Справа №577/3819/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/652/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого ( цивільного позивача) ОСОБА_7 ,

представника цивільного позивача ОСОБА_8 ,

цивільного відповідача ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_13 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2021 року, відносно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, працюючого водієм ФОП « ОСОБА_14 », одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_13 в яких:

- представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2021 року, скасувати в частині стягнення за цивільним позовом ОСОБА_12 до ФОП ОСОБА_9 40 000, 00 грн моральної шкоди та 20 000 грн витрат на правничу допомогу. Просив ухвалити новий вирок, у якому стягнути за цивільним позовом ОСОБА_12 до ФОП ОСОБА_9 500 000 грн моральної шкоди та 150 000 грн витрат понесених на правничу допомогу. Судові витрати просив покласти на відповідача;

- представник цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_13 просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2021 року, скасувати в частині цивільного позову про стягнення з МТСБУ 50 000 грн матеріальної шкоди та ухвалити новий вирок, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з МТСБУ 50 000 матеріальної шкоди в повному обсязі.

Даним вироком ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України на період іспитового строку на ОСОБА_11 покладено виконання таких обов`язків як:

1) періодично з`являтися для реєстрації в Конотопський МРВ з питань пробації в Сумській області;

2) повідомляти Конотопський МРВ з питань пробації в Сумській області про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов фінансового управління Конотопської міської ради задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_11 :

- на користь Фінансового управління Конотопської міської ради в Сумській області 3161,52 грн витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_15 ;

- на користь Фінансового управління Конотопської міської ради в Сумській області 3161,52 грн витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_12 ;

- на користь держави процесуальні витрати в розмірі 6374, 55 грн;

Цивільний позов ОСОБА_15 до ФОП ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 30 000 грн моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ФОП ОСОБА_9 задоволено частково та стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 956 980 грн матеріальної шкоди, 40 000 грн. моральної шкоди та 20 000 грн. витрати, понесених на правничу допомогу, а всього 1 016 980 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 до Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволено та стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_12 50 000 грн. матеріальної шкоди.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвал слідчого судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.08.2020 року, на автомобіль «TOYOTA Land Cruiser Prado» державний номер НОМЕР_1 та автобус «Богдан А-069.21» державний номерний знак НОМЕР_2 .

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 зазначив, що суд першої інстанції докази дослідив не повно, порушив норми матеріального та процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду незаконне та необґрунтоване.

Апелянт погоджувався з тим, що ОСОБА_11 вчинив злочин, заподіяв матеріальну шкоду потерпілому і має її відшкодувати. Також, суд правильно встановив факт заподіяння потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_12 моральної шкоди. Між тим, на переконання апелянта, суд належним чином не обґрунтував оцінку завданої моральної шкоди потерпілому, яку ОСОБА_12 оцінив в 500 000 грн. Наголошував, що внаслідок ДТП ОСОБА_12 зазнав ушкоджень здоров`я та душевних страждань, що вплинуло на часткове не виконання ним трудових та інших договірних зобов`язань і стало підставою для виникнення додаткових витрат, що негативно відобразились на сімейному бюджеті. Крім цього, з метою захисту своїх прав потерпілий був змушений звернутись за юридичною допомогою, що зумовило втрату часу на пошуки та перемовини з адвокатом, а також витрату коштів на його оплату. Також, ОСОБА_12 довелося змінити свій звичний ритм життя, він переніс тяжкі моральні страждання, які до цього часу тривають, оскільки завдані йому внаслідок ДТП наслідки також не усунуті. Апелянт зазначав, що суд фактично знизив розмір до відшкодування завданих відшкодувань в рахунок моральної шкоди потерпілого на 92 % відсотки від заявленої ним суми, що не можна вважати адекватним.

Щодо відшкодувань на правничу допомогу, то з її сумою апелянт також не погоджувався. Звертав увагу на те, що а ні ФОП ОСОБА_16 , а ні його представник до суду клопотання про зменшення заявлених у позовній заві витрат не заявляли , та не оспорено докази на підтвердження їх надання та/або розміру. Водночас усне заперечення в розумінні ЦПК України не є тотожним поданню клопотання про зменшення заявлених у позовній заяві витрат на правову допомогу. З огляду на викладене апелянт вважає, що сума на відшкодування правничої допомоги повинна складати 150 000 грн, а не 20 000 грн, як призначив до стягнення суд першої інстанції.

