КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/3697/21 Слідчий суддя в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/3722/2021 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А
27 липня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2021 року, -
прокурора ОСОБА_8 ,
представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що вона протирічить загальним засадам та цілям кримінального провадження, окрім цього, не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, ухвалена за результатами неповного судового розгляду та спирається на висновки, що не відповідають фактичним обставинам.
Також апелянт зазначає про відсутність ознак кримінального правопорушення та стверджує, що доводи, викладені в ухвалі, є досить непослідовними та суперечливими та не свідчать про наявність обґрунтованої підозри. Кримінальне провадження носить формальний характер та спрямоване на приховання та виправдання жорстокого нападу та побиття при затриманні ОСОБА_6 .
Крім того апелянт зазначає, що судом не було досліджено, чи є ознаки кримінального правопорушення. Чи відповідає майно, на яке прокурор просив накласти арешт, визначенню речового доказу, якій саме ознаці речового доказу з перелічених у ч. 1 ст. 98 КПК України відповідає дане майно. Чи виправданий саме такий ступінь втручання у права та свободи громадянина. Чи не можуть бути відповідні цілі досягнуті із меншим втручанням, тобто із застосуванням іншого заходу забезпечення кримінального провадження.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних висновків.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 у невстановлений на даний час день та місці, вступив в злочинну змову з невстановленою особою, направлену на вчинення заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство). Після чого, 22.05.2021 близько 23 год. 30 хв. невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, реалізуючи спільний з ОСОБА_6 злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_10 , з метою введення в оману останню зателефонував за номером телефону « НОМЕР_2 », який належить ОСОБА_10 , та представився слідчим не назвавши своє ім`я та повідомив неправдиву інформацію, що її донька потрапила у дорожньо-транспортну пригоду з її вини та перебуває у закладі охорони здоров`я, а також, що жінка яка їхала за кермом автомобіля який потрапив у дорожньо-транспортну пригоду перебуває реанімаційному відділенні лікарні, а для того, щоб її доньму не притягували до кримінальної відповідальності останній необхідно передати грошові кошти в розмірі 8 000 доларів США. В свою чергу, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що відносно неї відбуваються шахрайські дії, повідомила невстановленій особі, що може заплатити грошові кошти в сумі 4 000 доларів США та віддати золоту каблучку, погодилась їх передати, та після розмови із невстановленою особою звернулась до працівників поліції із усною заявою при викладені вище обставин. В подальшому, 22.05.2021 року о 23 год 50 хв, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із невстановленою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, виконуючи заздалегідь обумовлену із невстановленою особою роль, прибув до місця проживання ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , з метою отримання від ОСОБА_10 , яку вважав введеною в оману, грошових коштів в розмірі 4000 доларів США. В тому ж місці, без відриву у часі, потерпіла ОСОБА_10 , перебуваючи біля подвіря будинку АДРЕСА_1 , будучи обізнаною, що відносно неї вчиняються шахрайські дії, усвідомлюючи, що працівники поліції повідомлені нею про вчинення кримінального правопорушення та останні перебувають поряд із будинком, добровільно передала ОСОБА_6 конверт в якому знаходились грошові кошти в сумі 300 гривень, каблучка з металу жовтого кольору та аркуші паперу, які не становлять матеріальної цінності. В той же час в тому ж місці, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із невстановленою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, виконуючи заздалегідь обумовлену із невстановленою особою роль, будучи впевненим, що потерпіла являючись введеною в оману передає грошові кошти, отримав від ОСОБА_10 , конверт, в якому останній вважав знаходяться грошові кошти та ювелірні вироби за не притягнення її доньки до кримінальної відповідальності. Однак, виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_6 , отримавши згідно розподілених ролей конверт від потерпілої, не зміг ним розпорядитися та був затриманий працівниками поліції безпосередньо на місці вчинення злочину, у зв`язку із чим, злочин не закінчено з причин, що не залежали від його волі.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 22.05.2021 о 23.50 годині, перебуваючи поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , під час затримання його в порядку ч. 2 ст. 208 КПК України безпосередньо на місці вчинення злочину працівниками поліції, а саме оперуповноваженим сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_11 , працюючим на посаді відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області № 26 о/с від 01.02.2021, та заступником начальника сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_12 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення проти власності, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, на законні вимоги працівника поліції зупинитись не відреагував та в подальшому умисно та цілеспрямовано, достовірно розуміючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, який виконує свої службові обов`язки, маючи на меті спричинити оперуповноваженому сектору кримінальної поліції відділу поліції № 2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітаном поліції ОСОБА_11 тілесні ушкодження, у зв`язку із виконанням останнім службових обов`язків, здійснив розбризкування речовини подразливої дії із балончику яким мав при собі, в обличчя останнього, чим спричинив оперуповноваженому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків рогівки обох очей, після чого був затриманий працівниками поліції.
