АНАНЬЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №491/361/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2021 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

-секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

-прокурора ОСОБА_3 ,

-обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000078, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 березня 2021 року, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ананьїв Четверта дільниця, Ананьївського району Одеської області, не працюючого, з повною середньою освітою, не одруженого, на утриманні маючого неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 10 вересня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , раніше судимого: 02 липня 2015 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі; 22 вересня 2017 року звільнений від відбуття покарання за постановою Малиновського районного суду м.Одеси відповідно до Закону України «Про амністію»,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2020 року приблизно о 23 годині 15 хвилин ОСОБА_4 , з метою крадіжки бувшої у використанні бензомоторної коси марки «Байкал» моделі «ББТ 3500» прийшов до домоволодіння ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , та знаючи, що в сараї розташованому на території зазначеного домоволодіння знаходиться майно у нього виник намір на викрадення вказаного майна. Реалізовуючи свій злочинний намір направлений на незаконне заволодіння чужим майно, в цей же день та час ОСОБА_4 діючи з урахуванням сприятливої для нього обстановки, яка на його переконання виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення підійшов до домоволодіння ОСОБА_5 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , пройшов до сараю розташованого на території зазначеного домоволодіння, та через отвір у стіні проник до середини вказаного сараю звідки з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, умисно, таємно викрав бувшу у використанні бензомоторну косу марки «Байкал» моделі «ББТ 3500», помаранчевого кольору, вартістю 1650 гривень 00 копійок, яка перебувала на підлозі. Своїми навмисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1650 гривень 00 копійок.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у сховище.

Потерпілий ОСОБА_6 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явився.

Проте, 11 серпня 2021 року ОСОБА_5 надав на адресу суду заяву, в якій він просив суд розгляд справи проводити за його відсутності та просить призначити покарання ОСОБА_4 згідно закону (а.с.36).

При цьому, прокурор, обвинувачений не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності потерпілого

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор зазначила, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, вона вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та підтверджують судові витрати, а також оголошенням досудової доповіді, складеної органом пробації.

Обвинувачений ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Судом у відповідності до положень ч.3 ст. 349 КПК України було з`ясовано, чи правильно розуміють учасники процесу зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, прокурор та обвинувачений зазначили, що їм зрозуміло зміст обставин, які ніким не оспорюються, та дослідження доказів щодо яких просить визнати недоцільним прокурор, їхня позиція є добровільною, та їм зрозуміло, що в подальшому вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд заслухавши думку учасників процесу, з урахуванням положень частин 2 та 3 статті 349 КПК України на місці постановив ухвалу про визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та встановлення запропонованого прокурором порядку дослідження доказів, а саме: допит обвинуваченого, дослідження доказів, що характеризують особу обвинуваченого, а також вивчення досудової доповіді, наданої органом пробації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті, а саме 20 червня 2020 року, він проник на територію домоволодіння ОСОБА_5 звідки таємно викрав належні ОСОБА_5 бензомоторну косу марки «Байкал» моделі «ББТ 3500».

Після допиту обвинуваченого прокурором було оголошено та надано для долучення до матеріалів справи докази, які характеризують обвинуваченого, а саме:

-Вимогу Відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області на ОСОБА_4

-Копію довідки про звільнення ОСОБА_4 на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2017 року згідно Закону України «Про амністію».

-Копію вироку Котовського районного суду Одеської області від 02 липня 2015 року по справі №491/84/15-к, згідно якого ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст.121 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

-Копію ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2017 року по справі №521/14360/17 згідно якої ОСОБА_4 звільнено від подальшого відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію».

-Лист Ананьївського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області №28/1/339/Мм-21 від 13 квітня 2021 року, згідно якого ОСОБА_4 на обліку Ананьївського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» не перебував та не перебуває.

-Довідку Ананьївської міської ради №258 від 02 квітня 2021 року, згідно якої ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

-Довідку Ананьївської міської ради від 02 квітня 2021 року №256, згідно якої ОСОБА_4 депутатом будь-якої ради не являється.

-Довідку Ананьївської міської ради №257 від 02 квітня 2021 року, відповідно до якої, що за ОСОБА_4 ніякого майна та земельних ділянок не значиться.

-Довідку Ананьївської міської ради №259 від 02 квітня 2021 року про склад сім`ї ОСОБА_4

-Інформацію Ананьївської міської ради №301 від 08 квітня 2021 року про склад сім`ї ОСОБА_4

-лист КНП «Ананьївська багатопрофільна міська лікарня Ананьївської міської ради» від 05 квітня 2021 року №137, згідно якого ОСОБА_4 на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

-Розписку ОСОБА_5 від 27 березня 2021 року.

-Постанову слідчого СВ відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 27 березня 2021 року про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання.

