Справа № 527/657/21
провадження № 1-кп/527/102/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2021 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Глобине кримінальне провадження 0000042 від 01.03.2021 року по обвинуваченню неповнолітнього

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бурімка Семенівського району Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

в с т а н о в и в :
01.03.2021 року, близько 11.25 год, неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на першому поверсі у Гриньківській ЗОШ І-ІІІ, що розташована по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з прямим умислом на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс останньому близько чотирьох ударів пальцями правої руки, стиснутими в кулак, по голові в область лівого ока, чим спричинив неповнолітньому потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, синця верхньої повіки лівого ока, точкові синці на верхній повіці, які відповідно до висновку судово - медичної експертизи № 17 від 04.03.2021 року, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав повністю і дав суду пояснення за змістом ідентичні обвинувальному акту та описовій частині вироку, пояснив, що жалкує про вчинене та намагався вибачитися перед потерпілим.

Фактичні обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорювалися, тому за згодою учасників судового провадження інші докази по справі, крім показань обвинуваченого, характеризуючих його даних та матеріалів позовної заяви, в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися.

Кваліфікацію суспільно - небезпечних винних діянь ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_4 суд находить правильною.

Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження і доведена повністю.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Захисник обвинувачуваного в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його підзахисного від покарання та застосування до нього примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі неповнолітнього ОСОБА_9 під нагляд матері ОСОБА_8 .

Прокурор, обвинувачений, його законний представник підтримали клопотання захисника, потерпілий, законний представник та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що іі син ОСОБА_9 не вийшов із під її контролю, вважає, що вона має вплив на поведінку сина. Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість клопотання та про його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_9 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто, на час вчинення кримінального правопорушення він не досяг повноліття, тобто до нього можуть бути застосовані примусові заходи виховного характеру.
ОСОБА_9 вчинив умисний проступок, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований.

Згідно довідок ЦРЛ на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При ухваленні вироку, суд враховує досудову доповідь органу пробації щодо неповнолітнього обвинуваченого із якої слідує, що з урахуванням особи ОСОБА_9 , низький рівень факторів ризику вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 можливо без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Як вбачається з досудової доповіді, ОСОБА_9 виховується в неповній сім`ї, проживає разом з мамою та двома братами, батько помер. На обліку в Кременчуцькому РУП не перебуває.

Згідно педагогічної характеристики викладачів Гриньківської ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_10 має навчальні досягнення середнього рівня, характеризується позитивно, мати приділяє належну увагу вихованню сина.

За даними сектору ювенальної превенції Кременчуцького РУП, неповнолітній ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності не притягувався та не має проблем із контролем поведінки. Скарг щодо конфліктів у неповнолітнього з батьками не надходило. Фактів вживання алкоголю, наркотиків або інших психоактивних речовин, виявлено не було.

Згідно довідки інформації Гриньківського старостинського округу Градизької селищної ради від 09.03.2021 року № 30, неповнолітній ОСОБА_9 виховується в неповній та багатодітній родині. Трудолюбивий, з друзями та односельцями привітний, але бувають випадки неконтрольованої поведінки. Компроментуючими матеріалами старостат не володіє.

Крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд також враховує його ставлення до вчиненого проступку, умови його життя та виховання.

Судом встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення поведінка обвинуваченого ОСОБА_9 була бездоганною, відомості щодо порушення ним встановлених загальноприйнятих правил поведінки, надходження будь яких скарг, зауважень відносно нього, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

На підставі ст. 66 КК України, обставиною, що пом"якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.
Обставин, що обтяжують покарання, в ході судового засідання не встановлено.
Відповідно до ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив кримінальний проступок або нетяжкий злочин, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання. У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 105 КК України до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 1 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.
Кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_9 , відповідно до ст. 12 КК України, є проступком.
Вирішуючи питання щодо застосування до неповнолітнього ОСОБА_9 виду заходів виховного характеру, суд виходить з наступного.
За загальними правилами та особливостями, визначеними нормами кримінального права, метою застосування заходів виховного характеру щодо неповнолітніх, перш за все, має бути забезпечення інтересів самого неповнолітнього.
Статтею 3 Конвенції про права дитини від 02.11.1989 схваленою резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 № 50/155 та ратифікованою Україною Постановою ВР від 27.02.1991 № 789-XII встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.2 ст. 484 КПК України під час кримінального провадження щодо неповнолітнього, в тому числі під час провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд та всі інші особи, що беруть у ньому участь, зобов`язані здійснювати процесуальні дії в порядку, що найменше порушує звичайний уклад життя неповнолітнього та відповідає його віковим та психологічним особливостям, роз`яснювати суть процесуальних дій, рішень та їх значення, вислуховувати його аргументи при прийнятті процесуальних рішень та вживати всіх інших заходів, спрямованих на уникнення негативного впливу на неповнолітнього.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_9 відноситься до проступків, його вчинено обвинуваченим у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на момент вчинення правопорушення виховувався в неповній сім`ї матір`ю, позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, раніше не притягався до адміністративної відповідальності, думку прокурора, який вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру та думки інших учасників судового провадження про можливість перевиховання неповнолітнього, суд доходить висновку, що обвинувачений на час ухвалення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Строк застосування примусових заходів виховного храктеру відносно обвинуваченого ОСОБА_9 суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього, строком на один рік.
Також звільняючи від покарання неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_9 , суд не визначає його вид і розмір виходячи із існуючої судової практики, яка викладена у п. 16 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні), керуючись ст. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п.1,3 ч.2 ст. 105 КК України, у вигляді застереження та передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_8 , яка має проводити ефективні заходи виховного характеру, необхідні для забезпечення позитивного виховного впливу на ОСОБА_9 й постійного контролю за його поведінкою та підтвердила свою згоду на це в судовому засіданні.
Розглянувши цивільний позов, поданий в інтересах потерпілого ОСОБА_4 його представником ОСОБА_6 до відповідачів : обвинуваченого ОСОБА_9 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодовування.
В силу положень ч.1, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно приписів п.2 ч.2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_4 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з спричиненням йому тілесних ушкоджень, що в певній мірі негативно вплинуло на його моральний стан, життєві зв`язки, порушило звичайний уклад особистого життя.
Виходячи з викладеного та конкретних обставин справи, враховуючи тривалість та характер моральних страждань потерпілого, принцип розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що з врахуванням зазначених обставин позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 3000 гривень.
У відповідності до вимог ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Керуючись ст.ст. 368-376, 395 КПК України, ст.ст. 44, 105 КК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

На підставі ч.1 ст. 105 КК України звільнити неповнолітнього ОСОБА_9 від покарання, без визначення його виду і розміру, застосувавши до нього примусові заходи виховного характеру, передбачені п.п.1,3 ч. 2 ст. 105 КК України, у виді застереження та передачі його під нагляд матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строком на один рік.

Строк виконання примусових заходів виховного характеру обраховувати з моменту набрання вироком суду законної сили.

Позовну заяву представника потерпілого ОСОБА_4 ОСОБА_6 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_9 , а уразі відсутності у ОСОБА_9 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, з законного представника ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 у відшкодування спричиненої моральної шкоди 3000 (три тисячі) гривень.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1