"26" березня 2021 р. Справа № 363/31/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001273 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України

ВСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001273 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року було призначене підготовче засідання у кримінальному провадженні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні висловив думку про можливість призначення справи до розгляду у відкритому судовому засіданні, зазначив, що справа підсудна Вишгородському районному суду Київської області, підстав для її зупинення чи закриття немає, обвинувальний акт складений відповідно до вимог КПК України, підстав для повернення обвинувального акту не вбачається, тому просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 не заперечували проти призначення справи до розгляду.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини цієї статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Всі відомості, вказані в даній нормі, повинні бути узгоджені та не суперечити одна одній.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.
Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексуУкраїни можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо цей документ містить положення, що суперечать одне одному, до нього не долучено передбачені законом додатки.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто обвинувачений має бути проінформованим не тільки про «підстави» обвинувачення, а й про «характер» обвинувачення, тобто про правову характеристику таких дій. І хоча ступінь деталізації обвинувачення може відрізнятися в залежності від обставин справи, обвинуваченому має бути принаймні надана інформація, достатня для повного розуміння пред`явлених звинувачень, для підготовки відповідного захисту (рішення Європейського суду з прав людини у справах Матточіа проти Італії, пункт 59; Пенєв проти Болгарії, пункти 33 та 42).
Вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства та міжнародного права дотримано не було, оскільки обвинувальний акт містить положення, що суперечать одне одному, не містить кваліфікації дій ОСОБА_4 , до нього не долучено передбачені законом додатки.

Так в обвинувальному акті зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність - «Кримінальне правопорушення, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.3 ст. 368 КК України діяння, передбачене частиною першою цієї статті, вчинене повторно, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди».

Ч.1 ст. 368 КК України містить багато альтернатив та передбачає кримінальну відповідальність за прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.

Про те, у вчиненні, яких саме діяннь, передбачених ч.1 ст. 368 КК України звинувачується ОСОБА_4 , у правовій кваліфікації кримінального правопорушення в обвинувальному акті не зазначено.

Окрім цього викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення містить положення, що суперечать одне одному. Так ОСОБА_4 звинувачується в тому, що 15.07.2020 року, реалізовуючи свій злочинний умисел, перебуваючи на території СТО за адресою: АДРЕСА_1 , на висловлену ним раніше вимогу, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 2000 гривень за невжиття заходів щодо вилову водних ресурсів під час здійснення контролю за використанням водних біоресурсів. Однак раніше у формулюванні обвинувачення зазначено, що на початку червня 2020 року (місце цієї події в обвинувальному акті також не зазначено) ОСОБА_4 висловив ОСОБА_6 не вимогу, а незаконне прохання (що є різними кваліфікуючими ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 368 КК України) надати неправомірну вигоду в розмірі 2000 грн. з іншою метою, а саме за безперешкодний вилов водних біоресурсів (риби) в одному місці лову в акваторії Київського водосховища річки Дніпро. Також відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_4 звинувачується у тому, що 30.07.2020 року, приблизно о 6 годині 10 хвилин, на території СТО за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з тих же мотивів та метою, повторно, на висловлену ним раніше вимогу, одержав від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 2000 гривень за невжиття заходів щодо вилову водних ресурсів під час здійснення контролю за використанням водних біоресурсів. Однак формулювання обвинувачення не містить даних, коли саме та за яких обставин ОСОБА_4 була зроблена така вимога. Так відповідно до формулювання обвинувачення, прохання неправомірної вигоди, яке було зроблено ОСОБА_4 на початку червня 2020 року, виконано ОСОБА_6 15.07.2020 року. Звинувачення ОСОБА_4 у вчиненні іншої вимоги неправомірної вигоди у розмірі 2000 грн. формулювання обвинувачення не містить.

Також обвинувальний акт містить протиріччя між встановленими під час проведення досудового розслідування фактичними обставинами кримінального правопорушення та формулюванням обвинувачення.

Так, відповідно до викладених в обвинувальному акті встановлених під час проведення досудового розслідування фактичних обставин кримінального правопорушення 13.07.2020 року о 14 годині 50 хвилин ОСОБА_4 , зустрівшись з ОСОБА_6 на території СТО за адресою: АДРЕСА_1 повідомив останнього про суму, яку той має сплатити йому в якості неправомірної вигоди: а саме 2000 грн. за одне місце лову. Однак відповідно до формулювання обвинувачення незаконне прохання надати неправомірну вигоду в розмірі 2000 грн. було висловлено ОСОБА_4 ще на початку червня 2020 року.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта окрім іншого додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування. В порушення цих вимог, до обвинувального акту не додано розписки ОСОБА_4 про отримання ним копії обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування отримував.

Однак, суд зазначає, що аналіз вказаної норми закону дає підстави стверджувати те, що додатки до обвинувального акта, необхідність надання яких передбачена ч.4 ст. 291 КПК України є невід`ємною складовою обвинувального акта. Отримання підозрюваним зазначених документів, не виключає обов`язку сторони обвинувачення додати до обвинувального акта відповідні розписки щодо отримання цих документів.

Вищеописані порушення вказують на те, що складений обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушує основні засади кримінального провадження, а тому обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст. 291, 314, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0001273 відносно ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України - повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 30 березня 2021 року о 16 годині 00 хвилин.

Суддя: ОСОБА_1