Номер провадження: 11-кп/813/170/21
Номер справи місцевого суду: 521/5776/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретарів с/з ОСОБА_5 к
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційні скарги прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0003076 від 02.10.2019 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Молдови Григоріпільського району с. Виноградне, громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працює технологом конструктором у ТОВ БК «Монтажні технології», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 5100 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у сумі 3922,29 грн.
Вирішено питання з речовими доказами.

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскаржуваного рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_8 засуджений за те, що 01.10.2019 приблизно о 18:10 год., в порушення вимог п.п. 2,3, 2.5 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz А 170» р/н НОМЕР_1 , діючи необережно, проявивши злочинну недбалість, виконуючи маневр правого повороту боку вулиці Сурікова у напрямку площі Б.Дерев`янка у м. Одесі, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив наїзд на потерпілу ОСОБА_11 , яка перетинала проїзну частину з ліва направо за напрямком руху автомобіля, в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити в частині призначення покарання та призначити йому покарання у вигляді штрафу у тому ж розмірі 5100 грн., однак з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 місяць, оскільки покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік призначене без врахування того, що він визнав вину в повному обсязі, активно сприяв слідству у розкритті злочину, відшкодував шкоду потерпілій, працює в ТОВ «БК Монтажні Технології» на посаді інженера-конструктора та використовує транспортний засіб в робочих цілях.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить змінити вирок суду та внести зміни до мотивувальної частини вироку щодо призначення обвинуваченому покарання з посиланням на вимоги ч.3 ст. 5 КК України, а також резолютивну частину вироку викласти в наступній редакції: «на підставі ч. 1 ст. 286 КК України ( чинним до 01.07.2020 року) ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік», посилаючись на те, що суд першої інстанції безпідставно не зазначив у мотивувальній частині вироку про призначення судом покарання з урахуванням приписів ч.3 ст.5 КК України, а також не зазначив у резолютивній частині вироку, при призначенні покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, редакцію цієї норми закону, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, та, відповідно приписів ч.3 ст.5 КК України, підлягала застосуванню, оскільки на момент винесення вироку діяла нова редакція кримінального закону в частині призначення покарання ( Закон України № 2617 VIII від 22.11.2018 року набув чинності з 01.07.2020 року), яка є більш тяжкою.
Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, захисника та обвинуваченого, які підтримали свою апеляційну скаргу та не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст. 404 ч.1 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_8 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор та обвинувачений, як зазначалось, не оспорюють доведеність вини і кваліфікацію дій обвинуваченого, встановлених у вироку суду.

Апеляційний суд при перевірці доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності розміру призначеного судом додаткового покарання, не встановив обставин, які б свідчили про необґрунтованість призначеного покарання.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 відповідно до приписів ст.65 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного, зокрема, що ОСОБА_8 раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та місце проживання, офіційно працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку 2013 року народження, одружений, за місцем мешкання характеризується позитивно та на наркологічному обліку не значиться.
Увідповідності до приписів ст.66 КК України, суд 1-ї інстанції визнав обставину, що пом`якшує покарання, зокрема, щире каяття обвинуваченого.
Також, враховуючи приписи ст.67 КК України, суд 1-ї інстанції встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався приписів ст.ст. 65-67 КК України, врахував характер та ступень тяжкості вчиненого злочину та особу винного, а також обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції ч.2 ст. 185 КК України у вигляді штрафу у сумі 5100 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при визначенні покарання не врахував обставини, що пом`якшують відповідальність, а також всі дані, які характеризують обвинуваченого, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані та належним чином вмотивовані висновки про призначення покарання, у тому числі дані щодо особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, на які посилається обвинувачений в своїй апеляційній скарзі.

В апеляційній скарзі обвинуваченого не оскаржується висновок суду щодо розміру основного покарання, тільки оскаржує вирок суду в частині розміру додаткового покарання.

Однак, доводи апеляційної скарги про призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді 1 місяця позбавленням права керування транспортними засобами, апеляційний суд не приймає до уваги, так як приписами ч.1 ст.55 КК України передбачено додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами на строк від 1 до 3 років.

Апеляційний суд вважає, що передбачених законом підстав для призначення обвинуваченому більш м`якого додаткового покарання не встановлено, суд першої інстанції призначив обвинуваченому мінімальний строк додаткового покарання.
Разом з тим, знаходять підтвердження доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.
Так, санкцією ч. 1 ст. 286 КК України ( в редакції № 586-VI від 24.09.2008 року), яка діяла на час вчинення інкримінованого правопорушення, було передбачено покарання у вигляді штрафу від 200 до 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На час постановлення вироку суду діяла нова редакція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України згідно ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018 року, який набув чинності з 01.07.2020 року, санкція якої передбачає більш тяжке покарання ніж в старий редакції, яка діяла на час інкримінованого кримінального правопорушення.
Згідно ч.3 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

У вироку суду першої інстанції обвинуваченому призначено покарання за ч.1 ст. 286 КК України у вигляді 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у редакції ст.286 КК України, яка діяла на час інкримінованого злочину, що свідчить про те, що судом був застосований закон, який поліпшує становище обвинуваченого, відповідно до приписів ч.3 ст.5 КК України.

Однак, у вироку не зазначено про призначення судом покарання на підставі приписів ч.3 ст.5 КК України та не зазначено редакції норми закону, якою суд керувався при призначенні покарання, тобто судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Таким чином, у вироку суду неправильно застосований закону України про кримінальну відповідальність, що є безумовною підставою для зміни вироку в цій частині.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 409, 413 КПК України, апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок суду змінити та викласти мотивувальну частину вироку з посиланням на ч.3 ст. 5 КК України, а також резолютивну частину вироку викласти в такій редакції «На підставі ч. 1 ст. 286 КК України ( чинною до 01.07.2020 року) ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік».
Керуючись вимогами ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 413, 415, 419 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 14.07.2020 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 5100 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, - змінити.
Внести зміни до мотивувальної частини вироку зазначивши, що обвинуваченому призначено покарання на підставі ч.3 ст. 5 КК України.
Резолютивну частину вироку викласти в наступній редакції:
На підставі ч. 1 ст. 286 КК України (чинною до 01.07.2020 року) ОСОБА_8 призначити покарання у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошено 15.03.2021 року, о 14 годині 00 хвилин, в залі судових засідань № 10 Одеського апеляційного суду.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3