Представник цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_13 вказував, що вирок суд в частині стягнення з МТСБУ винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. На переконання апелянта суд не правильно дав оцінку звіту про незалежну оцінку майна № 06/10-20-06-Но від 06.10.2020 року, оскільки в ньому відсутнє кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та посвідчення про підвищення кваліфікації, в додатках до звіту відсутні кольорові фотографії в яких відображено зовнішні пошкодження транспортного засобу та відсутня ремонтна калькуляція, що складається за результатами технічного огляду КТЗ в якій би було чітко вказано роботи які потрібно виконати, матеріали, які використовуються та суму матеріального збитку. Також, суд залишив поза увагою той факт, що позивачем не виконано обов`язку щодо повідомлення МТСБУ про страховий випадок та у встановлений законом порядок подано заяву про страхове відшкодування.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду в апеляційному порядку не оскаржували.

На апеляційну скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_17 цивільним відповідачем ОСОБА_9 подано заперечення в яких він просив у задоволенні вимог вказаної скарги відмовити, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2021 року залишити без зміни.

Також представником потерпілого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_7 подано заперечення на апеляційну скаргу представника цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_13 . В запереченнях адвокат просив відмовити в задоволенні вимог вказаної скарги, а вирок суду Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2021 року, в частині стягнення 50 000 грн з МТСБУ, залишити без зміни

Як встановлено судом першої інстанції 10.08.2020 близько 14 год. 15 хв., ОСОБА_11 , керуючи автобусом «Богдан А-069.21» державний номерний знак НОМЕР_2 , за маршрутом №16 «Житловий Масив - вулиця Гастело», перевозячи пасажирів ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , рухався з відчиненими дверцятами з боку вул. Вирівська в м. Конотопі по вул. Будівельників, в бік кінцевої зупинки «вул. Будівельників». ОСОБА_11 , керуючи вказаним транспортним засобом, у порушення вимог п.2.3 «б», п.12.1 Правил дорожнього руху (затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, введених в дію з 01.01.2002), рухаючись по проїзній частині вулиці Будівельників, на якій відсутній поперечний ухил дороги, проявив неуважність, не контролював дорожню обстановку, відволікся від керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де сталося зіткнення з зустрічним автомобілем «TOYOTA Land Cruiser Prado» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , що рухався прямолінійно по вул. Будівельників. Внаслідок зіткнення транспортних засобів водій автомобіля «TOYOTA Land Cruiser Prado» ОСОБА_12 та пасажир автобусу ОСОБА_15 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 383 від 15.09.2020 року у ОСОБА_12 на час госпіталізації у відділення мали місце садно лівого передпліччя. Знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 69 з 10.08.2020 року по 14.08.2020 року з діагнозом: закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням, садно лівого передпліччя. Згідно заключення рентгенолога: визначається поперечний перелом середньої третини лівої ключиці зі зміщенням на весь поперечник та заходженням уламків на 25 мм. По ступеню важкості садно згідно з Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» (далі Правила), відноситься до легких тілесних ушкоджень. Перелом лівої ключиці не є небезпечним для життя, але потягнув за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно з Правилами відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №416 від 21.09.2020 року у ОСОБА_15 на час госпіталізації у відділення мали місце біль в ділянці грудного відділу хребта. Знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП КМР КЦРЛ відділення 69 з 10.08.2020 року по 14.08.2020 року з діагнозом: закритий перелом остистих відростків Д 111-ДУ1, ЗЧМТ, струс головного мозку. По ступеню важкості ЗЧМТ, струс головного мозку згідно Правилами відносяться до легких тілесних ушкоджень. Перелом остистих відростків грудного відділу хребта (Д 111-У1) не є небезпечним для життя, але потягнув за собою тривалий розлад здоров`я, тому згідно з Правилами відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи №19/119/9/1-335е від 21.09.2020 року, ОСОБА_11 , керуючи автобусом «Богдан А-069.21» державний номерний знак НОМЕР_2 , у даній дорожній ситуації повинен був діяти згідно з вимогами п.2.3 «б», п.12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, і введені в дію з 01.01.2002, а саме:

