Справа № 749/400/21
Номер провадження 1-кп/749/49/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2021 року місто Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

за участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000006, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 березня 2021 року, який надійшов до суду від Корюківської окружної прокуратури, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Тихоновичі Сновського району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,з професійно-технічноюосвітою, непрацюючого, не військовозобов`язаного, вдівця, такого, що на утриманні дітей, осіб похилого віку та осіб з інвалідністю не має, народним депутатом та депутатом органів місцевого самоврядування не є, особою з інвалідністю не є, раніше засудженого: вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 1995 року за частиною 2 статті 206, частиною 2 статті 141, частиною 1 статті 2153, статтею 42 Кримінального кодексу України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 22 червня 1999 року за частиною 2 статті 206 Кримінального кодексу України до 2 років позбавлення волі; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 10 вересня 1999 року за частиною 3 статті 140, статтею 17, частиною 3 статті 140, частиною 3 статті 42 Кримінального кодексу України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 27 липня 2004 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2009 року за частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 років позбавлення волі, на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 12 липня 2010 року за частиною 2 статті 185, статтею 71 Кримінального кодексу України до 3 років 9 місяців позбавлення волі; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2018 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до 4 місяців арешту; вироком Городнянського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2018 року за частиною 2 статті 185, частиною 4 статті 70 Кримінального кодексу України до 5 місяців арешту; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2019 року за частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України до 3 місяців арешту; вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 02 квітня 2021 року за частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України до 120 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України, сторони кримінального провадження: прокурор, обвинувачений, інші учасники кримінального провадження: потерпіла ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , маючи не зняті та не погашені судимості за вчинення умисних злочинів, у тому числі корисливих, близько 23 години 00 хвилин 15.03.2021 р., знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, правомірно перебуваючи у приміщенні житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викрав із жіночої сумки, яка знаходилася у спальній кімнаті будинку, грошові кошти в іноземній валюті у сумі 100 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України гривні щодо іноземної валюти станом на 15.03.2021 р. еквівалентно 2773, 05 гривень, належні ОСОБА_6 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Відповідальність за злочин, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, передбачена ч. 2 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, визнав повністю та пояснив, що після того як поховали сестру, точну дату не пам`ятає, він залишився ночувати у потерпілої, яка є його племінницею. Потерпіла спала у залі, а він з двома дітьми у спальній кімнаті. На протилежній стіні він побачив сумку. Автоматично відкрив її і побачив 100 доларів. Більше у сумці нічого не було. Забравши ці кошти, він обміняв їх на гривні у знайомого та придбав за них два телефони, також за ці гроші придбав спиртне, яке вони з ОСОБА_7 вжили.

Зазначив, що якби не ОСОБА_8 , який розказав, що це обвинувачений викрав гроші, то нічого б і не було, ніхто б і не знав. А гроші б він повернув і так.

Окрім того, обвинувачений підтвердив, що був обізнаний зі скрутним матеріальним станом потерпілої.

Також зазначив, що зараз допомагає потерпілій, робить все, що вона скаже.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати, ховали її 13.03.2021 р. 15.03.2021 р. обвинувачений ночував у неї та поїхав з будинку рано. Зникнення коштів вона не помітила, так як вони були заощаджені та потреби у їх використанні вона не мала. Після цього через пару днів їй подзвонила співмешканка ОСОБА_5 ОСОБА_9 , та сказала аби потерпіла перевірила чи не пропадали в неї гроші.

Потім приїхала поліція, працівники поліції спитали чи буде вона писати заяву. Вона спочатку спитала «навіщо?», але потім все ж погодилася написати. Зазначила, що викрадені кошти знаходились у сумочці у потайному кармані.

Також потерпіла повідомила, що ОСОБА_5 в неї часто ночував, наразі дійсно їй допомагає. Зізнався у викраденні лише після того, як потерпіла спитала у нього навіщо він це зробив. Він відповів, що все поверне, пробачення не просив. В подальшому попросив пробачення.

Викрадені кошти обвинувачений повернув за кілька днів до даного судового засідання. У зв`язку з цим потерпіла заявила у судовому засіданні усну відмову від позову. Вважає вибачення обвинуваченого перед нею щирим, просить суворо не карати, призначити обвинуваченому мінімальне покарання.

На запитання судді відповіла, що навіть якби ОСОБА_5 не відшкодував їй шкоди, вона все одно просила б мінімальне покарання, оскільки це її рідний дядько і їй його шкода.

Прокурор та обвинувачений проти прийняття відмови ОСОБА_6 від цивільного позову не заперечували.

Показання обвинуваченого та потерпілої не суперечать фактичним обставинам справи, які ними не оспорюються.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На виконання положень вказаної норми суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім частини письмових доказів та характеризуючих даних особи обвинуваченого, що узгоджено стороною захисту та обвинувачення, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно розуміють зміст обставин у провадженні та суд переконався у добровільності їх позиції.

