Справа №463/4799/21
Провадження №1-кс/463/3001/21
У Х В А Л А

28 квітня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Слідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 1 квітня 2021 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні за № 0001102 від 22 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України. Просить скасувати вказану постанову, зобов`язати слідчого або іншу уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові визнати ОСОБА_3 потерпілим у вказаному провадженні, надати пам`ятку про процесуальні права, провести з ОСОБА_3 слідчі дії, необхідні для повного, всебічного, своєчасного, незалежного розслідування кримінального провадження № 0001102 від 22 вересня 2020 року, в тому числі допитати ОСОБА_3 в якості потерпілого. Крім того, просить визнати дії слідчого ОСОБА_4 при винесенні оскаржуваної постанови такими, що порушують норми КПК України та у відповідності до ст. 114 КПК України встановити строк в порядку ст. 220 КПК України слідчому для прийняття процесуального рішення.
В обґрунтування заявленої скарги покликається на те, що в даному кримінальному провадженні вважає себе потерпілим так як внаслідок вчинення кримінального правопорушення їй спричинено шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам ст. 55 КПК України. Факти, викладені у постанові слідчого не відповідають дійсним обставинам справи, постанова не є вмотивованою та не містить жодної підстави вважати його особою, якій не завдано шкоди. Крім того, аналогічні за змістом постанови слідчого були двічі скасовані ухвалами слідчих судів.
В судове засідання скаржник не з`явилася, 28 квітня 2021 року засобами електронного зв`язку подала заяву, відповідно до якої скаргу підтримує та її розгляд просить проводити у її відсутності.
Представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомленим про час і місце його проведення, про причини неявки не повідомив.
За таких обставин, у відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності скаржника та представника органу досудового розслідування, прийняти процесуальне рішення у відповідності до вимог ст. 307 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.
З матеріалів скарги вбачається, що постановою від 1 квітня 2021 року слідчий першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 відмовив у визнанні ОСОБА_5 і ОСОБА_3 потерпілими в кримінальному провадженні № 0001102 від 22 вересня 2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
У частині 2 статті 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Пункт 2 ч. 5 ст. 110 КПК України визначає, що мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Таким чином, слідчий виносячи оскаржувану постанову повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення скаржнику шкоди.
В оскаржуваній постанові слідчий вказує, що з матеріалів кримінального провадження не вбачається очевидних та достатніх підстав вважати, що ОСОБА_5 і ОСОБА_3 завдана шкода передбачена п. 1 ст. 55 КПК України. Вважає, що надана медична документація без обґрунтування наявності причинно-наслідкових зв`язків між діями правоохоронних органів та проблемами зі здоров`ям заявника не можна вважати достатнім свідченням завдання шкоди.
З оскаржуваної постанови не можливо встановити чи вживав слідчий заходів у відповідності до положень п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України для встановлення розміру шкоди немайнового характеру, а також чи вживав слідчий будь-яких процесуальних дій щодо допиту скаржника з приводу обставин вчинення кримінального правопорушення та заподіяння їй будь-якої шкоди. Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого, однак чинна норма ст. 55 КПК України не наділяє слідчого правом, а не обов`язком, визнання особи потерпілою. Слідчий у відповідності до положень ч. 5 ст. 55 КПК України тільки за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що особі не заподіяно шкоду може відмовити у визнанні особи потерпілою. Однак оскаржувана постанова не містить будь-яких відомостей, які б свідчили на підставі яких конкретно очевидних та достатніх підстав слідчий прийшов до висновку про не заподіяння скаржнику шкоди, в тому числі моральної.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу на обов`язок слідчого провести необхідні слідчі дії для встановлення можливих обставин заподіяння заявнику шкоди, а вказаний обов`язок не покладається у відповідності до вимог КПК України на заявника, оскільки як вбачається з оскаржуваної постанови заявником надано медичні документи про стан здоров`я, а це вже обов`язок органу досудового розслідування встановити обставини наявності причино-наслідкового зв`язку між діями осіб з приводу яких була подана заява про вчинення кримінального правопорушення та заподіянням шкоди такими діями заявнику.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, а також беручи до уваги відсутність на день розгляду скарги даних про закриття кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого від 1 квітня 2021 року слід скасувати як передчасну та зобов`язати його повторно розглянути питання залучення ОСОБА_3 потерпілим у зазначеному кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних підстав, забороняється.
Згідно з положеннями глави 19 КПК України, усі питання, пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, вирішує слідчий в провадженні якого таке знаходиться та/або процесуальний прокурор.
Таким чином, з огляду на вказані норми закону вимоги скарги щодо зобов`язання слідчого до вчинення дій задоволенню не підлягають. При цьому до слідчого судді підлягають оскарженню рішення слідчого про відмову у проведенні слідчих дій за клопотанням, в тому числі потерпілого, а не бездіяльність слідчого у проведенні конкретних слідчих дій, клопотання про проведення яких не заявлялось.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінальним процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_3 як потерпілої у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.

Враховуючи наведене відсутні підстави для встановлення слідчому процесуального строку на вчинення відповідних слідчих, процесуальних дій.

Щодо вимог скарги про визнання дій слідчого такими, що порушують норми КПК України, то така до задоволення не підлягає, оскільки за наслідками розгляду скарги слідчий суддя вправі прийняти рішення визначене статтею 307 КПК України, в переліку яких відсутнє визнання дій слідчого такими, що порушують норми КПК України.

Керуючись вимогами ст.ст. 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 1 квітня 2021 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 та ОСОБА_3 потерпілими в кримінальному провадженні № 0001102 від 22 вересня 2020 року.

Зобов`язати слідчого першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 , або іншого слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, повторно розглянути питання визнання ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні № 0001102 від 22 вересня 2020 року.

В задоволені решти вимог відмовити.

Ухвали набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1