1) п. 2.3 «б»: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

2) п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Водій автобуса мав технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди. Допущене ОСОБА_11 порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП і наслідками, що настали.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого ( цивільного позивача) ОСОБА_7 , який вимоги своєї апеляційної скарги підтримав, щодо вимог скарги адвоката ОСОБА_13 поклався на розсуд суду, позицію прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила щодо поданих апеляційних скарг, думки представника цивільного позивача ОСОБА_8 , цивільного відповідача ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , які вважали вирок суду законним, просили залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та вивчивши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з доводів апеляційних скарг, вирок суду першої інстанції в частині фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого, правильності правової кваліфікації дій, а також міри призначеного обвинуваченому покарання апелянтами не оскаржується, тому колегією суддів не перевіряється.

Водночас, учасники кримінального провадження не згодні з рішенням суду в частині стягнення відшкодувань в рахунок завданої моральної шкоди одному з потерпілих ОСОБА_12 , витрат на правову допомогу адвоката, що представляв інтереси потерпілого ОСОБА_12 , а також в частині цивільного позову про стягнення з МТСБУ 50 000 грн матеріальної шкоди, яку представник цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_13 вважав стягнутою безпідставно.

Перевіривши такі доводи апелянтів колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції вирішуючи питання цивільних позовів:

- про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_12 з моторного (транспортного) страхового бюро України матеріальну шкоду в розмірі 50 000 грн., та з ФОП ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 956 980 грн.,

- моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.,

- вартість незалежної оцінки майна у розмірі 7 500 грн.,

- вартість правничої допомоги, що складає 150 000 грн.;

- про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_15 з ФОП ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 80000 грн. врахував таке.

В ході розгляду матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції ФОП ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_19 , кожен окремо, пояснювали, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_15 визнають частково, а саме в частині відшкодування потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду в розмірі 956 980 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., а потерпілій ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Щодо стягнення вартості незалежної оцінки майна у розмірі 7 500 грн. та вартості правничої допомоги, що складає 150 000 грн. ФОП ОСОБА_9 та його представник ОСОБА_19 , заперечували, оскільки вартість незалежної оцінки майна не підтверджена документально, а вартість правничої допомоги завищена, не відповідає розміру наданих послу та враховуючи майновий стан ОСОБА_9 є непомірною.

Цивільний відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України проти позову потерпілого ОСОБА_12 як в суді першої інстанції та і в апеляційній скарзі заперечувало.

Згідно ч. 1 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішуючи питання позовів учасників справи суд першої інстанції встановив, що 10.08.2020 року на вул. Будівельників, 12 у м. Конотоп відбулася дорожньо- транспортна пригода за участі ОСОБА_12 який рухався на автомобілі «TOYOTA LAND CRUISER PRADO» державний номер НОМЕР_2 та ОСОБА_11 , останній у момент ДТП керував автобусом «Богдан А-069.21» державний номер НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів маршрутом № 16 (вул. Гастело -Жилмасив (вул. Будівельників) у м. Конотоп. В результаті ДТП потерпілі ОСОБА_15 , ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, а автомобіль останнього технічні пошкодження.

Відповідно до інформації, наданої Державною службою України з безпеки на транспорті № 7614/03/15-20 від 24.09.2020 року встановлено, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.08.2020 № 306 утворена Комісія для проведення технічного розслідування обставин та причин дорожньо-транспортної пригоди, за результатами роботи якої складено «Акт технічного розслідування дорожньо-транспортної пригоди на автомобільному транспорті, що сталася 10.08.2020 року близько 14 год. 15 хв. в м. Конотоп на вул. Будівельників» від 09.09.2020 року. З копії Акта встановлено, що ОСОБА_11 офіційно працевлаштований у ФОП ОСОБА_9 на підставі трудового договору від 03.08.2020 року.

