Код суду 233 Справа № 233/3388/21
Вирок
Іменем України
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лисичанськ Луганської області, громадянина України, з середньо - технічною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого водія 1 відділення 3 аеромобільно - десантного взводу 3 аеромобільно - десантної роти військової частини НОМЕР_1 , має військове звання солдат, одруженого, раніше не судимого, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, затвердженого ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року, в Україні з 18 березня 2014 року розпочався особливий період, який діє по даний час.
23 червня 2020 року ОСОБА_4 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та добровільно уклав контракт на проходження служби з командиром військової частини НОМЕР_2 .
У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23 червня 2020 року №175 ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця - помічника гранатометника 2 відділення 2 аеромобільно - десантного взводу 3 аеромобільно - десантної роти.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 лютого 2021 року №47 ОСОБА_4 призначений на посаду старшого водія 1 відділення 3 аеромобільно - десантного взводу 3 аеромобільно - десантної роти військової частини НОМЕР_1 .
Про факт несення військової служби під час особливого періоду та порядок проходження військової служби ОСОБА_4 достеменно було відомо, і до часу вчинення ним самовільного залишення підрозділу військової частини НОМЕР_1 , останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання та службові обов`язки.
18 березня 2021 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді старшого водія 1 відділення 3 аеромобільно - десантного взводу 3 аеромобільно - десантної роти вказаної військової частини, в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст.9, 11, 16, 40, 127, 128, 262 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, діючи з прямим умислом, а саме, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Під час незаконного перебування поза межами підрозділу військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_4 перебував за місцем проживання у м. Лисичанськ Луганської області, до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів військового управління, правоохоронних органів з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча мав об`єктивну можливість вчинити вказані дії та повернутись до виконання обов`язків з військової служби.
08 липня 2021 року, точного часу не встановлено, ОСОБА_4 самостійно повідомив про своє місцеперебування та бажання повернутись на службу, прибувши до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та на питання відповів, що з 2020 року проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія. 18 березня 2021 року він залишив розташування військової частини, не повідомивши про це командування і не отримавши дозволу, оскільки одружувався. Він пробув вдома до 08 липня 2021 року, бо боявся повертатись, а потім самостійно прибув до ТУ ДБР. Йому було відомо про наслідки самовільного залишення військової частини. Шкодує про вчинене, зробив для себе висновки такої поведінки.
Встановивши, правильність розуміння обвинуваченим ОСОБА_4 суті обставин скоєння кримінального правопорушення, відсутність сумнівів в добровільності і істинності його позиції, а також роз`яснивши йому, що в цьому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнає недоцільним дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України - як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має родину, вагітну дружину, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст.66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає з`явлення зі зізнанням, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
З огляду на вищенаведене, з урахуванням особи ОСОБА_4 , який визнав свою провину, щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого, має родину, вагітну дружину, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; враховуючи не настання тяжких наслідків в результаті вчинення ним кримінального правопорушення і відсутність завдання суттєвої шкоди державі; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.407 КК України зі звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням, із застосуванням ст.75 КК України, та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Оскільки на переконання суду, можливість соціальної реабілітації не втрачена і виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без реального відбуття покарання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений.
Відомості про речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 50, 65- 67 КК України, ст.ст.349, 366-368, 371, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, повідомляти командира військової частини про зміну місця служби. В разі звільнення з військової служби зобов`язати ОСОБА_4 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем проживання, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1