У судовому засіданні було досліджено наступні документи:

-витяг з ЄРДР від 23.03.2021 р.,

-постанову про доручення проведення досудового розслідування від 23.03.2021 р.,

-постанову про визначення групи прокурорів від 23.03.2021 р.,

-витяг з ЄРДР від 23.03.2021 р.,

-постанову про визначення групи дізнавачів від 24.03.2021 р.,

-постанову про зміну групи прокурорів від 21.04.2021 р.,

-постанову про визначення підслідності від 28.04.2021 р.,

-постанову про визначення групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування від 30.04.2021 р.,

-постанову про зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення від 30.04.2021 р.,

-повідомлення про підозру у вчиненні злочину від 26.05.2021 р.,

-копію вироку Корюківського районного суду Чернігівської області від 08 грудня 2009 року,

-копію 1-3, 10-11 сторінок паспорту, копію картки платника податків обвинуваченого,

-довідку відділу реалізації соціальної підтримки № 2 управління соціального захисту населення Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області від 25.05.2021 р. № 04/2-03/829 про те, що обвинувачений на обліку як особа з інвалідністю не перебуває,

-лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.06.2021 р. № 961, згідно якого ОСОБА_5 не перебуває на військовому обліку у зв`язку з судимістю, строкову військову службу проходив з 28.05.1992 р. по 24.05.1994 р.,

-довідку КНП «Сновська ЦРЛ» від 25.05.2021 р. № 22, згідно якої обвинувачений на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває,

-довідку-характеристику Сновської міської ради від 25.05.2021 р. № 05-06/1298, згідно якої на поведінку ОСОБА_5 від мешканців міста до Сновської міської ради не надходило, компрометуючих матеріалів міська рада не має, ОСОБА_5 не є депутатом міської ради,

-вимогу УІПКП «102» ГУНП України в Чернігівській області від 13.04.2021 р. та довідку № 24-14042021/74009,

-довідку про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 , з якої вбачається, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Також у судовому засіданні було долучено до матеріалів справи копію повідомлення органу пробації від 12.07.2021 р. про те, що ОСОБА_5 знято з обліку у зв`язку з відбуттям покарання, призначеного вироком Щорського районного суду Чернігівської області від 02.04.2021 р.

Керуючись внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_5 , знайшло своє підтвердження у судовому засіданні і обвинувачений своїми умисними діями вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.
У обвинувальному акті в якості пом`якшуючої обставини зазначено щире каяття.

В той же час, слід звернути увагу, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, відверту негативну оцінку своєї злочинної поведінки, визнання тих обставин, які ставляться в провину, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Суд ставить під сумнів щирість каяття обвинуваченого, який будучи неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, належних висновків не зробив, та вчинив новий корисливий злочин.

Крім того, ОСОБА_5 , як випливає з його показань, був обізнаний з тим, що потерпіла мала скрутне матеріальне становище на момент вчинення правопорушення, а в подальшому обвинувачений більше чотирьох місяців не повертав викрадені кошти. Повернення коштів потерпілій за кілька днів до розгляду обвинувального акта суд розцінює як необхідну міру з боку обвинуваченого з метою пом`якшення покарання, що не свідчить про його щире каяття.

Також суд враховує показання потерпілої, яка просила суд призначити найменше покарання, однак зазначила, що таке рішення не залежало від відшкодування збитків. Висловлення позиції щодо найменшої міри покарання пов`язане виключно з тим, що обвинувачений є її дядьком.

Суд враховує крім іншого, що між вчиненням крадіжки та виявленням нестачі коштів потерпілою минув певний період часу. Проте зазначаючи, що у обвинуваченого був намір повернути ці кошти, останній не вчинив жодних дій аби повідомити потерпілій про їх викрадення. Доводи обвинуваченого про те, що він був упевненим, що вона і так здогадається, хто взяв кошти, не спростовують пасивність його поведінки протягом періоду після вчинення правопорушення, коли він мав реальну можливість зізнатися у скоєному та заявити намір про повернення коштів.

Також суд враховує, що в судовому засіданні обвинувачений зазначив, що якби ОСОБА_10 не розповів, що це обвинувачений вчинив крадіжку, та працівники поліції не приїхали до потерпілої, то ніхто б і не дізнався про кримінальне правопорушення, а він би просто з часом повернув кошти потерпілій.

З вказаного суд робить висновок, що обвинувачений не усвідомив суспільну небезпеку скоєного, вважає свою поведінку допустимою, а розгляд обвинувального акта таким, що спричинений викликом працівників поліції, а не скоєнням ним правопорушення.

Підсумовуючи наведене, суд ставиться критично до заявленого обвинуваченим щирого каяття, оскільки у поведінці обвинуваченого не вбачається відвертої негативної оцінки та осуду своєї злочинної поведінки.

Відтак факт щирого каяття ОСОБА_5 у вчиненні злочину не знайшов свого відображення під час судового розгляду.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує досудову доповідь органу пробації, що надійшла до суду 27.07.2021 р. за вх. № 2287, згідно якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення - високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, - високий.

Беручи до уваги особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації дійшов висновку, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку ддя суспільства (у тому числі для окремих осіб). На думку Сновського РС, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі.

Розглядаючи відмову потерпілої від позову суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Заслухавши думку учасників процесу та перевіривши добровільність позиції цивільного позивача, суд дійшов висновку, що провадження за цивільним позовом підлягає закриттю.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази відсутні.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.
Призначити ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.
Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання.
Прийняти відмову ОСОБА_6 від цивільного позову до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди у кримінальному провадженні № 0000006.
Провадження за цивільним позовом закрити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений з особливостями, передбаченими статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Щорський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1