В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Северодонецьк Луганської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 .
В порядку ст. 208 КПК України 23.05.2021 (час фактичного затримання 23 год. 50 хв. 22.05.2021) було затримано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час даної процесуальної дії в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України із дотриманням правил передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України було проведено особистий обшук вищезазначеної особи, в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Vivo» синього кольору, сім-карта «лайфселл» з написом НОМЕР_1 , які поміщено до спеціального пакету № 7189163, паперовий конверт в якому знаходиться банкнота номіналом 100 грн. (серія та номер УГ3484574), банкнота номіналом 200 грн. (серія та номер УЕ8125875), каблучка жовтого кольору оздоблена камінням, які поміщено до спеціального пакету №7189162; ключі з брелком, на якому наявний напис «Ресторан Ірпінь» та наліпка з номером «414» поміщено до паперового конверту.
24 травня 2021 року постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 матеріальні об`єкти, вилучені 23 травня 2021 року в ході проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 , - визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
24 травня 2021 року слідчий СВ ВП №2 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на майно, тимчасово вилучене 23.05.2021 в ході проведення обшуку затриманого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Vivo» синього кольору, сім-карта «лайфселл» з написом НОМЕР_1 , які поміщено до спеціального пакету № 7189163, паперовий конверт в якому знаходиться банкнота номіналом 100 грн. (серія та номер УГ3484574), банкнота номіналом 200 грн. (серія та номер УЕ8125875), каблучка жовтого кольору оздоблена камінням, які поміщено до спеціального пакету №7189162; ключі з брелком, на якому наявний напис «Ресторан Ірпінь» та наліпкою з номером «414», котрі поміщено до паперового конверту, шляхом тимчасового позбавлення їх власника права розпорядження, користування цим майном та його відчуження.
На обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що зазначене майно постановою слідчого визнано речовим доказом, оскільки дане майно відповідає критеріям статті 98 КПК України, вилучені в ході обшуку предмети можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати в органу досудового розслідування відсутні. Конкретними фактами і доказами, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження цим майном, є відповідно протоколу затримання особи, з якого вбачається що дані речі належать ОСОБА_6 .
Також слідчий зазначив, що в органу досудового розслідування наявні достатні підстави вважати, що у разі не накладення арешту на зазначене майно існує загроза використання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження, зокрема, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що в свою чергу свідчить про наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
Враховуючи викладене, слідчий зазначив, що в органу досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2021 року дане клопотання слідчогозадоволено.
Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.
Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, оскільки зазначене майно у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами відповідно до постанови слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 від 24 травня 2021 року (а.с. 13-17).
Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_6 з потребами кримінального провадження. Тому з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, який надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.
Доводи апелянта про те, що судом не було досліджено, чи є ознаки кримінального правопорушення, спростовуються доказами долученими до клопотання.
Посилання апелянта на те, що доводи, викладені в ухвалі, є досить непослідовними та суперечливими та не свідчать про наявність обґрунтованої підозри, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються матеріалами даної справи, які були дослідженні слідчим суддею при прийняті рішення. Більш того колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (Erdagoz v. Turkeyп. 51).
Таким чином колегією суддів встановлено, що доказів, які надані органом досудового розслідування до клопотання про арешт майна на момент розгляду вказаного клопотання, було достатньо для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки вони в сукупності можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, в апеляційній скарзі не наведено та колегією суддів не встановлено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 27 травня 2021 року, - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4