Також, ФОП ОСОБА_9 обслуговує маршрут АДРЕСА_2 на підставі паспорту автобусного маршруту та договору про організацію перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування від 06.11.2018 року.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, 10.08.2020 року, перебував у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_9 та працював водієм, що підтверджується трудовим договором від 03.08.2020 року, укладеним між ОСОБА_11 та ФОП ОСОБА_9 . Автобус «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ФОП ОСОБА_20 та передано ФОП ОСОБА_9 у користування на підставі договору оренди транспортного засобу. Згідно інформації власника, ФОП ОСОБА_20 , 14.08.2020 року автобус «Богдан» виключений з реєстру, як засіб провадження господарської діяльності. Проте, станом на день виникнення ДТП транспортний засіб використовувався ФОП ОСОБА_9 у своїй господарській діяльності.

Автобус «Богдан» не забезпечений обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) на території України з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників здійснюється обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно правового змісту статті 28 Закону до шкоди заподіяної в результаті дорожньо -транспортної пригоди майну потерпілого відноситься шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Підпунктом а пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно п. п. 9.1, 9.2 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Згідно частини 1 статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові від 5 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в порядку регресу, зазначивши таке.

Особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків.

Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (аналогічні висновки містяться у постанові КЦС у складі Верховного Суду від 09 січня 2019 року).

Як вже зазначалося вище, ДТП за участі ОСОБА_11 , відповідно до його показань та матеріалів КП № 0000803, сталося під час здійснення обвинуваченим своїх трудових обов`язків, як водія на маршруті № НОМЕР_3 , який обслуговується ФОП ОСОБА_9 .

Відповідальність за завдання шкоди може бути покладена на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частина 3 статті 1187 ЦК України).

Потерпілий ОСОБА_12 , на підставі Договору № 06/10-20-06-Но від 06.10.2020 року замовив проведення незалежної оцінки майна. Об`єктом оцінки є колісний транспортний засіб - легковий автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 реєстраційний номер НОМЕР_1 . Оцінку проведено ТОВ «Агенція консалтингових послуг», оцінювач ОСОБА_21 , свідоцтво ФДМУ серія МФ № 3385 від 26.05.2005 року, посвідчення про підвищення кваліфікації серія НОМЕР_4 від 21.11.2018, стаж 15 років. За результатами проведеної незалежної оцінки майна складено Звіт про незалежну оцінку майна. Відповідно до Звіту вартість матеріальної шкоди завданої ДТП становить 1006 980 грн.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З урахуванням наведених норм матеріального права та враховуючи встановлені судом обставини про те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди було завдано матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_12 і така шкода спричинена з вини обвинуваченого ОСОБА_11 , під час виконання своїх трудових обов`язків, як водія на маршруті № НОМЕР_3 , який обслуговується ФОП ОСОБА_9 та автобус «Богдан» державний номерний знак НОМЕР_2 не забезпечений обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то обов`язок відшкодування завданої шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля «Тойота» д.н. НОМЕР_1 згідно чинного законодавства покладається на ФОП ОСОБА_16 та МТСБУ, з чим за встановлених обставин колегія суддів погоджується.

Тому, зважаючи на документальне підтвердження вартості матеріальної шкоди завданої ДТП, яка підтверджується відповідним звітом про незалежну оцінку майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на користь позивача (потерпілого) ОСОБА_12 шкоди спричиненої пошкодженням автомобіля «Тойота» д.н. НОМЕР_1 необхідно задовольнити та стягнути на користь останнього з МТСБУ 50 000 грн. та з ФОП ОСОБА_9 , як роботодавця, 956 980 грн.

