ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1861/21 Справа № 183/7218/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001326 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, працюючого ФОП « ОСОБА_11 », не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 1 рік.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 527 гривень 34 копійки, в рахунок відшкодування моральної шкоди 295 000 гривень, та витрат на правову допомогу в сумі 9 000 гривень задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28 527 гривень 34 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 9 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 гривень.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.
Арешт, накладений ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 року на автомобіль «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування скасовано.
Арешт, накладений ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.10.2020 року на велосипед марки «Ardis», який належить потерпілій ОСОБА_10 з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування скасовано.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у відповідності вимог процесуального закону.
Цим вироком дії ОСОБА_7 судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
За обставин, встановлених судом та викладених в мотивувальній частині вироку, 24 жовтня 2020 року приблизно о 19.42 годині водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в темну пору доби, зі швидкістю приблизно 80 км/год., з включеним ближнім світлом фар по автодорозі розташованій по вул. Сонячній, зі сторони вул. Покровська у напрямку вул. Упорна, с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, де в цей час в районі будинку № 2, ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху 50 км/год. в населених пунктах, діючи необережно, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив наїзд на велосипед марки «Ardis» оснащеного заднім світловідбивачем під керуванням ОСОБА_10 , яка рухалася в попутному напрямку по правому краю проїзної частини дороги попереду автомобіля «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Своїми діями водій ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3б), 12.2, 12.3 та 12.9(б) Правил дорожнього руху України відповідно до яких:
п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;
п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
п. 2.3: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
п. 12.2: «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;
п. 12.3: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
п.12.9 (б) «Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил».
Порушення вимог п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої велосипедисту ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми живота з розривом селезінки, що привело до внутрішньо-черевної кровотечі (2100 мл. темно-червоної крові в черевній порожнині) та видалення селезінки; відкритих переломів обох кісток лівої гомілки (велико- та малогомілкової), забійних ран лівої гомілки у середній третині, підшкірної гематоми на лобі справа, множинних саден на верхніх та нижніх кінцівках, у своїй сукупності, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. Усі виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини легкового автомобіля, та могли утворитися внаслідок наїзду автотранспорту на велосипед потерпілої з послідуючим падінням останньої, під час дорожньо-транспортної пригоди.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення йому покарання та вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди.
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 295 000 гривень.
В решті вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги потерпіла зазначає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому занадто м`яке покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і даних про особу обвинуваченого через його м`якість.
Так, потерпіла зазначає, що у матеріалах кримінальної справи стосовно ОСОБА_7 відсутні дані на підтвердження того, що засуджений намагався будь-яким чином допомогти потерпілій оговтатися від пережитого, компенсував їй перенесені страждання чи полегшив душевний біль. ОСОБА_7 лише обмежився декількома виплатами і відшкодував частинами - витрати на дві операції та лікування на загальну суму 44 500 грн.
Крім того, на думку потерпілої, при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував те, що їй спричинені тяжкі тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, лікування триває, а також їй встановлена друга група інвалідності.
Що стосується вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, то потерпіла зазначає, що судом не в повній мірі було враховано те, що потерпіла зазнала значних моральних страждань, які зазнає по теперішній час, не враховані тяжкі наслідки від злочину, те, що вона не може без сторонньої допомоги пересуватись у приміщенні, її сталі соціальні зв`язки втрачені, позбавлена можливості працювати та отримати заробітну плату, належним чином надати певний догляд та обсяг виховання своєму малолітньому сину та надавати певну допомогу своїй матері.

Позиції учасників судового провадження.
До початку апеляційного розгляду потерпіла заявила клопотання про розгляд справи без її участі у зв`язку з інвалідністю, зазначила, що її інтереси буде представляти її представник.
Представник потерпілої підтримав вимоги апеляційної скарги потерпілої, просив її задовольнити в повному обсязі.
Прокурор підтримала вимоги апеляційної скарги потерпілої, просила її задовольнити в повному обсязі.
Обвинувачений та захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому перегляду не підлягають.
Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів, вважає необґрунтованими, і такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений вину визнав повністю, за місцем мешкання характеризується задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікарів не перебуває, займається суспільно-корисною працею здійснює надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу автомобільним транспортом, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2008 року народження, 2016 року народження, 2017 року народження, добровільно надавав допомогу потерпілій, сплачуючи грошові кошти за проведення операцій та на придбання лікарських засобів, думку потерпілої, яка не наполягала на призначенні обвинуваченому суворого покарання, обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Суд апеляційної інстанції погоджується з встановленими судом обставинами, які впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 75 КК України, без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки керування транспортним засобом є джерелом доходу обвинуваченого ОСОБА_7 та пов`язано з його трудовою діяльністю, повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його конкретним обставинам та наслідкам, особі обвинуваченого, та саме таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню нових кримінальних правопорушень.
Отже, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання за своїм видом і розміром слід вважати справедливим, та підстави для скасування вироку в частині призначеного покарання через м"якість, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілої у суду відсутні.
Вирішуючи питання обґрунтованості визначеного судом розміру стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої суми в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди, про що йдеться в апеляційній скарзі потерпілої ОСОБА_10 колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 заявила позовні вимоги про відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 295 000 гривень.
Разом із цим, суд визнав за доцільне стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди лише 100 000 гривень.
Надаючи оцінку цим обставинам, колегія суддів вважає, що визначений судом розмір стягнення не відповідає понесеним ОСОБА_10 моральним та фізичним стражданням.
Виходячи з обставин кримінального провадження, потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала тяжкі тілесні ушкодження, а саме значні травми у виді закритої тупої травми живота з розривом селезінки, що привело до внутрішньо-черевної кровотечі (2100 мл. темно-червоної крові в черевній порожнині) та видалення селезінки, відкритих переломів обох кісток лівої гомілки (велико- та малогомілкової), забійних ран лівої гомілки у середній третині, підшкірної гематоми на лобі справа, множинних саден на верхніх та нижніх кінцівках, враховуючи характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), стан її здоров`я та можливість його відновлення - потерпіла тривалий час перебувала на лікуванні та реабілітації, та продовжує лікування і на даний час, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, оскільки ОСОБА_10 після отриманих травм тяжко пересуватися самостійно, остання не може на даний час працювати та отримувати заробітну плату, потерпіла отримала інвалідність II групи у зв`язку із загальним захворюванням з ураженням ОРА, ДТП, а отже сума у розмірі 100 000 гривень є необґрунтовано заниженою.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що сума у розмірі 295 000 гривень відповідатиме понесеним потерпілою характеру і обсягу моральних та фізичних страждань, та буде справедливою по відношенню до неї.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги потерпілої, та зміну вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2021 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - змінити в частині вирішення цивільного позову.
Збільшити розмір коштів на відшкодування моральної шкоди, стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 з 100 000 гривень до 295 000 гривень.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4