ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/346/21 Справа № 201/4038/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року у кримінальному провадженні № 0000552, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мирний Архангельської області РФ, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, раніше не судимого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6
захисника ОСОБА_9
В С Т А Н О В И Л А :
За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних судових витрат.
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винними та засуджено за вчинення злочину за таких обставин.
Обвинувачений ОСОБА_6 , 11 березня 2020 року близько 15 години 30 хвилин, керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем марки "Daewoo sens", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_10 , рухався в Соборному районі міста Дніпро по проспекту Героїв з боку бульвару Слави в напрямку вул. Яснополянської.
Під час руху, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед перестроюванням керованого ним автомобіля не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, змінив рух вліво, виїхавши на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi pajero sport», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався в зустрічному напрямку, після чого, втратив контроль над керуванням свого автомобіля, внаслідок чого, в районі будинку № 45 по проспекту Героїв, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_12 , який стояв у задній частині припаркованого ним автомобіля «Mercedes-benz», реєстраційний номер НОМЕР_3 , після чого, також скоїв наїзд на автомобіль «Mercedes-benz».
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілому ОСОБА_12 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми кінцівок, закритого перелому хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням голівки, синця на зовнішній поверхні лівого плеча з переходом на плечовий суглоб; садна тильної поверхні лівої кисті в проекції між 2-ю та 3-ю п`ясними кістками; двох синців на передній поверхні правого стегна у нижній третині; тупої травми лівої нижньої кінцівки: відкритих багато уламкових переломів лівої великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням уламків, забійно-рваної рани в середній третині лівої гомілки в просвіті якої знаходяться уламки великогомілкової кістки, масивного циркулярно розташованого синця від середньої третини лівого стегна з переходом вниз на колінний суглоб та далі до майже нижньої третини гомілки численних саден лівої кінцівки (на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у нижній третині, на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки у верхній третині з переходом на колінний суглоб, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу, на передньо-внутрішній поверхні лівого колінного суглобу з переходом на стегно, на передньо-внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині, на задньо-зовнішній поверхні лівої гомілки у верхній третині), які, згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем "Daewoo sens", реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги пп. 2.9а, 10.1 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п. 2.9а - «Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;
п. 10.1. - "Перед початком руху, перестроюванням і будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху", який з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали для потерпілого.
В апеляції:
- прокурор, не оскаржуючи обставин кримінального правопорушення та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду скасувати в частині призначення покарання та ухвалити свій вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування вказує, що суд, вмотивувавши рішення про призначення покарання ОСОБА_6 при ухваленні вирок на підставі ст. 75 КК України, звільнив останнього з випробуванням не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що суперечить вимогами ст. 77 КК України та роз`ясненням, які містяться у абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання.
Заслухавши учасників судового провадження, прокурора, який підтримав доводи і вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти апеляції прокурора, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Оскільки суд першої інстанції розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч. 3 ст. 349 КПК України, та висновки суду стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає такими, що підлягають задоволенню.
Так, за вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на 3 роки з покладанням на останнього відповідних обов`язків.
Відповідно до ст. 77 КК України, у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.
Згідно абз. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд відповідно до ст. 77 КК України може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання не дотримався.
Суд першої інстанції, призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України як основне так і додаткове покарання, при цьому зазначив в резолютивній частині вироку про звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання, не визначивши саме від якого від основного і додаткового чи тільки від основного покарання, що призвело до неправильного застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування такого судового рішення в цій частині вироку.
Вирішуючи питання призначення ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з вимог ст. 50, 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України, відносяться до неумисних тяжких злочинів, дані про особу винного, який позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, повністю відшкодував завдану потерпілому шкоду, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, є особою з інвалідністю третьої групи, свою вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, що відноситься до обставин, які пом`якшують покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд враховує вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
До обставин, що пом`якшують покарання, слід віднести щире каяття, відшкодування шкоди потерпілому, наявність в обвинуваченого на утриманні неповнолітніх дітей.
Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, колегія суддів не вбачає.
За наведеного є достатнім і необхідним призначити покарання обвинуваченому у межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті кримінального закону з призначенням додаткового покарання з позбавленням його права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Колегія суддів, також зважає при вирішенні питання призначення покарання на дотримання практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).
Враховуючи пом`якшуючі обставини, особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку про можливість його виправлення без відбування основного покарання.
Отже, надаючи оцінку вищенаведеному, колегія суддів вважає, що виправлення засудженого ОСОБА_6 , можливе без відбування ним призначеного йому основного покарання, а тому до нього необхідно застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування основного призначеного покарання з випробувальним терміном, та покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, що буде в повній мірі справедливим, співмірним, і пропорціним, та буде відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині свій вирок.

Керуючись, ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати в частині призначення покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:
Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3