КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/649/2021 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2019 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2019 затверджено укладену 12 листопада 2019 року угоду про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_9 наступні основні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Згідно п.2 ч.3 ст.76 КК України додатково покладено на ОСОБА_9 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - скасовано; звільнено ОСОБА_9 , з-під варти в залі суду.

Затверджено укладену 12 листопада 2019 року угоду про визнання винуватості між прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Визнано виним ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку 2 роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 , наступні основні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_10 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_10 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» - скасовано; звільнено ОСОБА_10 , з під варти в залі суду.

Стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь держави вартість проведених по справі експертиз в розмірі 7222 (сім тисяч двісті двадцять дві) гривні 46 копійок.
Судом визнано доведеним, що 24 серпня 2019 року близько 22 год. 00 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у 3-му під`їзді будинку АДРЕСА_1 вступив в злочинну змову з ОСОБА_10 з метою вчинення таємного викрадення чужого майна шляхом проникнення до квартири АДРЕСА_2 .

25.08.2019 о 05 год. 45 хв. розподіливши між собою злочинні ролі, за якими ОСОБА_9 , діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із Махабролідзе ОСОБА_13 , маючи навички злому замків вхідних дверей за допомогою заздалегідь пристосованих предметів для взлому, здійснив відкриття дверей квартири АДРЕСА_2 та в подальшому спільно з ОСОБА_9 проникли до вказаної квартири звідки таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_14 на загальну суму 21 776 грн. 96 коп.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винності обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій, порушує питання про скасування вироку Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2019у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що кримінальним правопорушенням щодо вчинення якого обвинувачується ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будь-якої шкоди державним або суспільним інтересам не завдано, а шкода завдана виключно потерпілій ОСОБА_14 , а отже, навіть за наявності її письмової згоди, прокурор не мав права укладати угоду про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні.
ОбвинуваченіОСОБА_9 та ОСОБА_10 , потерпіла ОСОБА_14 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлені, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 401 КПК України, колегія суддів вважає за модливе провести апеляційний розгляд у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав вимоги поданої апеляційної скарги, захисника, який просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Аналізуючи дане положення можна дійти висновку, що угода про визнання винуватості в будь-якому разі може бути укладена прокурором лише в разі завдання шкоди державним чи суспільним інтересам, а в випадках, коли кримінальним правопорушенням завдано додатково (факультативно) шкоду ще й фізичним особам, тобто така угода укладається ще й за їх письмової згоди.
Кримінальним правопорушенням, за вчинення якого засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будь-якої шкоди державним або суспільним інтересам не завдано, а шкода завдана виключно потерпілій ОСОБА_14 , а тому за наявності її письмової згоди, прокурор не мав права укладати угоду про визнання винуватості в даному кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 2 ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Таким чином, враховуючи, що вироком Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2019 затверджено угоду про визнання винуватості у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угоди не могли бути укладені, колегія суддів дійшла висновку про те, що вирок суду постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.
Разом з цим, при укладенні угоди про визнання винуваті, зокрема при звільненні обвинувачених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків за ст. 76 КК України, прокурор послався на редакції вказаної статті, яка на момент вчинення злочину була не чинною, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
При цьому, суд першої інстанції за власною ініціативою поклав на обвинувачених обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, в чинній редакції: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, - тобто фактично погіршивши становище обвинувачених.
Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Подільського районного суду міста Києва від 12.11.2019 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ______________ ______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4