-Довідку про витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 05 квітня 2021 року №СЕ-19/116-21/5878-ТВ, відповідно до якої вартість зазначеної експертизи склала 653 гривні 80 копійок.

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Крім того, від представника Ананьївського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області 17 серпня 2021 року надійшли матеріали досудової доповіді про обвинуваченого ОСОБА_4 із викладенням матеріалів та висновком органу пробації про те, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

У судових дебатах:

Прокурор Любашівської окружної прокуратури зазначила, що під час розгляду кримінального провадження, в судовому засіданні було встановлено та доведено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, просила визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, при цьому враховуючи особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі та із застосуванням положень ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_4 звільнити з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судових дебатах зазначив, що свою вину у вчиненому він визнає в повному обсязі та щиро розкаюється, в подальшому обіцяє подібних дій не вчиняти.

В останньому слові ОСОБА_4 зазначив, що про скоєне він шкодує та просив суворо його не карати та призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду підтверджено факт скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням у сховище.

Так, частиною 3 статті 185 КК України передбачено відповідальність за крадіжку, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдала значної шкоди потерпілому.

Факт здійснення ОСОБА_4 таємного заволодіння майном потерпілого ОСОБА_5 , яке зберігалося на території його домоволодіння, учасниками судового провадження не оспорюються.

Статтею 30 Конституції України визначено, що кожному гарантується недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Абзацом 7 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

При цьому, в судовому засіданні було встановлено та підтверджено показаннями ОСОБА_4 те, що крадіжку обвинуваченим вчинено з території, яка була пристосована потерпілим для зберігання майна, що під час судового розгляду учасниками судового процесу не оспорювалось.

Абзацом 3 пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» визначено, що вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

Як зазначив ОСОБА_4 на територію домоволодіння ОСОБА_5 він проник безпосередньо з наміром здійснення крадіжки будь-якого майна, переслідуючи мету особистого збагачення. На територію домоволодіння проник таємно, переконавшись в тому, що його не буде помічено, при цьому жодних законних підстав перебувати на зазначені території він не мав.

Вказані обставини під час судового розгляду учасниками кримінального провадження не оспорювалися.

Вирішуючи питання щодо покарання яке має бути призначене ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1 КК України цей кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам.

Частиною 1 статті 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч.5 ст.12 КК України злочин вчинений ОСОБА_4 є тяжким злочином, оскільки за його вчинення може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.

До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК України, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст.67 КК України, рецидив злочину.

Відповідно до частини 1 статті 63 КК України покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.

Частиною 2 статті 63 КК України визначено, що позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Суд з врахуванням обставин справи та особи обвинуваченого вважає, що з метою досягнення мети кримінального покарання, визначеної статтею 50 КК України, достатнім для виправлення ОСОБА_4 буде призначення йому покарання за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі.

При цьому, суд з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи ОСОБА_4 , а саме те, що на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, та інших обставини справи, приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Частиною 3 статті 75 КК України визначено, що у випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Частиною 3 статті 76 КК України визначено, що на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: 1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; 2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; 5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; 6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

З урахуванням викладеного, покарання яке має бути призначено ОСОБА_4 , враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування призначеного покарання та вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з визначенням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч.1, 3 ст.76 КК України.

Згідно ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, прокурором надано суду довідки: Довідку про витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 05 квітня 2021 року №СЕ-19/116-21/5878-ТВ, відповідно до якої вартість зазначеної експертизи склала 653 гривні 80 копійок.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обиралися.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не застосовувались.

Згідно постанови слідчого у кримінальному провадженні наявні речові докази, передані на зберігання потерпілому, долю яких слід вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 349, 366-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), поєднаного з проникненням у сховище.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 3 ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності із п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом 2 (двох) років випробувального терміну:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити, що у відповідності до положень частин 2 та 3 статті 78 КК України якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженим, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з «18» серпня 2021 року.

Долю речових доказів, вирішити у відповідності до положень статті 100 КПК України та повернути їх за належністю.

Цивільний позов потерпілим та прокурором під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ананьїв Четверта дільниця, Ананьївського району Одеської області, не працюючого, з повною середньою освітою, не одруженого, на утриманні маючого неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 10 вересня 2004 року Ананьївським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь держави процесуальні витрати на проведення судової товарознавчої експертизи від 05 квітня 2021 року №СЕ-19/116-21/5878-ТВ, Одеським НДЕКЦ МВС України (УК у м.Одесі/ Малиновський р-н/ 24060300, , р/р UA015007, МФО 899998, банк Казначейство України (ЕАП), за кодом класифікації доходів бюджету 24060300 «Інші надходження» по Одеській області) в сумі 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Інші, заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувались.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Ананьївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1