Київський апеляційний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поташ Тальнівського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -
який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року задоволено клопотання прокурора і обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 20 лютого 2021 року включно.
Провадження № 11кп/824/1575/2021
Єдиний унікальний № 357/8540/20
Категорія: ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовлено.
Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є вмотивованим, оскільки обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України, та ризики, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились та продовжують існувати, оскільки з метою ухилення від подальшого покарання чи спотворення об`єктивних відомостей кримінального правопорушення ОСОБА_6 може впливати на свідків, потерпілих чи інших обвинувачених в даному провадженні, з урахуванням того, що йому відомі анкетні дані та місце проживання учасників провадження. А тому, як зазначив суд, застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим ОСОБА_6 .
В даному конкретному випадку, як зазначив суд першої інстанції, продовження строку тримання під вартою виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. А тому, як зазначив місцевий суд, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 .
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року та змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Захисник вважає, що на даному етапі розгляду кримінального провадження, такий винятковий запобіжний захід стосовно ОСОБА_6 як тримання під вартою є надмірно суворим, а ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року не узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Як зазначає захисник, в обґрунтування прийнятого рішення щодо продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 , суд першої інстанції навів висновки, які не відповідають дійсним обставинам кримінального провадження та формально висловив свою позицію щодо продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не обґрунтувавши при цьому, яким чином запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Захисник просить звернути увагу, що: ОСОБА_6 має постійне місце проживання; не судимий; працевлаштований та характеризується позитивно за місцем роботи; виховує неповнолітню дитину; з 14 травня по 26 вересня 2014 року перебував у зоні проведення антитерористичної операції у складі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », є учасником бойових дій, має урядові нагороди, та, за станом здоров`я, важко переносить ізоляцію.
В доповненнях до апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 обвинувачений, крім доводів, наведених в апеляційній скарзі його захисника, також просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звернути увагу, що останні півроку йому не дають можливості оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, оскільки матеріали до суду апеляційної інстанції приходять майже в сплин граничного строку дії ухвали про продовження тримання під вартою.
Обвинувачений просить врахувати, що в 2014 році він приймав участь в бойових діях, захищаючи цілісність та суверенітет України, у нього наявні поранення, а також має
на утриманні доньку, 2009 р.н., яка, наразі, проживає з його батьками, які також потребують його підтримки.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали судового контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 днів, до 20 лютого 2021 року включно, з мотивуванням прийнятого рішення.
З таким рішенням суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, зважаючи на наступне.
Розглядаючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об'єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.
Приймаючи до уваги стадію розгляду даного кримінального провадження, те, що докази у провадженні судом в повній мірі не досліджені, і за таких обставин залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, то наведене свідчить про наявність ризику можливого впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків чи інших обвинувачених, з урахуванням його обізнаності щодо анкетних даних та місць проживання останніх, а тому, будьяких підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року, з застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.
Цим спростовуються доводи апеляційної скарги з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Будь-яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою колегія суддів не встановила.
Посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання; не судимий; працевлаштований та характеризується позитивно за місцем роботи; виховує неповнолітню дитину; з 14 травня по 26 вересня 2014 року перебував у зоні проведення антитерористичної операції у складі добровольчого батальйону « ІНФОРМАЦІЯ_2 », є учасником бойових дій, має урядові нагороди, та, за станом здоров`я, важко переносить ізоляцію - не можуть однозначно свідчити про відсутність ризиків, передбачених приписами ст. 177 КПК України.
Також слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінальних правопорушень, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому доводи сторони захисту в суді апеляційної інстанції, підтриманими обвинуваченим, щодо невинуватості останнього у вчиненні злочинів, інкримінованих органом досудового розслідування - не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду.
Таким чином, рішення суду першої інстанції про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченому ОСОБА_6 під вартою є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене згідно норм кримінального процесуального закону та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, а доводи та твердження сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на що вважає за необхідне за наслідками апеляційного розгляду прийняти рішення, яким ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , з доповненнями без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 днів, тобто до 20 лютого 2021 року включно без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3