Справа № 304/1159/19 Провадження № 1-в/304/5/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника персоналу органу пробації ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області відносно засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, без освіти, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

про приведення вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року у відповідність до чинного законодавства,

В С Т А Н О В И В:

до Перечинського районного суду надійшло подання начальника Ужгородського Перечинського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про вирішення питання про приведення вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року у відповідність до санкції ч. 1 ст. 185 КК України в редакції, чинній з 01 липня 2020 року. Мотивує подання тим, що вироком Перечинського районного суду від 24 лютого 2020 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Вказаний вирок надійшов до Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області 30 березня 2020 року, після чого був прийнятий до виконання. 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, яким внесено зміни до ч. 1 ст. 185 КК України, а саме встановлено, що таємне викрадення чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяці, або обмеженням волі на строк до п`яти років. Тобто виключено покарання у виді позбавлення волі. 28 липня 2020 року до Перечинського районного суду було направлено подання та матеріали для вирішення питання про приведення вказаного вироку у відповідність до закону, однак ухвалою суду від 21 квітня 2021 року дане подання повернуто до Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» у Закарпатській області для встановлення місця перебування засудженого. 14 червня 2021 року працівниками ВП № 1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області було встановлено місце знаходження ОСОБА_5 та доставлено його до Перечинського підрозділу пробації, де засуджений пояснив, що не з`являвся у судові засідання та зник з місця проживання у зв`язку з виїздом через важке фінансове становище сім`ї на заробітки за межі Закарпатської області.

У судовому засіданні представник персоналу органу пробації подання підтримала та просила таке задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Прокурор у судовому засіданні проти задоволення даного подання не заперечив.

У судове засідання засуджений ОСОБА_5 не з`явився, про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся у встановленому законом порядку, а відтак суд у порядку ч. 5 ст. 539 КПК України розглядає таке у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року затверджено угоду про примирення між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладену 24 лютого 2020 року, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 537, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. При цьому клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 КК України), п. 11, 13, 13-2 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII. Вказаним Законом внесені зміни до ч. 1 ст. 185 КК України, якими встановлено, що таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років. Відповідно до внесених змін у статтю не передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимості. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Аналізуючи статті 51, 53, 56, 57, 60, 61, 63 КК України суд приходить до висновку, що покарання у виді позбавлення волі є більш суворим ніж види основного покарання, передбачені новим Законом про кримінальну відповідальність (№ 2617-VIII від 22 листопада 2018 року) за ч.1ст. 185 КК України.

Таким чином, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VІІІ має зворотну дію у часі.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 був засуджений відповідно до вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року, та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України № 2617-VIII, призначена вироком суду міра покарання перевищує санкцію ч. 1 ст. 185 КК України, викладену в новій редакції.

Отже, починаючи з 01 липня 2020 року санкція ч. 1 ст. 185 КК України не передбачає такого виду покарання, як позбавлення волі, яке було призначене ОСОБА_5 згідно з вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року.

Частиною 3 ст. 74 КК України передбачено, що призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Стаття 72 КК України визначає правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення. Так, п. 1 ч. 1 вказаної норми передбачає, що при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: 1) одному дню позбавлення волі відповідають: а) один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту; б) два дні обмеження волі; в) три дні службового обмеження для військовослужбовців або три дні виправних робіт; г) вісім годин громадських робіт;

Відповідно до ч. 6 ст. 72 КК України встановлені в частині першій цієї статті правила співвідношення видів покарань можуть застосовуватись і в інших випадках, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування в даному випадку відносно засудженого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018року суд, з метою недопущення погіршення становища засудженого та виконання вимог ст. 5 КК України, дотримується правил співвідношення видів покарань, визначених ст. 72 КК України.

Таким чином, відносно засудженого ОСОБА_5 підлягають застосуванню положення ст. 5 КК України про зворотну дію в часі закону, який пом`якшує кримінальну відповідальність, а тому, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 74 КК України, призначене засудженому покарання у виді позбавлення волі підлягає пом`якшенню до покарання у виді обмеження волі, у співвідношенні - один день позбавлення волі за два дні обмеження волі, як це передбачено ч. 1 ст. 72 КК України.

Суд вважає, що продовження існування невідбутого покарання у разі прийняття нового закону, яким це покарання усувається або пом`якшується, є порушенням конституційних прав особи, визначених у ст. 58 Конституції України, тобто закон, який перестав існувати в часі, не може застосуватися до особи.

Суду не надано відомостей, що засуджений ОСОБА_5 належить до кола осіб, визначених ч. 3 ст. 61 КК України, до яких не може бути застосовано покарання у виді обмеження волі.

При визначені терміну покарання нового виду, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, але призначення покарання більшого ніж 2 роки обмеження волі погіршить становище особи, що порушуватиме принцип дії кримінального закону у часі, закріпленому у ст. 4 та ст. 5 КК України.

Якщо засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням, а новий закон, що має зворотну дію, передбачає як найбільш суворий вид покарання такий, від відбування якого особа теж може бути звільнена з випробуванням, призначена їй міра покарання теж підлягає заміні на максимальний розмір покарання, передбаченого новою санкцією. При цьому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не скасовується і засуджений продовжує далі відбувати визначений судом іспитовий строк.

Таким чином, оскільки кваліфікація діяння засудженого ОСОБА_5 та призначене вироком суду покарання за ч. 1 ст. 185 КК України не відповідають чинному законодавству, суд уважає за необхідне подання задовольнити та пом`якшити призначене засудженому покарання на більш м`яке покарання, встановленого санкцією нового закону з позбавлення волі на обмеження волі.

Керуючись ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Подання начальника Перечинського РС філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області відносно засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року у відповідність до вимог закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ задовольнити.

Привести вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року у справі № 304/1159/19, відповідно до якого ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, а також на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, змінивши (пом`якшивши) призначене ОСОБА_5 покарання за вказаним вироком за ч. 1 ст. 185 КК України з позбавлення волі на строк один рік на два роки обмеження волі.

В іншій частині вирок Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року у справі № 304/1159/19 - залишити без змін.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1