Справа №212/1661/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2021 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі, кримінальне провадження № 0000162 від 11.02.2021 року з обвинувальним актом за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 21.01.2021 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу за ч. 1 ст. 309 КК України, до 1 року обмеження волі, на підставі ст.ст. 75,76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном на 1 рік.
Обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.
Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження: прокурори Криворізької північної окружної прокуратури ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 ,-
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_6 , приблизно в березні 2018 року (точну дату органом досудового розслідування не встановлено), маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, діючи всупереч вимогам ст.ст. 112, 1 16, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 16 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», п. 15.5 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 №190, постанови Кабінету міністрів України № 1747 від 16 листопада 2002 року «Про затвердження правил охорони магістральних трубопроводів», та достовірно знаючи, про заборону будівництва у зв`язку з тим, що обізнаний про відсутність права власності або користування на земельну ділянку, розташовану між Криворізькою загальноосвітньою школою №44 по вул. Едуарда Фукса, 58 та між Покровським жіночим монастирем по АДРЕСА_2 , що належить на територіальній громаді, самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 12.19 м2 шляхом розміщення металевого гаражу для власних потреб, в охоронних зонах та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, чим порушив вимоги ст.ст. 1 12, 116, 122-126 Земельного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок у охоронних зонах.
Безпосередньо під земельною ділянкою, на якій обвинувачений ОСОБА_3 здійснив самовільне зайняття земельної ділянки, проходять межі водопроводу діаметром 200 мм, інвентарний номер №1648 що знаходяться на балансі КП «Кривбасводоканал», ідентифікаційний код юридичної особи 03341316, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 50027, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вул. Єсеніна, будинок 6А.
Відповідно до ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудови території» заборонено розміщувати фундаменти будівель та споруд ближче ніж на 5м від водопровідної мережі та 3-5м від самопливної каналізаційної мережі.
Відповідно до п. 15.5 Правил користування системами централізованого водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 №190. затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України складання матеріалів і предметів, накопичування сміття ближче ніж за 5м від осі каналізаційної мережі і пристроїв та в межі охоронної санітарної зони, споруджувані самовільно над каналізацією та водопроводом будь-які будівлі та предмети благоустрою заборонено.
Згідно вимогам ст. 14 Конституції України: «Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави». Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.
У відповідності до норм ст. 116 Земельного Кодексу України (підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності):
- Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або результати аукціону.
- Набуття права па землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням .а охороною земель» зазначено, що самовільне зайняття земельних ділянок не будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність чи у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 , приблизно в березні 2018 року, діючи умисно, в порушення вище зазначеного законодавства, не маючи жодних правовстановлюючих на земельну ділянку, не маючи жодних дозволів на здійснення будівельних робіт на земельній ділянці в охоронній зоні, самостійно здійснив самовільне зайняття земельної ділянки розміром приблизно 12.19 м2, розташовану між Криворізькою загальноосвітньою школою № 44 по вул. Едуарда Фукса, 58 та Покровським жіночім монастирем по вул. Едуарда Фукса, 68А в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в охоронних зонах, а саме під якою проходять межі водопроводу діаметром 200 мм. інвентарний номер №1648 що знаходяться на балансі КП «Кривбасводоканал». Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 створив загрозу пошкодження підземних водоводів шахтних вод.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину в інкримінованому злочині визнав в повному обсязі, у скоєному щиросердно розкаявся, суду пояснив, що з березня 2018 року він знімав квартиру у будинку по АДРЕСА_2 . У дворі будинку придивився вільне місце для гаражу, щоб ставити туди свій скутер. За фахом він сам зварювальник, тому без труднощів зварив конструкцію гаражу та поставив на обране місце, там у дворах були також і інші гаражі. Він не знав, що там не можна ставити гараж. Дозволів ніяких не отримував, земельна ділянка йому не належить. У скоєному щиросердно розкаявся, просив суворо не карати.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до суду з проханням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та вважав зібрані в справі докази його вини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати інші докази його провини, немає ніякої потреби.

З`ясувавши думку прокурора, який не заперечував проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши учасникам процесу правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, та застосувати при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України, у зв`язку з відсутністю сумнівів в правильності розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій. При цьому обвинуваченому роз`яснено, що у випадку визнання таких обставин він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в суді.

Дослідивши та оцінивши вивчені в справі докази, аналізуючи показання обвинуваченого, які мають логічний та послідовний характер, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України доведена в повному обсязі, за ознаками: самовільного зайняття земельної ділянки щодо земель в охоронних зонах.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст. 65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності зі ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим відноситься до категорії нетяжких злочинів, обвинувачений на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх дітей не має, інвалідом не являється.

Пом`якшуючими покарання обставинами, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги обставини справи, досудову доповідь органу пробації з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого, а також позицію сторони обвинувачення щодо можливості призначення покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства, суд вважає можливим визначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 в межах санкції ч.2 ст.197-1 КК України у виді обмеження волі та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Крім того, покарання слід призначати із застосуванням ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів з урахуванням покарання за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21.01.2021 року. Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, відповідно до ст. 50 КК України.
Цивільний позов по справі не заявлений, судові витрати відсутні.
Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.370, 371, 374, 395 КПК України, суд,-
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України і призначити йому покарання у вигляді двох років обмеження волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення більш суворим покаранням за даним вироком менш суворого покарання, призначеного вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.01.2021 року у вигляді одного року обмеження волі і остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік, якщо він протягом визначеного судом випробувального терміну не вчинить нового правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: металевий гараж, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 залишити у останнього за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст.394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1