КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/8469/19
Провадження №11-кп/824/846/2021 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала
Іменем України

31 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів судового

засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001194 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року щодо обвинувачених

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, працюючого в ТОВ «АБСН» майстром, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 19.03.1998 року вироком Харківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 140, ст.17, ч. 3 ст. 140, ч. 2 ст. 229-5, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна; 29.04.2004 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ст. 187 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 10.07.2012 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ст. 15, 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 20.03.2015 року вироком Білоцерківського міського суду Київської області за ст. 391, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців, звільнився 26.06.2016 року з Бучанської ВК № 85 по відбуттю строку покарання; 02.10.2019 вироком Пирятинського районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст.185,70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, маючого одну малолітню дитину, працюючого неофіційно в ТОВ «Патріот» освітлювачем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого: 25.12.1995 року вироком Подільського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 141, ст. 46-1 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з відстрочкою виконання вироку на 1 рік; 16.04.1997 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 142, ст.43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років; 15.11.2006 року вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 3 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; 08.11.2007 року вироком Броварського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; 27.05.2011 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; 11.02.2014 року вироком Обухівського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 22.03.2016 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 205, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 26.06.2017 з Білоцерківської ВК №35 по відбуттю строку покарання;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_11 ,

В с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року:
ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_9 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, приєднавши до покарання призначеного за цим вироком частково у вигляді шести місяців позбавлення волі не відбуте ним покарання за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.10.2019, остаточно призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбуття покарання вказано рахувати з часу затримання, а саме з 01.04.2019.
ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185 КК України та призначено йому за цим Законом покарання у виді трьох років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_8 призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, приєднавши до покарання призначеного за цим вироком частково у вигляді шести місяців позбавлення волі не відбуте ним покарання за вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 02.10.2019, остаточно призначено покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою. Строк відбуття покарання вказано рахувати з часу його затримання, а саме з 01.04.2019.
Процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні, стягнути на користь держави в дольовому порядку з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у розмірі 3140,20 гривень, тобто по 1570,10 гривень з кожного.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_12 в дольовому порядку з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 36 950 гривень, тобто по 18 475 гривень з кожного.
Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку, 29 березня 2019 року приблизно о 16 год. 00 хв. ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 , реалізуючи свої злочинні наміри, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, зайшли до 4-го під`їзду буд. АДРЕСА_5 , де за допомогою заздалегідь підготовлених знарядь для вчинення злочину у вигляді відмичок відкрили замок вхідних дверей до квартири АДРЕСА_6 , проникли до приміщення вищевказаної квартири звідки таємно викрали належне ОСОБА_12 майно, а саме: ноутбук Dell Chromebook, вартістю 9000 грн.; ноутбук HP Compaq Presario CQ50, вартістю 7200 грн.; ноутбук Lenovo IdealPad G560E-1, вартістю 4750 грн.; ноутбук Lenovo G560E, вартістю 3000 грн.; коробку чорного кольору з надписом Subeco, вартістю 1000 грн., де знаходилися годинники: марки Omega Geneve золотистого кольору з ремінцем; вартістю 9000 грн.; Omega De Ville, 1978 року випуску, вартістю 6000 грн.; Longines Flagship, корпус Cronel з ремінцем чорного кольору, вартістю 4000 грн.; Tissot, вартістю 3000 грн.; G.F. Jacot з металевим ремінцем сірого кольору, вартістю 1400 грн.; Seico 5, вартістю 2500 грн.; «Штурманские» з ремінцем чорного кольору, вартістю 3000 грн.; Ракета «Колледж», вартістю 700 грн.; «Восток Командирские», вартістю 500 грн.; «Восток», вартістю 700 грн.; «Луч», вартістю 900 грн.; дерев`яну коробку коричневого кольору з надписом Cohiba, що матеріальної цінності для потерпілого не становить, в якій знаходилися наступні годинники: RolexYacht-master з ремінцем, вартістю 500 грн.; Rolex Daytona, вартістю 500 грн.; Победа з ремінцем чорного кольору, вартістю 600 грн.; «Восток командирские», вартістю 500 грн.;жіночий годинник Заря на браслеті, вартістю 500 грн.; President Stonequarz, без ремінця, вартістю 150 грн.; годинник без маркування, корпус сірого кольору, циферблат золотистого кольору, без ремінця, вартістю 150 грн.; наручний жіночий годинник «Чайка з ремінцем металевим жовтого кольору, вартістю 400 грн.; наручний годинник «Москва», корпус з металу сірого кольору, циферблат червоного кольору, без ремінця, вартістю 200 грн.; «Монтана» з ремінцем сірого кольору, вартістю 150 грн.; коробочку червоного кольору з медалями «За трудовую доблесть СССР», медаль «За долголетний добросовестний труд», що матеріальної цінності для потерпілого не становлять;срібний ланцюжок з біркою ТМ Тюсо, вартістю 400 грн.; срібний кулон у вигляді «серця» з біркою ТМ Тюсо, вартістю 200 грн.; 12 монет номіналом 25 центів кожна, загальною вартістю 200 грн, з місця вчинення злочину разом зникли, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, розподіливши між собою, чим спричинили потерпілому ОСОБА_12 матеріального збитку на загальну суму 61 100 грн.
Крім того, 01 квітня 2019 року приблизно об 11 год. 30 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в житло, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 піднялися на четвертий поверх будинку АДРЕСА_7 , де обрали об`єктом свого злочинного посягання квартиру АДРЕСА_8 . Після чого, ОСОБА_9 вийшов з під`їзду та залишився біля входу, де в свою чергу спостерігав за навколишньою обстановкою, щоб в разі появи сторонніх осіб попередити ОСОБА_8 про небезпеку, використовуючи при цьому мобільний зв`язок, а ОСОБА_8 , впевнившись, що за їхніми діями ніхто не спостерігає, шляхом пошкодження замків вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_9 , в якій проживає потерпіла ОСОБА_13 , звідки таємно викрав: велосипед марки CycloneWinnerKinetik, вартістю 15 000 грн.; сумку червоного кольору з надписом Florida, вартістю 50 грн., в яку склав наступні речі: електродриль марки Craft, вартістю 1000 грн.; електролобзик марки Makita, вартістю 3000 грн.; болгарку марки Dexter, вартістю 1000 грн.
Після чого, ОСОБА_9 вийшов з квартири та направився до ОСОБА_8 , який спостерігав за навколишньою обстановкою, та з місця вчинення злочину з викраденим зникли, чим завдали потерпілій ОСОБА_13 матеріального збитку на загальну суму 20 050 грн.

