УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
перекладача ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання слідчого CУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця республіки Молдова, громадянина республіки Молдова, з вищою освітою, працює інженером-електриком, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у кримінальному провадженні № 0000613, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого CУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000613, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що 21.09.2021 близько 06 години 50 хвилини водій ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), керуючи автомобілем марки «HYUNDAI IX35», реєстраційний номер Російської Федерації НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Р-32 «Кременець-Ржищів» між селами Шамраївка та Фурси в межах Білоцерківського району Київської області, в напрямку села Фурси, в порушення вимог пунктів 2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3 д) «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 року, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також в порушення вимог п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, у результаті чого виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Рolo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Volkswagen Рolo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 загинула на місці події, смерть її пасажира ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень настала в лікарні.

Порушення водієм ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

У вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, підозрюється ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в Республіці Молдова, громадянин Республіки Молдова, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

21.09.2021 ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

21.09.2021 ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.09.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.11.2021.

В обґрунтування свого клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим зазначено, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а відтак наявні всі підстави вважати, що без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний ОСОБА_9 під страхом отримання максимального покарання може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, а також у зв`язку із тим, що у підозрюваного відсутнє постійне місце проживання, місце роботи та будь-які стійкі соціальні зв`язки на території України, який зареєстрований та фактично проживає на території іншої держави, де має родину, майно та міцні соціальні зв`язки, тобто існують всі можливості для уникнення відповідальності на території України шляхом виїзду за її межі для подальшого переховування від правоохоронних органів України та суду. Зважаючи на викладене, є достатні підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) може переховуватися від органу досудового розслідування та суду та впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.
В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання з наведених у ньому підстав.
Захисник ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання та продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_6 під вартою, оскільки адвокат вважає, що ризики не доведені, а саме клопотання є формальним, у зв`язку з чим просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_9 підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, заслухавши доводи прокурора, захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про наступне.
Так, слідчим суддею встановлено та матеріалами клопотання підтверджено, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000613 від 21.09.2021 за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

21.09.2021 ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

21.09.2021 ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.09.2021 відносно підозрюваного ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18.11.2021.

Враховуючи вищевикладене, у органу досудового розслідування є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 , а тому останньому необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, що необхідно для виконання завдань кримінального провадження.

Двомісячний строк тримання під ватрою підозрюваного ОСОБА_6 ( ОСОБА_10 ) закінчується 18.11.2021, однак завершити розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали не виявляється за можливе, оскільки необхідно забезпечити повноту встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим необхідно провести відповідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, без яких неможливо завершити досудове розслідування.
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно вимог до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Водночас, слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає,що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, яким закінчується судове провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.

При цьому, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Так, обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 , та причетність підозрюваного до вчинення кримінального правопорушення підтверджується долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом огляду місця події від 21.09.2021, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), результатами огляду на стан сп`яніння ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), висновком судово-токсикологічної експертизи відносно ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), протоколами допитів потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколами допитів свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) та ОСОБА_18 , іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_9 міг вчинити інкриміноване йому правопорушення.

З огляду на зазначене та враховуючи матеріали кримінального провадження, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується наявність у діях підозрюваного ОСОБА_6 ознак інкримінованих злочинів.

Крім того, обґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення встановлена слідчим суддею в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 22.09.2021 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Водночас, при розгляді клопотання та вирішенні питання про доцільність продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя повинен переконатися, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та продовжують існувати або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, аналізуючи зазначені слідчим та прокурором ризики, слідчий суддя враховує, що ризиками неналежної процесуальної поведінки підозрюваного визнано можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду та впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні.
Вирішуючи питання про продовження існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відзначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, бути у взаємозв`язку з ними. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, слідчий суддя бере до уваги, що існує ймовірність того, що ОСОБА_9 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, вчинить дії щодо ухилення від органу досудового розслідування та суду.

