Номер провадження: 11-кп/813/1701/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2021 року про задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені за № 0000756 від 08.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2021 року клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 задоволено, обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб, до 01.09.2021 року, включно.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_8 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити сховати, або спотворити речі і документи, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин, у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про те, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, містить істотні порушення кримінального процесуального закону, та посилається на такі обставини:
- для запобігання ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду достатньою мірою для забезпечення обвинуваченим обов`язків буде запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки у судовому зсідання прокурором не було доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти цьому ризику;
- у даному конкретному кримінальному провадження істинні вимоги публічного інтересу з урахуванням презумпції невинуватості не переважають правило поваги до особистої свободи, та з огляду на те, що ОСОБА_8 є єдиним годувальником у сім`ї, має дружину та малолітню дитину;
- обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, так як свою вину у вчиненні злочину не визнає;
- обвинувачений стверджує, що буде сприяти суду з`ясувати обставини даної справи, оскільки особисто зацікавлений в якнайшвидшому її розгляді.
Посилаючись на викладене, захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового розгляду.
У судовому засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , а також обвинувачений ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили оскаржувану ухвалу скасувати та обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
У судове з`явився прокурор, який зазначив, що оскаржувану ухвала є цілком законною та обґрунтованою, та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржувану ухвалу без змін.
Окрім такого, ОСОБА_8 зазначив, що через втрату власних документів не зміг укласти шлюб офіційно та зареєструватись як батько дитини.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, його висновки про необхідність відносно ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Щодо висновку суду першої інстанції про обґрунтованість підозриу вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого злочину, апеляційний суд, звертає увагу на таке.
За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30 серпня 1990 року, п.32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Враховуючи вимоги п.1 ч. 1 ст. 194 КПК України, які узгоджуються з наведеними рішеннями ЄСПЛ, слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_8 , належність та допустимість наданих стороною обвинувачення доказів, виходячи лише з фактичних даних, що містяться в матеріалах, доданих до клопотання, дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто його причетність до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

Щодо посилань в апеляційній скарзі захисника на відсутність ризиків у кримінальному провадженні та неврахування слідчим суддею обставин, передбачених ст. 178 КПК України, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав підстав.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.
З мотивувальної частини оскарженої ухвали вбачається, що суддя дослідив клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу та додані до нього матеріали та надав оцінку наявності ризиків.
Зокрема, суддею враховано тяжкість інкримінованого підозрюваному злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком судді стосовно існування ризику переховування від органу досудового розслідування чи суду, зважаючи на покарання, яке загрожує обвинуваченому, в разі визнання його винуватим, тобто, наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що ОСОБА_8 , раніше судимий 20.11.2015 року Київським районним судом м Одеси за ч.1 ст.186 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. та 25.06.2020 року Київським районним судом м Одеси за ч.1 ст.309 КК України штрафу у розмірі 850 грн., втім на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив.
Безпідставними апеляційний суд вважає і доводи апелянта про формальність посилань прокурора на намір обвинуваченого ухилитись від слідства, зважаючи на наведені вище ризики. Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду надано не було.
Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято, існує ризик того, що останній може незаконно впливати на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ч.4 ст.95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано у порядку, передбаченому ст.225 цього кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, лише з моменту надання показань свідками у суді першої інстанції під час розгляду справи та їх повної фіксації на технічному носії такі показання, з огляду на положення стст.84, 95 КПК, набувають ознак доказу в кримінальному провадженні. Тож посилання захисника на вже проведений допит свідків та потерпілої є такими, що не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Соціальні зв`язки ОСОБА_8 , на які звертають увагу його захисники у апеляційних скаргах та у судовому засіданні, апеляційний суд відхиляє, оскільки, на переконання апеляційного суду, місце проживання не є достатньо переконливими, щоб нівелювати вище зазначені ризики, обставини ж щодо перебування на утриманні обвинуваченого дружини та малолітньої дитини, належними доказами стороною захисту підтверджені не були.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_8 , попри його твердження про те, що він буде сприяти з`ясуванню обставин даної справи, у випадку обрання більш м`якого запобіжного заходу на вказаній стадії кримінального процесу ані у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи апеляційним судом, надано не було.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Матеріали справи не містять інших відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Згідно з п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 липня 2021 року про задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному проваджені за № 0000756 від 08.05.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4