну примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_8 , яка обґрунтована наступним. Громадянин ОСОБА_8 , 1978 року народження, знаходиться на обліку лікаря психіатра з 2013 року. Неодноразово проходив стаціонарне лікування з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно параноїчний синдром. Виражений емоційно вольовий дефект». Двічі був госпіталізований у примусовому порядку, оскільки не давав добровільної згоди на госпіталізацію та лікування у закладі з надання психіатричної допомоги, та за своїм психічним станом виявляв небезпеку для себе та оточуючих. Останнє стаціонарне лікування з 27.11.2016 року по 04.05.17 року. З 27.03.2017 року визнаний інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням. 16.08.2017 року в ході виниклої сварки зі своєю матір`ю ОСОБА_10 наніс матері значну кількість ударів ножем в область тулуба та шиї, від яких того ж дня настала смерть ОСОБА_10 на місці події. 04.10.2017 року ОСОБА_8 був оглянутий судово експертною комісією КУ «Запорізька обласна психіатрична лікарня» ЗОР, згідно висновку якої ОСОБА_8 страждав та страждає на теперішній час на психічний розлад у формі параноідної шизофренії, безперевний перебіг, змішаний дефект особистості (психопатоподібний, емоційно вольовий, параноідний). За своїм психічним станом він не міг та не може усвідомлювати свої дій та керувати ними. На підставі ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.11.2017 року відносно ОСОБА_8 застосовано примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. При надходженні пацієнт поводився підозріло, на запитання відповідав із роздратуванням. Стосовно скоєного злочину із гнівом повідомив, що «мати вставила чіп у потилицю, або керувати мною…ось і довелося її завалити». Також висловлював маячні ідеї стосовно наявності в нього венеричного захворювання, стверджував, що працівники «вводять миш`як з метою вбивства». Критики до свого стану не мав. ОСОБА_8 неодноразово на підставі ухвал суду примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом було продовжено. Перебуваючи на лікуванні у психіатричному відділенні чоловічому перший час залишався агресивним, постійно висував претензії до мед. Персоналу з приводу необґрунтованої госпіталізації, заявляв, «що довелося усунути мати, інакше вона б вбила мене, у мене не було іншого виходу». Крім того стверджував, що йому «лікарі колють миш`як, хочуть убити… у в`язниці кололи різнокольорові ліки і вже заразили сифілісом», показував нижню білизну і заявляв, що на ній «є виділення». Після лікування став спокійніший, значно зменшилась частота афективних спалахів. При цьому, незважаючи на високі дози антипсихотичних препаратів, зберігались маячні ідеї стороннього впливу, внаслідок чого після закінчення шестимісячного терміну лікування вищезазначені примусові заходи медичного характеру було продовжено. На даний момент під час огляду пацієнт доступний контакту, орієнтований у місці, часі та власній особистості. На запитання відповідає по суті. Стверджує, що на той момент думав «что другого выхода нет, думал, что смогу доказать это в суде». На даний час «чип в голове не ощущает», не може сказати яким чином він зник. Мислення залишається паралогічним. У психічному статусі переважають прояви дефекта особистості у вигляді емоційної тьмяності, гіпомімічності, обмеженості кола інтересів. Про скоєне особливо небезпечне діяння говорить спокійно, намагається раціонально пояснити свій вчинок. Слухових та зорових розладів сприйняття не виявляє. Маячні ідеї втратили актуальність та не керують поведінкою хворого. Критика до свого стану і скоєного правопорушення сформована частково. ОСОБА_8 25.06.2021 року був оглянутий комісією лікарів психіатрів КНП «Мелітопольський ЗНПД» ЗОР, яка дійшла висновку, що хворому можна виставити діагноз: «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, виражений дефект змішаного типу (психопатоподібний, емоційно вольовий, параноідний)». Враховуючи суттєве поліпшення психічного стану, дезактуалізацію маячних ідей, відсутність фактів порушення режиму перебування у відділенні та агресивних тенденцій протягом останніх 6-ти місяців, позитивний ефект від призначеної терапії та відсутність побічних реакцій, комісія дійшла до висновку, що психічний стан хворого ОСОБА_8 є стабільним. У зв`язку з цим комісія дійшла висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує змінення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви директора комунального некомерційного підприємства «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_9 про зміну примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_8 .

Продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у закладі з надання психіатричної допомоги із загальним режимом нагляду відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що достатніх даних для прийняття рішення про задоволення заяви про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку матеріали справи не містять, і в ході судового розгляду даної справи здобуто не було.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі захисник, не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального законодавства.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що заява про зміну заходів медичного характер уґрунтується на підставі акту комісії лікарів-психіатрів, яка дійшла висновку про суттєві поліпшення психічного стану ОСОБА_8 та можливість зміни примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги.
Крім того, ОСОБА_8 раніше не притягався до кримінальної відповідальності, наявна у нього психіатрична хвороба є невиліковною та потребує періодичних оглядів хворого, яка надаватиметься в умовах амбулаторного лікування, він є особою з інвалідністю 2 групи з виплатою щомісячного грошового утримання та є придатним для праці з можливістю забезпечення життєвих потреб за власний рахунок. Також він має зареєстроване місце проживання у АДРЕСА_1 . А тому у суду першої інстанції були підстави для зміни йому примусового заходу медичного характеру.
Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву директора комунального некомерційного підприємства «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_9 про зміну примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_8 .

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_8 та його захисник у судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечував проти доводів та вимог апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши надані матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції вказані вимоги процесуального закону виконав належним чином та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Так, згідно положень ч.ч.1, 3 ст.514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), де тримається дана особа. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

За положеннями частини першої статті 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію.

Згідно зі ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 3 червня 2005 року № 7 за змістом ст.95 КК України, ст.19 Закону «Про психіатричну допомогу» зміна примусового заходу медичного характеру може полягати лише в його пом`якшенні у зв`язку з поліпшенням психічного стану особи (наприклад, у переведенні її з психіатричного закладу з посиленим наглядом до закладу зі звичайним наглядом) чи у скороченні строку перебування у психіатричному закладі.

З наведеного вбачається, що для зміни виду примусового заходу медичного характеру на м`якіший (у даному випадку надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку) необхідне таке покращення психічного стану особи, при якому вона не становитиме очевидної небезпеки для себе або інших осіб.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться на обліку лікаря психіатра з 2013 року. Лікувався неодноразово з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, галлюцинаторно параноідний синдром. Виражений емоційно вольовий дефект. Двічі був госпіталізований у примусовому порядку, оскільки за своїм станом виявляв небезпеку для себе та оточуючих. З 27.03.2013 року визнаний інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням.

Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області розглядалось клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, особи без постійного джерела доходів, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 жовтня 2017 року клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у вигляді поміщення до психіатричного закладу відносно ОСОБА_8 було задоволено. Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» Запорізької обласної ради строком на 60 днів.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2017 року відносно ОСОБА_8 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 травня 2018 року ОСОБА_8 було продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2019 року ОСОБА_8 було продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 листопада 2019 року ОСОБА_8 було продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12 травня 2020 року ОСОБА_8 було продовжено примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви директора комунального некомерційного підприємства «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_9 про зміну примусових заходів медичного характеру у формі госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відносно ОСОБА_8 . Продовжено застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у закладі з надання психіатричної допомоги із загальним режимом нагляду відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до акту №17 від 25.06.2021 року комісії лікарів психіатрів КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР особи, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру встановлено наступне. Під час огляду пацієнт доступний контакту, орієнтований у місці, часі та власній особистості. На запитання відповідає по суті. Стверджує, що «на тот момент думал, что другого выхода нет, думал, что могу это доказать в суде». На даний час «чип в голове не ощущает», не може сказати яким чином він зник. Мислення залишається паралогічним. У психічному статусі переважають прояви дефекта особистості у вигляді емоційної тьмяності, гіпомімічності, обмеженості кола інтересів. Про скоєне особливо небезпечне діяння говорить спокійно, намагається раціонально пояснити свій вчинок. Слухових та зорових розладів сприйняття не виявляє. Маячні ідеї втратили актуальність та не керують поведінкою хворого. Критика до свого стану і скоєного правопорушення сформована частково. ОСОБА_8 25.06.2021 року був оглянутий комісією лікарів психіатрів КНП «Мелітопольський ЗНПД» ЗОР, яка дійшла висновку, що хворому можна виставити діагноз: «Шизофренія, параноідна форма, безперервний тип перебігу, виражений дефект змішаного типу (психопатоподібний, емоційно вольовий, параноідний)». Враховуючи суттєве поліпшення психічного стану, дезактуалізацію маячних ідей, відсутність фактів порушення режиму перебування у відділенні та агресивних тенденцій протягом останніх 6-ти місяців, позитивний ефект від призначеної терапії та відсутність побічних реакцій, комісія дійшла до висновку, що психічний стан хворого ОСОБА_8 є стабільним. У зв`язку з цим комісія дійшла висновку, що за своїм психічним станом ОСОБА_8 потребує змінення примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у закладі з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем проживання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що акт комісії - психіатрів є передчасним, оскільки зі встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом, стан здоров`я ОСОБА_8 настільки змінився, що останній не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих, а стан ремісії є тимчасовим станом і не стверджує видужання особи, та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви директора КНП «Мелітопольський заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР ОСОБА_12 про зміну примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що осіб, які б могли забезпечити нагляд за ОСОБА_8 та прийняття ним ліків не встановлено.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних доказів щодо того, що ОСОБА_8 є власником квартири АДРЕСА_3 , в матеріалах справи відсутня будь яка інформація щодо стану вказаного житла, а тому суд не може оцінити умови, в яких буде проживати ОСОБА_8 в разі зміни примусових заходів медичного характеру.

Також судом першої інстанції не встановлено, що ОСОБА_8 підтримує родинні стосунки з родичами, а вони, в свою чергу, цікавляться його станом здоров`я.

Крім того, ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння, ознаки якого підпадають під вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, що кваліфікується як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.115 КК України, а тому на теперішній час ОСОБА_8 є небезпечним для суспільства. Незважаючи на те, що стан його здоров`я покращився, його суспільна небезпека не зменшилася, а готовність ОСОБА_8 до свідомого підтримуючого лікування вдома, що потребує значного самоконтролю та самодисципліни з боку хворого, не ґрунтується на матеріалах справи.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів звертає увагу на те, що висновок комісії лікарів психіатрів не доводить, що покращення психічного стану ОСОБА_8 носить стабільний та тривалий характер і що він спроможний дотримуватися підтримуючого лікування вдома.

Колегія суддів зауважує, що матеріали провадження не містять доказів того, що на час звернення до суду із заявою внаслідок проведеного лікування стан здоров`я ОСОБА_8 настільки змінився, що він не становитиме суспільної небезпеки для оточуючих. З огляду на зазначені обставини, а також те, що хвороба ОСОБА_8 носить хронічний характер, в його поведінці відмічалася агресія відносно оточуючих, зважаючи на вчинення ним особливо тяжкого злочину проти життя людини, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що не була досягнута мета зміни примусових заходів медичного характеру на час звернення до суду.

Твердження захисника про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не спростовують висновку комісії лікарів-психіатрів проз міну примусових заходів медичного характеру, є безпідставними, оскільки на підтвердження доводів заяви на предмет зміни застосування примусових заходів медичного характеру захисником не було надано будь-яких належних доказів до суду першої інстанції, не надані такі докази і до апеляційному суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що ОСОБА_8 є інвалідом II групи за психічним захворюванням, отримує щомісячні пенсійні виплати, а тому може забезпечити життєві потреби за власний рахунок, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність осіб, які могли забезпечити нагляд за ОСОБА_8 та прийняття ним ліків, а також про відсутність належних соціально-побутових умов життя ОСОБА_8 та готовність членів його родини до здійснення контролю за дотриманням процесу його самостійного лікування.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, постановлена відповідно до вимог чинного законодавства. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, не встановлено. А тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, судова колегія

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 липня 2021 року про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового лікування у закладі з надання психіатричної допомоги із загальним режимом нагляду відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а особою, яка перебуває в психіатричному закладі, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4