Справа № 204/607/21
Провадження № 1-кп/204/338/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора: ОСОБА_4 ,

за участю захисника: ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань того ж суду кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0001373 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м.Дніпропетровську, громадянина України, українця, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 19 березня 2014 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;
- 21 червня 2016 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 02.10.2017 іспитовий строк скасовано та його направлено для відбування покарання;
- 15 травня 2018 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійськогорайонногосуду м.Дніпропетровська від 21 червня 2016 року та остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Зільненого з ДУ «Жовтоводська виправна колонія №26» 10 квітня 2020 року на підставі ухвали Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року, умовно-достроково, невідбутий строк 10 місяців 26 днів,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимий, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і в жовтні 2020 року став на шлях вчинення злочину проти власності.
Так, ОСОБА_6 10 жовтня 2020 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 11:00 години, знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_2 , підійшов до будівлі для господарського призначення, яка належить потерпілій ОСОБА_8 , при цьому у нього раптово виник умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, та він визначив майно, що належить знаходиться у приміщенні будівлі для господарського призначення, належному потерпілій ОСОБА_8 , як предмет свого злочинного посягання. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, 10 жовтня 2020 року у невстановлений в ході досудового розслідування час, наблизився до вхідних дверей іншого приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , шляхом пошкодження рамки вхідних дверей, проникнув до вищезазначеного приміщення, де діючи умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів та з метою наживи, викрав чуже майно, що належить потерпілій ОСОБА_8 , а саме: передні двері моделі М-412 у кількості 2 одиниці, чорного кольору для автомобілю марки «Москвич», вартість яких, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3209 від 26.11.2020 року, складає 900,00 грн. Після чого, ОСОБА_6 з таємно викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення втік, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 , майнову шкоду. Таким чином, ОСОБА_6 діючи умисно, повторно, таємно, проникнувши до іншого приміщення потерпілої, а саме до приміщення сараю АДРЕСА_3 , звідки вчинив крадіжку майна, тим самим завдав матеріальної шкоди потерпілій ОСОБА_8 на загальну суму 900,00 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 3 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, заявив про щире каяття у вчиненому і повністю підтвердив обставини, зазначені в обвинувальному акті.

Від потерпілої ОСОБА_8 надійшла заява, в якій вона просить суд слухати провадження за її відсутності, зазначивши, що претензий матеріального характеру до обвинуваченого вона не має, просить призначити покарання на розсуд суду. Не заперечує щодо проведення розгляду справи відповідно до ст.349 КПК України.
У відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
В судовому засіданні встановлено, що викладені фактичні обставини справи ніким не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих фактичних обставин і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції, тому суд дослідив лише письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого (а.п.43-60); протокол огляду місця події від 10 жовтня 2020 року, з фототаблицею (а.п.9-10); висновок експерта № 3902 від 26.11.2020 року (а.п.28-33); звіт про фактичні витрати на проведення експертизи (а.п.27); протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.11.2020 року, від 28.12.2020 року (а.п.37-38, 121-123); постанову про визнання речовими доказами (а.п.23).
Інші докази, здобуті в ході досудового слідства не досліджувались в судовому засіданні, у зв`язку з визначенням порядку та об`єму дослідження доказів, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, оскільки свідчення ОСОБА_6 відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення та ніким не оспорюються.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, а його дії правильно кваліфіковані:
-за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням і інше приміщення.
При призначенні обвинуваченому покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1 ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.3 ст.185 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив вказане кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №10 від 12 січня 2021 року, ОСОБА_6 у період інкримінованого йому діяння на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав. За своїм психічним станом в період інкримінованого йому діяння він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. В даний час ОСОБА_6 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство також не страждає. Виявляє в даний час посткомоційний синдром. За своїм психічним станом у теперішній час він також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Як пом`якшуючу покарання обставину, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про те, що поведінка обвинуваченого свідчить про його схильність до вчинення умисних злочинів, про небажання ставати на шлях виправлення, а тому з метою попередження вчинення ним нових злочинів обвинуваченому необхідно призначити покарання виключно у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України, суд не вбачає, оскільки будь-яких обставин, які б суттєво знижували тяжкість скоєного кримінального правопорушення по даному кримінальному провадженню не встановлено.

У суду не виникає переконання в тому, що виправлення обвинуваченого можливе без реального виконання покарання. З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде сприяти виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як видно з положень п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст.71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив вказане кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року, приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року.
Обвинуваченого ОСОБА_6 15 грудня 2020 року було затримано в порядку ст.208 КПК України, а на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 обраний запобіжний захід - тримання під вартою.
Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення судової експертизи, згідно наданого звіту.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 394 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання: 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15 травня 2018 року року та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 відраховувати з дня фактичного затримання - з 15 грудня 2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави фактичну вартість проведення судової експертизи №3902 від 26.11.2020 року, у розмірі 170 грн. 00 коп.
Речові докази:копію рахунку-фактури №СФ-0000764 від 10.09.2017 року, копію рахунку-фактури №СФ-0000764 від 15.09.2017 року, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0001373 - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0001373.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку суду не пізніше наступного дня після ухвалення вироку направляється учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1