Так, інкриміноване ОСОБА_6 діяння відповідно до ст. 12 КК України віднесене до тяжких злочинів, відповідальність за яке передбачає виключно позбавлення волі строком до 10 років, у зв`язку з чим є всі підстави вважати, що тяжкість покарання у разі визнання судом його винним, сама по собі може бути обставиною, яка може обумовити ризик переховування останнього від органів досудового розслідування та суду.

Також на переконання слідчого судді про наявність існування вказаного ризику свідчить і те, що інкримінований ОСОБА_6 злочин призвів до тяжких наслідків у вигляді загибелі двох людей.

Водночас, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «W. проти Швейцарії» небезпеку переховування не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати, зокрема, з урахуванням характеру підозрюваного, його моральних якостей, наявності у нього коштів, зв`язків з державою, у якій його переслідують.

Також, що стосується ризику втечі підозрюваного, то Європейський суд з прав людини вказує, що він не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня «Панченко проти Росії». Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню «Бекчиєв проти Молдови».

Так, в судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що підозрюваний є громадянином іноземної держави, одружений, у нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей і його родина проживає в республіці Молдові, що свідчить, що він має стійкі соціальні зв`язки поза межами території України, а також враховано його вік, майновий стан, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, наявність у кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного.

Також дані обставини можуть спровокувати здійснення ним незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, завдяки показанням яких він обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого злочину.

Водночас, на території України у ОСОБА_6 відсутнє будь-яке місце проживання, а доводи підозрюваного про його можливість проживання на території Голосіївського монастиря документально не підтверджені.

Таким чином, слідчий суддя вважає доведеними наявність раніше заявлених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.
Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.
При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 а також те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України віднесене до категорії тяжких злочинів, слідчий суддя не знаходить підстав для скасування чи обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу.
При цьому, будь-яких даних на підтвердження поганого стану здоров`я ОСОБА_6 або існування інших обставин, що виключали би можливість тримання під вартою останнього, слідчому судді не надано.
Крім того, слідчий суддя також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Також слідчий суддя вважає доведеними і об`єктивні обставини, що полягають у неможливості завершити досудове розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, оскільки у вказаному кримінальному провадженні необхідно завершити виконання комплексної фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», транспортно-трасологічної експертизи, інженерно-технічної експертизи за експертною спеціальністю «Дослідження деталей транспортних засобів».

Крім того, з урахуванням висновків зазначених експертиз та інших здобутих у кримінальному провадженні доказів, в порядку ст. 279 КПК України, необхідно вирішити питання про зміну раніше повідомленої підозри; виконати інші слідчі дії, в яких виникне необхідність під час досудового розслідування кримінального провадження; у відповідності до вимог ст. 290 КПК України відкрити сторонам кримінального провадження матеріали досудового розслідування; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, здійснити їх переклад на російську мову, а також вручити підозрюваному та захиснику.
За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що матеріали клопотання містять достатньо обґрунтувань необхідності збереження застосованого відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки в рамках даного кримінального провадження необхідно виконати значний обсяг слідчих (розшукових) та процесуальних дій, а ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на момент вирішення слідчим суддею питання про застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.
Водночас, продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваномуОСОБА_6 , слідчий суддя виходить з того, що перебіг строку досудового розслідування постановою про продовження строку досудового розслідування від 08.11.2021 продовжено до трьох місяців, а тому, враховуючи викладене, строк дії ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід встановити з урахуванням зазначеного терміну, як це передбачено положеннями ч. 3 ст. 197 КПК України.

Також слідчим суддею враховано і високий ступінь небезпеки злочину, який інкримінований ОСОБА_6 , а саме настання тяжких наслідків у вигляді загибелі двох людей, а тому такі обставини з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України дають підстави не визначати розмір застави, оскільки такий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 196, 199, 309, 376, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого CУ ГУ НП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000613, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2021, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити у межах строку досудового розслідування, тобто до 21.12.2021.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду прокурором, підозрюваним, його захисником протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1