справа № 208/2702/17
№ провадження 1-кп/208/5/21
УХВАЛА
Іменем України

19 травня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, відносно якого обрано запобіжний захід тримання під вартою, строком до 02.06.2021 року.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , у виді тримання під вартою, як єдиним можливим запобіжним заходом який може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, та зменшити заявлений ризик переховування від суду, враховуючи тяжкість обвинувачення та характеризуючи данні на особу обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав позицію прокурора.

Захисник ОСОБА_7 вважав клопотання прокурора не обґрунтованим, так як заявлений ризик переховування є припущенням та не має жодного підтвердження. Крім того, обвинувачений тривалий час знаходиться під вартою, при цьому має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, батьків які потребують його допомоги, а тому просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав позицію заявлену адвокатом ОСОБА_7 ..

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

При вирішення заявленого клопотання, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно до порядку передбаченого главою 18 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, з наданням стороною обвинувачення на підтвердження обвинувачення та ризиків доказів, які досліджуються та оцінюються судом в передбаченому КПК України порядку, щодо їх достатності та допустимості, з врахуванням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України.

Так у рішенні ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, SeriesA,№ 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).
При розгляді вказаного питання, суд виходить з того, що відносно ОСОБА_9 висунута обгрунтована матеріалами кримінального провадження підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).
Також суд враховує, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Як відображено у рішеннях ЄСПЛ, аргументи на користь і проти звільнення не можуть бути «загальними та абстрактними» (Boicenco v. Moldova (Бойченко проти Молдови) § 142; Khudoyorov v. Russia (Худойоров проти Росії), § 173), але повинні стосуватись специфічних фактів і особистих обставин заявника, які виправдовують його тримання під вартою Aleksanyan v. Russia (Алексанян проти Россії), § 179).
Суд вважає, що сама лише наявність родинних зв`язків не утворює достатнього ступеню соціальних зв`язків для нівелювання ризику ухилення від суду, та його характеризуючи данні не спростовують встановлений судом ризик, тому при наявності обґрунтованої підозри та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, обвинувачений може переховуватися від суду, таким чином, суд приходить до висновку, що існує ризик втечі обвинуваченого та ухилення від правосуддя.
Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що раніше обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, тому строк тримання під вартою обвинуваченого має бути продовжений, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинуваченого на свободу. Від цього підстав для зміни запобіжного заходу на даний час немає.

Крім того, виходячи з вимог ст. 183 КПК України, та з врахуванням обґрунтованої підозри в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 у скоєнні особливо тяжкого злочину кваліфікованого органом досудового розслідування за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України, суд також не вбачає підстав для встановлення застави.

Таким чином, встановивши, що, на час розгляду даного клопотання ризик, заявлений при обранні міри запобіжного заходу не зменшився, суд, керуючись ст.ст.197, 199 КПК України, -

постановив:

У задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 - задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_9 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою, продовжити строк тримання ОСОБА_9 під вартою до 02.07.2021 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу про продовження терміну тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3