Справа № 742/860/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/67/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 12.020.270.210.000.272, за апеляційними скаргами прокурора та потерпілої ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 липня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Бубнівщина, Прилуцького району Чернігівської області, проживаючої по АДРЕСА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 року виправних робіт із відрахуванням у дохід держави 10 відсотків від заробітку.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, понесені за проведення експертиз, у розмірі 785 грн. 05 коп..

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок місцевого суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України, виключивши з мотивувальної частини вироку суду кваліфікуючу ознаку «поєднана з проникненням у житло»; ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначити покарання у виді 1 року виправних робіт із відрахуванням у дохід держави 10 відсотків від заробітку. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Вказує, що суд повинен з`ясувати, з якою метою особа опинилася в приміщенні та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Якщо умисел на заволодіння майном в особи виник під час перебування у приміщенні, тоді викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення. З формулювання обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, вбачається, що умисел на викрадення майна в обвинуваченої виник вже під час того, як вона опинилася в житлі. Отже, в цьому випадку відсутня така кваліфікуюча ознака крадіжки як «поєднана з проникненням у житло».

В апеляційній скарзі потерпіла просить призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України без застосування ст. 69 КК України. Вказує, що обвинувачена вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала формально, раніше дозволяла собі в її бік лайку та погрози. Крім того, ОСОБА_7 добровільно завдану шкоду не відшкодовувала, адже викрадене майно було вилучене працівниками поліції. Вважає, що покарання призначене обвинуваченій місцевий судом, не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Як визнав доведеним суд першої інстанції, 08 березня 2020 року, близько 04 год., ОСОБА_7 прибула до господарства за адресою: АДРЕСА_2 , де не маючи на те дозволу, шляхом вільного доступу, через вхідні двері, які не були закриті на замикаючий пристрій, увійшла до будинку та помітила в коридорі жіночу куртку. В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на крадіжку вказаної куртки, та в подальшому, користуючись відсутністю уваги мешканців будинку, які на той час відпочивали, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 таємно викрала жіночу куртку фірми «Gaastra», вартістю 350 грн., в якій на той час знаходився мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6А Black 2 Gb Ram 16 Gb Rom», вартістю 1612 грн. 38 коп., після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки на загальну суму 1962 грн. 38 коп..

Обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнала повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту і обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає їх необгрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченої правильно кваліфіковані досудовим слідством і місцевим судом за ч. 3 ст. 185 КК України з огляду на час та обставини скоєння злочину (близько 04 год., прибула до чужого господарства де не маючи на те дозволу, шляхом вільного доступу, увійшла до будинку та помітила в коридорі жіночу куртку яку викрала і зникла з місця пригоди).

Обвинувачена пояснила апеляційному суду, що знала потерпілу наглядно, зайшла до будинку знайомого, хотіла його наказати, бо з чоловіком з яким вона зустрічалася потерпіла була у ліжку.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, місцевим судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, тому він обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які її характеризують. Зміст цих обставин вірно розуміли обвинувачена та інші учасниками судового провадження, сумнівів стосовно добровільності їх позиції у суду не виникло, та було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди місцевий суд обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої та врахував при призначенні покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченій судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, особу винуватої та її ставлення до вчиненого, раніше не судима, згідно характеризуючих даних, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, у лікаря психіатра на обліку не перебуває, згідно довідки Прилуцького наркологічного диспансера № 143 від 12.03.2020 на обліку не числиться і за медичною допомогою не зверталася, згідно повідомлення Прилуцького МРВ філії ДУ «Центр пробації» на обліку не перебуває, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно призначив покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченою, даним, що характеризують її особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги потерпілої і прокурора залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4