На зазначений вирок суду обвинуваченим ОСОБА_8 подана апеляційна скарга, в якій останній, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення, просить змінити вирок суду лише в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_12 , зменшивши суму цивільного позову.
Апелянт зазначає, що він категорично не погоджується з сумою цивільного позову.

Апеляційних скарг від інших учасників кримінального провадження не надходило.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 потерпілим ОСОБА_12 подано заперечення, в який потерпілий просить апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін.
В обґрунтування заперечень потерпілий зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні 20.02.2020р. свою вину визнав повністю та визнав в повному обсязі цивільний позов.
Також потерпілий ОСОБА_12 вказує на те, що при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 суд врахував його «щире каяття» в якості пом`якшуючої обставини, яке стосувалося й суми викраденого.
На думку потерпілого, погодившись на розгляд справи згідно ч.3 ст.349 КПК України та визнавши в повному обсязі цивільний позов обвинувачений ОСОБА_8 позбавив себе права подавати апеляційну скаргу.
Потерпілий ОСОБА_12 зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 «категорично не згоден» з сумою стягнення, але жодним чином не аргументує своє прохання про її зменшення.
ОСОБА_12 вказує на те, що під час досудового розслідування, а також під час судового розгляду 27.12.2019р. він надав суду наявні у ньогодокументи, які підтверджують як факт придбання, так і реальну вартість (сплачені суми) вкрадених та не повернутих йому речей.
Також потерпілий просить суд апеляційної інстанції врахувати, що в його позовній заяві не врахована вартість тих робіт, які проведені особисто ним по ремонту та реставрації вкрадених годинників, що складає також досить велику суму.
Потерпілий ОСОБА_12 зазначає, що в своєму цивільному позові він оцінив заподіяну йому діями ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , матеріальну шкоду в 36 950 гривень. До свого клопотання до суду першої інстанції від 27.12.2019р. він додав «Перелік вкраденого та не повернутого майна з вартістю згідно підтверджуючим документам», де вказана менша сума.
ОСОБА_12 наголошує, що розбіжність в сумах не є протиріччям, оскільки на частину речей у нього немає підтверджуючих документів, оскільки комп`ютер Dell Chromebooк 2018 року випуску це подарунок дочки і він не має товарного чека, але його вартість в Україні станом на момент крадіжки становила близько 8000 грн., вартість інших вкрадених комп`ютерів, незважаючи: на їх вік, також, станом на сьогодні, є більшою, ніж він вказав на момент придбання.
Щодо годинників потерпілий зазначає, що вкрадений швейцарський годинник Tissot коштує сьогодні далеко не 1800 грн. а значно більше, навіть уживаний, це ж стосується і швейцарського годинника Omega.
Окрім цього потерпілий вказує на те, що він не подавав позов про відшкодування моральної шкоди, спричиненої його родині крадіжкою, шкоди, завданої здоров`ю та психологічному стану.
Також ОСОБА_12 зазначає, що в ході судових слухань він не наполягав також на урахуванні в якості обтяжуючої тієї обставини, що обвинувачені скоїли крадіжку оселі двох пенсіонерів.
Потерпілий вважає, що вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20.02.2020р. є справедливим.

Потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_14 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися та будь-яких клопотань, не подавали. Враховуючи наведене та вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено у відсутність вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.
Вирок суду в частині визнання винуватим та засудження ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України ніким з учасників кримінального провадження не оскаржено, тому в цій частині вирок суду не є предметом апеляційного розгляду.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням, за обставин, викладених у вироку, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини справи в суді першої інстанції учасниками процесу не оспорювалися, стосовно них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувалися, і вони в апеляційній скарзі обвинуваченим не оскаржуються.
За встановлених судом фактичних обставин справи, дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України.

Більш того, не оскаржувалось обвинуваченим ОСОБА_8 і правильність призначеного йому покарання, яке на думку колегії суддів, призначено з дотриманням вимог ст. 65, 50 КК України, є необхідним і достатнім до перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Будь яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягли зміну або скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 щодо безпідставності суми задоволеного цивільного позову, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 ст. 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Наведених норм закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_12 24 червня 2019 року, тобто ще під час досудового розслідування був пред`явлений цивільний позов про стягнення з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 36 950 грн. матеріальної шкоди (т. 1 а. п. 26), який разом зі обвинувальним актом було направлено до суду. Такий позов було мотивовано тим, що у ОСОБА_12 обвинуваченими було викрадено майна на загальну суму 61100 грн., частина майна в ході досудового розслідування йому була повернута, і залишилась невідшкодованою сума викрадених і неповернутих речей в розмірі 36950 грн.
На початку судового розгляду, зокрема, 19.11.2019 р. після проголошення прокурором обвинувального акту та потерпілим цивільного позову, головуючим було роз`яснено обвинуваченим суть висунутого обвинувачення, та з`ясовано, чи зрозуміло їм обвинувачення та чи визнають вони себе винними, на що обвинувачені заявили, що обвинувачення зрозуміле, вину визнають частково, зокрема не визнають її по епізоду з потерпілим ОСОБА_12 , і будуть надавати показання. При цьому обидва обвинувачені не визнали пред`явлений потерпілим ОСОБА_12 цивільного позову.
Враховуючи таку позицію обвинувачених та враховуючи думки учасників кримінального провадження, судом було встановлено наступний порядок дослідження доказів: допитати потерпілих у провадженні, потім свідків, дослідити письмові докази у провадженні, а потім допитати обвинувачених.
В цьому ж судовому засіданні було допитано потерпілого ОСОБА_12 , який вказав на обставини вчинення у його квартирі крадіжки годинників, ноутбуків, медалів та монет. При цьому, при з`ясуванні вартості викрадених речей потерпілий пояснив, що годинники він придбавав через інтернет аукціон, про що є відповідні докази, два ноутбуки є службовими, та знаходились у його користуванні, та надав довідку ТОВ ТРК "АРТА плюс", з приводу двох інших ноутбуків пояснив, що документів на них він не має, адже, вони були подаровані йому донькою, і тому їх вартість він визначив із загальнодоступних джерел.
Крім того, в судовому засіданні 27.12.2019 року потерпілий на підтвердження розміру майнової шкоди заявив клопотання про долучення до матеріалів провадження ряду доказів, яке було задоволено, та до матеріалів провадження долучено копію з архіву покупок на електронному аукціоні VioIity.com; копію з архіву покупок на електронному аукціоні Ebay.co.uk; копію історії оплат через платіжну систему ІНФОРМАЦІЯ_3 ; копію реєстраційних даних кабінетів на аукціонах ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копія инвойса интернет-магазина ІНФОРМАЦІЯ_5 ; копію товарного чека ноутбука HP Presario CQ50-106 (т. 2 а.п. 3-11).
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень п. 3 ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 56, ч. 4 ст. 58 КПК України, потерпілий протягом кримінального провадження має право подавати докази слідчому, прокурору, слідчому судді, суду (в тому числі й на підтвердження розміру шкоди).
В подальшому, із звукозапису й журналу судового засідання від 10.02.2020 року (т. 2 а.п. 140-143) вбачається, що адвокатом ОСОБА_14 було заявлено клопотання про зміну порядку дослідження доказів та розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вже не заперечують обставини вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікацію своїх дій та суми викраденого. На обговорення учасників провадження було поставлено дане клопотання, і обвинувачені при з`ясуванні судом їхньої позиції заявили, що вину визнають, фактичні обставини не оспорюють. Крім того, під час з`ясування думки учасників судового засідання у обвинувачених з`ясована позиція щодо цивільного позову потерпілого, на що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вказали, що повністю визнають цивільний позов. З`ясувавши позицію інших учасників, які підтримали клопотання захисника, суд роз`яснив обвинуваченим, що в разі розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, судове рішення не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, що було зрозумілим для обвинувачених, та судом було ухвалено рішення про зміну порядку дослідження доказів та застосування вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому судом проведено повторний допит обвинувачених, під час якого з`ясовані обставини, які підлягають доведенню, відповідно до вимог ст. 91 КПК України, в тому числі сума завданої шкоди. Отже, суд першої інстанції відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства обґрунтовано в подальшому не досліджував докази, які ніким не оспорювались та не заперечувались, в тому числі й щодо вирішення питання цивільного позову потерпілого, та за наслідками судового розгляду задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 36 950 грн.
Таким чином, цивільний позов судом першої інстанції був розглянутий з дотриманням вимог ст. 1206 ЦК України, ст.ст. 128, 129 КПК України, а тому підстав для зміни судового рішення, про що зазначається в апеляційній скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.
Що стосується посилання обвинуваченого під час апеляційного розгляду на те, що стороною обвинувачення не встановлено розмір завданих ОСОБА_12 матеріальних збитків у зв`язку з наявністю в матеріалах кримінального провадження лише роздруківок з інтернет-аукціону та відсутністю відповідних висновків експертів, то колегія суддів вважає їх безпідставними виходячи з наступного.
Виходячи з аналізу положень статей 55, 61, 62, 91, 127, 128, 130, 170, 242, 291 КПК під шкодою у кримінальному провадженні розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона у результаті викрадення, знищення або пошкодження майна, або шкода, завдана безпосередньо особі, її здоров`ю, діловій репутації внаслідок протиправної поведінки іншої особи.
При цьому майнова шкода - це наслідки кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи (викрадення, пошкодження, знищення майна), у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи (позбавлення заробітку внаслідок втрати працездатності чи його зменшення тощо), а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на лікування, протезування, сторонній догляд, поховання; втрата особами, що перебували на утриманні померлого, його заробітку).
У кримінальному провадженні під матеріальними збитками у п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК треба розуміти грошову оцінку (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди (втрачених, додатково витрачених або недоотриманих майнових благ особою внаслідок порушення її прав та інтересів іншою особою), а відшкодування збитків є одним із способів відшкодування шкоди.
Обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідне за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.
Імперативність п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.
З огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження наявні надані потерпілим докази про вартість викраденого обвинуваченою майна, висновок експерта про розмір матеріальних збитків, завданих кримінальним правопорушенням є необов`язковим.
Більш того, колегія суддів зауважує, що під час судового розгляду в суді першої інстанції, учасниками судового провадження не заявлялося клопотання про проведення експертизи, та взагалі розгляд провадження проведено у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.
Окрім цього, проведення товарознавчої експертизи щодо вартості ноутбуків та годинників, які не були повернуті потерпілому та вартість яких заперечується обвинуваченим ОСОБА_8 , в даному випадку є неможливим, оскільки ці речі потерпілому повернуті не були.
Що стосується посилань під час апеляційного розгляду захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_11 на порушення судом першої інстанції права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист при проведенні судового засідання 10.02.2020 р., то із звукозапису й журналу судового засідання від 10.02.2020 року (т. 2 а.п. 140-143) вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував проти розгляду справи у відсутність свого захисника адвоката ОСОБА_11 , участь захисника в даному провадженні, відповідно до вимог закону не є обов`язковою, а тому, проведення даного судового засідання у відсутність захисника ОСОБА_11 за наведених вище обставин не є порушенням вимог чинного кримінального процесуального кодексу. При проведенні розгляду в порядку вимог ч. 3 ст. 349 КПК України також будь - яких порушень колегія суддів не вбачає. Більш того, колегія суддів зауважує, що приймаючи участь в наступному судовому засіданні 20.02.2020 р., захисник ОСОБА_11 , виступаючи в судових дебатах, не вказував на порушення права на захист чи допущені судом порушення при розгляді провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а навпаки, наголошував на тому, що його підзахисний вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та надав пояснення, які є послідовними, та такими, що не підлягають сумніву у їх щирості, що просив визнати ці обставини обставинами, що пом`якшують відповідальність та врахувати при призначенні ОСОБА_8 покарання.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом першої інстанції, які б тягнули безумовне скасування прийнятого рішення при апеляційному розгляду кримінального провадження не встановлено.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення, а вирок суду - без зміни.
Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4