Між тим, в апеляційній скарзі представник цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвокат ОСОБА_13 вказував, що:

- суд не правильно дав оцінку звіту про незалежну оцінку майна № 06/10-20-06-Но від 06.10.2020 року, оскільки в ньому відсутнє кваліфікаційне свідоцтво оцінювача та посвідчення про підвищення кваліфікації, в додатках до звіту відсутні кольорові фотографії в яких відображено зовнішні пошкодження транспортного засобу та відсутня ремонтна калькуляція, що складається за результатами технічного огляду КТЗ в якій би було чітко вказано роботи які потрібно виконати, матеріали, які використовуються та суму матеріального збитку;

- суд залишив поза увагою той факт, що позивачем не виконано обов`язку щодо повідомлення МТСБУ про страховий випадок та у встановлений законом порядок подано заяву про страхове відшкодування.

Перевіривши такі доводи апелянта, колегія суддів встановила, що як вбачається з матеріалів справи звіт про незалежну оцінку майна № 06/10-20-06-Но від 06.10.2020 року було складено оцінювачем ОСОБА_21 на сторінці 3 зазначена інформація про оцінювача, зокрема: кваліфікаційне свідоцтво ФДМУ про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів МФ № 3385 від 26.05.2005 року, посвідчення ФДМУ про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 2039-ПК від 21.11.2018 року. Інформація про оцінювача публічна, міститься в Державному реєстрі «Суб`єкти оціночної діяльності».

Також, з матеріалів справи вбачається, що в них є фото ТЗ з місця ДТП, та судом першої інстанції правильно встановлено, що автомобіль «TOYOTA Land Cruiser Prado» державний номерний знак НОМЕР_1 зазнав пошкоджень. Тому, відсутність кольорових фото жодним чином не спростовує висновки звіту.

Також, починаючи з 23-тьої сторінки звіту визначається вартість відновлюваного КТЗ з урахуванням зносу та розмір матеріального збитку.

Щодо повідомлення МТСБУ про страховий випадок то п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не зазначено, який саме водій має повідомити МТСБУ про страховий випадок. З матеріалів справи вбачається, що внаслідок ДТП ОСОБА_12 зазнав середньої тяжкості тілесні ушкодження, був на лікуванні. Крім цього, пропуск такого строку не впливає на збереження об`єкту, який підлягає оцінці.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення зазначених апеляційних вимог, колегія суддів не вбачає.

Що ж стосується цивільних позовів в частині стягнення з ФОП ОСОБА_9 на користь потерпілих ОСОБА_22 та ОСОБА_15 моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з такого.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 04 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Дослідивши матеріали справи суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що позивачам (потерпілим) ОСОБА_15 та ОСОБА_12 завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, потерпілому ОСОБА_12 завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із знищенням його автомобіля, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки автомобіль не підлягає відновленню.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував в сукупності негативні наслідки, які настали для потерпілих, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнали потерпілі, ступінь вини завдавача шкоди і майновий стан цивільного відповідача, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд оцінив завдану ОСОБА_12 моральну шкоду у розмірі 40 000 грн., а ОСОБА_15 моральну шкоду 30 000 грн.

Вказані обставини встановлені судом першої інстанції в ході розгляду цивільних позовів і підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Між тим, на переконання апелянта - адвоката ОСОБА_7 , суд належним чином не обґрунтував оцінку завданої моральної шкоди потерпілому, яку ОСОБА_12 оцінив в 500 000 грн. Наголошував, що внаслідок ДТП ОСОБА_12 зазнав ушкоджень здоров`я та душевних страждань, що вплинуло на часткове не виконання ним трудових та інших договірних зобов`язань і стало підставою для виникнення додаткових витрат, що негативно відобразились на сімейному бюджеті. Крім цього, з метою захисту своїх прав потерпілий був змушений звернутись за юридичною допомогою, що зумовило втрату часу на пошуки та перемовини з адвокатом, а також витрату коштів на його оплату. Також, ОСОБА_12 довелося змінити свій звичний ритм життя, він переніс тяжкі моральні страждання, які до цього часу тривають, оскільки завдані йому внаслідок ДТП наслідки також не усунуті. Апелянт зазначав, що суд фактично знизив розмір до відшкодування завданих відшкодувань в рахунок моральної шкоди потерпілого на 92 % відсотки від заявленої ним суми, що не можна вважати адекватним.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення зазначених вимог, оскільки зазначені вище обставини судом першої інстанції були предметом повного дослідження і розмір моральної шкоди оцінено в 40 000 грн. Щодо збільшення розміру такої суми із 40 000 грн до 500 000 грн, то на переконання апеляційного суду, апелянтом не вказано тих безумовних обставин, які б стали підставами для задоволення вимог його скарги в цій частині. Посилання апелянта на збитки в роботі, яких зазнав потерпілий внаслідок ДТП, то вони не узгоджуються з матеріалами справи, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_12 офіційно не працевлаштований. Доказів на спростовання вказаного апелянтом не надано.

Щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_12 витрат на правничу допомогу, з якими також не погоджувався адвокат ОСОБА_7 , то з матеріалів справи вбачається, що обраховуючи її розмір суд першої інстанції враховував наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з матеріалів справи судом першої інстанції констатовано, що судові витрати на професійну правову допомогу на суму 150 000 грн. заперечуються цивільним відповідачем з підстав їх необґрунтованості, та є завищеними.

В обґрунтування заявлених вимог про стягнення з цивільного відповідача ФОП ОСОБА_9 понесених потерпілим ОСОБА_12 витрат на правничу допомогу, адвокатом надано Акти приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг), Ордер про надання правничої (правової) допомоги, рахунки на оплату, квитанцію та меморіальні ордери на загальну суму 150 000 грн.

Виходячи із наданих доказів, суд першої інстанції визнав не обґрунтованими вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу у заявленому розмірі, який, на переконання суду, не є співмірним із наданими адвокатом послугами, та суд дійшов висновку, з яким погоджується і колегія суддів апеляційного суду, що стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_12 підлягають витрати на оплату послуг адвоката, пов`язані із складанням, поданням до суду цивільного позову та участі у судових засіданнях, співмірність яких зі складністю справи та виконаними адвокатом послугами, та правильно оцінив їх у 20 000 гривень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 зазначав, що а ні ФОП ОСОБА_16 , а ні його представник до суду клопотання про зменшення заявлених у позовній заві витрат не подавав, та не оспорено докази на підтвердження їх надання та/або розміру. Водночас усне заперечення в розумінні ЦПК України не є тотожним поданню клопотання про зменшення заявлених у позовній заяві витрат на правову допомогу. З огляду на викладене апелянт вважає, що сума на відшкодування правничої допомоги повинна складати 150 000 грн, а не 20 000 грн, як призначив до стягнення суд першої інстанції.

У відповідь на вказане, колегія суддів звертає увагу апелянта, що ОСОБА_9 та його представником ОСОБА_19 в суді першої інстанції заявлялось усне клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу через недотримання потерпілою стороною вимог ч. ст. 137 ЦПК України. При цьому, обов`язкова письмова форма подачі такого клопотання законом не визначена ч. 5 ст. 137 ст. 182 ЦПК України.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на твердження адвоката ОСОБА_7 про те, що ним надано 12 усних консультацій на загальну суму в 49800 грн, 5 разів ним вивчалися матеріали справи на суму 35600 грн, тоді як матеріали кримінального провадження складають не великий об`єм, а обвинувачений повністю визнав свою вину. Витрати на складення позовної заяви в сумі 8635 грн на переконання колегії суддів не відповідають її складності, оскільки вид таких позовів типовий.

З огляду на викладене, підстав для збільшення розміру відшкодувань на правничу допомогу адвокату ОСОБА_7 колегією суддів не встановлено.

Щодо інших позовів, а саме: про стягнення з ФОП ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_12 вартість незалежної оцінки майна у розмірі 7 500 грн., про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_15 в сумі 3161,52 грн. та потерпілого ОСОБА_12 в сумі 3161,52 грн, про відшкодування процесуальних витрат, що складаються з вартості проведених експертиз в сумі 6374,55 грн., то з огляду на відсутність в апеляційних скаргах вимог про правильність чи не правильність їх вирішення, колегія суддів в їх аналіз не входить.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2021 року, відносно ОСОБА_11 , залишити без зміни, а апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , та представника цивільного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України адвоката ОСОБА_13 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4