Провадження № 1-кс/761/7602/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2021 року місто Київ

Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заявника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду клопотання представника ТОВ «Лідер Стафф» - адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.08.2020, у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника ТОВ «Лідер Стафф» - адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 06.08.2020, у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
На обґрунтування клопотання заявник зазначив, що в провадженні другого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.08.2020 у справі № 753/13455/20 частково задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС другого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві про арешт майна у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .
Однак, на думку заявника, арешт накладений необґрунтовано, оскільки в порушення вимог п.1 ч.2 ст.132 КПК України арешт накладено Дарницьким районним судом м. Києва. Крім того зазначив, що клопотання про арешт майна розглядалося без участі представника ТОВ «Лідер Стафф», що позбавило останнього можливості надати необхідні пояснення та документи, які б дозволили суду всебічно дослідити ситуацію та надати їй вірну оцінку.
У судовому засіданні заявник клопотання підтримав та просив його задовольнити. Крім того, вказав, що просить скасувати арешт, накладений лише на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме: Ноутбук сірого кольору «НР» s/n #5CD8166FNN; Мобільний телефон Xiaomi redmi7 модель m1810f6lg чорного кольору; Ноутбук «НР» s/nCND7106H9W; Жорсткий диск «SEAGATE» s/nWCT13VEG; Жорсткий диск «SEAGATE» s/nWCT13DFF; Жорсткий диск «WD 4TB» s/nWCC4E5DKR22K.
Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлений належним чином. На офіційну електронну адресу суду направив заяву, в якій просив клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах ТОВ «Лідер Стафф», про скасування арешту майна залишити без розгляду. Вказав, що з вказаним клопотанням адвокату слід звертатися до Дарницького районного суду м. Києва, який є місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Таким чином, на думку слідчого, заявником до Шевченківського районного суду м. Києва подано клопотання про скасування арешту майна, яке не підсудне вказаному суду.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наступне.
Вирішуючи питання територіальної підсудності розгляду клопотання заявника про скасування арешту майна слід зазначити, що відповідно до позиції колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 22.04.2020 (провадження №51-1901впс20), територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ. Так, відповідно до інформації з офіційного сайту Державної фіскальної служби України територіальним органом ДФС України є Головне управління ДФС у м. Києві, до організаційної структури якого входить Слідче управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у м. Києві. Крім того, Головне управління ДФС у м. Києві, відповідно до інформації з «Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», знаходиться за адресою: «Україна, 04655, місто Київ, вул. Шолуденка, буд.33/19», яка відноситься до Шевченківського району міста Києва. Таким чином, слідчий суддя вважає що заявник, звертаючись до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна не порушив правил територіальної підсудності.
Як вбачається з матеріалів клопотання, в провадженні другого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві перебували матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.08.2020 у справі № 753/13455/20 частково задоволено клопотання старшого слідчого з ОВС другого слідчого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві про арешт майна у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуків за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 .
При цьому, як вбачається зі змісту вказаної ухвали слідчого судді, підставою для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно, вилучене під час проведення обшуку, послугував той факт, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно використовується для протиправної діяльності, що полягає в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах.
Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.
При цьому, підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
У відповідності зі ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Враховуючи, що слідчий у судове засідання не з`явився, на запит суду не надав матеріалів кримінального провадження №0000012, для огляду, наведені вище обставини не спростував, необхідність подальшої дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, не доведено.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Слідчий суддя звертає увагу на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з 17.05.2019, питання про арешт майна вирішено ухвалою слідчого судді від 10.01.2020, у той час як на момент розгляду клопотання про скасування арешту майна, поданого в порядку ст. 174 КПК України, власники арештованого майна не набули жодного процесуального статусу, що безумовно суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує право власності ТОВ «Лідер Стафф» на таке майно.
Разом із цим, слід зауважити, що на даному етапі провадження слідчий суддя не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості. Так, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання в частинні визнання істотними порушення прав ТОВ «Лідер Стафф» під час проведення 12.02.2020 року обшуку за адресою: АДРЕСА_4 та визнання недопустимими доказами всіх речей і документів, що були вилученні під час проведення вказаного обшуку з підстав очевидної недопустимості даних доказів.
Крім того, під час розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя вирішує тільки ті питання, що передбаченні Главою 17 КПК України. У зв`язку з викладеним, слідчий суддя також не вбачає підстав для задоволення клопотання в частинні зобов`язання Слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення щодо повернення в найкоротший строк ТОВ «Лідер Стафф» майна, по якому судом скасовано арешт та направлення повідомлення про його виконання слідчому судді.
Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28.09.2020, у кримінальному провадженні №0000012 в частині арешту, накладеного на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим клопотання підлягає частковому задоволенню.
Керуючись частиною другою статті 376, статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 376, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

Клопотання представника ТОВ «Лідер Стафф» - адвоката ОСОБА_3 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.08.2020, у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, - задовольнити частково.
Скасувати арешт майна у кримінальному провадженні №0000012, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.01.2020, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 28.08.2020 у справі № 753/13455/20 на майно, вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_4 , а саме:
-Ноутбук сірого кольору «НР» s/n #5CD8166FNN;
-Мобільний телефон Xiaomi redmi7 модель m1810f6lg чорного кольору;
-Ноутбук «НР» s/nCND7106H9W;
-Жорсткий диск «SEAGATE» s/nWCT13VEG;
-Жорсткий диск «SEAGATE» s/nWCT13DFF;
-Жорсткий диск «WD 4TB» s/nWCC4E5DKR22K.
У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Слідчий суддя ОСОБА_1