Справа № 567/25/21
УХВАЛА

22.03.2021 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України,

встановив:

потерпілий ОСОБА_7 звернувся в суд з клопотанням про скасування арешту майна, в якому просить скасувати арешт автомобіля марки «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , 2007 року випуску та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 і передати їх для нього.
В обґрунтування клопотання вказує, що 24.11.2020 ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000330 та накладено арешт на зазначений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію зазначеного транспортного засобу, який належить йому на праві власності, але на даний час необхідність в такому арешті відпала, оскільки станом на 22.03.2021 всі необхідні слідчі дії з даним автомобілем та свідоцтвом про його реєстрацію проведені, а сам автомобіль потрібен йому для використання в роботі та особистих цілях.
У зв`язку з викладеним вважає, що на сьогоднішній день відсутня потреба в перебуванні майна під арештом, а тому просить скасувати арешт на транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію.

В судовому засіданні представник потерпілого - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримав з підстав зазначених в ньому та просить задоволити клопотання в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні, зазначаючи на необхідність безпосереднього дослідження доказів судом, вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Захисник в судовому засіданні, посилаючись на те, що визначення вартості транспортного засобу є однією з обставин, яка підлягає доказуванню по даному кримінальному провадженню, для забезпечення збереження речового доказу просить відмовити в задоволенні клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Острозького ВП ГУНП в Рівненській області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000330 від 22.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 24.11.2020 було накладено арешт на автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер шасі НОМЕР_2 , 2007 року випуску та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , які належать на праві власності ОСОБА_7 , у виді тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування транспортним засобом та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

11.01.2021 кримінальне провадження №0000330 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України надійшло на адресу Острозького районного суду Рівненської області та того ж дня по ньому було призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 25.01.2021 було відмовлено в затвердженні угоди про примирення між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_6 та призначено кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, до судового розгляду.

З клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні потерпілий звернувся до початку судового розгляду.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження для досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту є забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що автомобіль марки «TOYOTA AVENSIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 є речовими доказами по кримінальному провадженню.

В ухвалі слідчого судді про арешт майна зазначено, що арешт вилученого майна має суттєве значення для встановлення обставин кримінального провадження та може бути підтвердженням вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тому є необхідність його збереження як речового доказу. За вказаних обставин слідчий суддя дійшов до висновку, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до його зникнення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0000330 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 ч.1 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що вказаний транспортний засіб, а також свідоцтво про його реєстрацію самі по собі та в сукупності з іншими речами та документами кримінального провадження мають важливе значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є доказами у кримінальному провадженні та відповідають критеріям ст.98, 167 КПК України.

Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено.

Як передбачено ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередній дослідження речей і документів (ст.7, 23 КПК України), якою визначено, що суд досліджує речі та документи безпосередньо.

Частиною другою статті 23 КПК України визначено, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи характер та обставини вчинення даного кримінального правопорушення, а також те, що для кваліфікації дій обвинуваченого важливе значення має вартість транспортного засобу та беручи до уваги те, що на даний час суд доказів не досліджував, суд вважає, що заявлене клопотання є передчасним, а тому в його задоволенні слід відмовити, оскільки скасування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню.

Водночас, суд вважає, що застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського Суду (у справах «Бакланов проти Російської Федерації», «Фрізен проти Російської Федерації»), судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби судового розгляду кримінального провадження виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ст.ст.22, 26 КПК України, кримінальний процес являється змагальним і диспозитивним, що полягає у вільному подані учасниками процесу до суду доказів на підтвердження своєї позиції та захисту своїх інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити, оскільки заявник не довів суду, що арешт накладено необґрунтовано, та відповідно не довів що у застосуванні даного заходу забезпечення у кримінальному провадженні відпала потреба.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що розумність й співмірність обмеження права власності відповідає завданням кримінального провадження, а також, що потерпілим у клопотанні не доведено, а судом не встановлено будь-яких нових обставин та доводів, яких не існувало на час накладення арешту на майно вказане в клопотанні, за яких би на даний час відпала потреба у застосуванні вказаного виду заходу забезпечення кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.131, 167, 170-173, 174, 376 КПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1