Житомирський апеляційний суд
Справа №295/4876/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження № 295/4876/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29 серпня 2021року та визначено заставу в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 22700 гривень,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Зазначає, що постановляючи ухвалу суд належним чином не врахував, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою працездатного віку, має постійне місце реєстрації та проживання, характеризується позитивно, має родичів та міцні соціальні зв`язки, а також під час досудового слідства не надав жодних підстав вважати можливим, що він будь-яким чином буде впливати на свідків чи потерпілих, а тим більше вчиняти нові злочини. Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б вказували на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, тобто обвинувачення грунтується на припущеннях. Вказує, що відсутні будь-які виняткові обставини для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та вважає, що інші запобіжні заходи здатні в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку.

В ухвалі суду зазначено, що в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №295/4876/20 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.
Прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , посилаючись на те, що існують ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ухилення обвинуваченого від суду, оскільки останній з квітня 2020 року на виклики суду не з`являвся, залишив місце свого проживання, та може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Враховуючи, що з квітня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 до суду не з`являвся, залишив місце свого проживання, заходи примусу у виді приводу не дали позитивних результатів, встановити місце перебування останнього не надалося можливим, у зв`язку з чим судом тричі обвинувачений оголошувався у розшук, останній двічі надав зобов`язання про явку до суду, однак в жодне судове засідання так і не з`явився, у зв`язку з чим повторно був оголошений у розшук, що свідчить про наявність ризиків того, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду.
Крім того, на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, обвинувачений не працює, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
З огляду на наведене, враховуючи вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, суд дійшов до висновку про задоволення клопотання прокурора та застосував відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Також, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд визначив обвинуваченому ОСОБА_8 заставу в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 22700 гривень.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Богунського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження №295/4876/20 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.
Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Також судом враховано наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема те, що перебуваючи на волі, під загрозою можливого покарання, обвинувачений може переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого, ніж тримання під вартою.
Крім того, згідно матеріалів провадження, з квітня 2020 року обвинувачений ОСОБА_8 до суду не з`являвся, залишив місце свого проживання, заходи примусу у виді приводу не дали позитивних результатів, встановити місце перебування останнього не надалося можливим, у зв`язку з чим судом тричі обвинувачений оголошувався у розшук. Двічі обвинувачений надавав суду зобов`язання про явку до суду, однак в жодне судове засідання так і не з`явився, у зв`язку з чим повторно був оголошений у розшук та затриманий працівниками поліції.

Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Обвинувачений пояснив, що дійсно був затриманий в м.Дніпро, де проходив реабілітацію в реабілітаційному центрі, але документів, якіб це підтверджували не має.

Враховуючи зазначене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Зазначення апелянтом про те, що до обвинуваченого ОСОБА_8 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки апелянтом не наведено наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, згідно пояснень прокурора в засіданні апеляційного суду та матеріалів провадження, 22.01.2020 року до суду був направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України (а.п. 6) та покарання, призначене вироком Богунського районного суду м.Житомира від 21.08.2019 року ним не відбуто.

Також, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що суддею визначено розмір застави, при внесенні якої обвинувачений ОСОБА_8 буде звільнений з-під варти.

Вказання апелянта на те, що обвинувачений ОСОБА_8 є особою працездатного віку, має постійне місце реєстрації та проживання, де характеризується виключно позитивно, має родичів та міцні соціальні зв`язки, не свідчить про відсутність встановлених ризиків.

Зазначення апелянтом про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, не є предметом даного апеляційного розгляду. Зазначеному буде надана оцінка судом під час розгляду кримінального провадження по суті.
Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 30 червня 2021 року, якою застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 29 серпня 2021року та визначено заставу в розмірі 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 22700 гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :