Справа № 729/1146/20
1-кп/729/39/21 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2021 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження №120 202 750 800 000 73 від 19.09.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не жонатого , не працюючого, раніше судимого Бобровицьким районним судом Чернігівської області 31 серпня 2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік, згідно до ухвали Бобровицького районного суду Чернігівської області від 13 червня 2017 року направлений для відбування покарання у виді позбавлення волі строком 3( три ) роки, 08 листопада 2019 року Ірпінським міським судом Київської області умовно - достроково завільнений на 08 місяців 18 днів,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 19.09.2020 близько 15 години 00 хвилин, точного часу не встановлено, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я, що за адресою: АДРЕСА_1 , у ході раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій здійснив поріз лезом ножа побутового призначення на лівому плечі ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді однієї різаної рани лівого плеча, яке відноситься до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинило за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним проступку. При цьому пояснив, що зробив для себе відповідні висновки, обіцяє, що більше такого не повториться, фактичні обставини справи не оспорює, крім того, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а тому суд, роз`яснивши обвинуваченому порядок та наслідки розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, його характер, наявність обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття.

Прокурором в обвинувальному акті , крім обствини, що обтяжує покарання обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп"яніння, зазначена обставина , що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину.

Водночас, суд вважає за необхідне виключити цю обтяжуючу покарання обвинуваченого обставину з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 КК України законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.

Згідно з ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який у відповідності до ст.7 КПК України відноситься до загальних засад кримінального провадження. Складовими елементами даного принципу є юридична визначеність, заборона свавільності.

Також в ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено фундаментальний принцип «ніякого покарання без закону».

Європейський суд з прав людини в п.51 рішення від 14.10.2010р. по справі «Щокін проти України» вказав на необхідність дотримання «якості закону», вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні.

З урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018р., який набрав чинності з 01.07.2020р., приписами ст.12 КК України встановлено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини (ч.1). Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч.2). Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі (ч.3).В ст.32, 34 КПК України надано визначення понять «повторність кримінальних правопорушень» та «рецидив кримінальних правопорушень», тобто, мова йде як про кримінальні проступки, так і злочини.Натомість, положеннями п.1 ч.1 ст.67 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються: вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів. Водночас, в п.2-4, 6-9, 13 ч.1, ч.2, 4 ст.67 КК України Законом №2617-VIII від 22.11.2018р. слово «злочин» замінено словами «кримінальне правопорушення».

Отже, аналіз зазначених норм законодавства України про кримінальну відповідальність у їх системному взаємозв`язку та з нормами міжнародного права дає підстави для висновку, що передбачені в п.1 ч.1 ст.67 КК України обтяжуючі покарання обставини (повторність, рецидив) законодавець поширив лише на кримінальні правопорушення, вчинені у формі злочинів. Інакше ж тлумачення призведе до протиправного та свавільного обмеження прав, свобод та інтересів особи.

Разом з тим, ОСОБА_3 скоїв діяння, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке в силу вимог ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, в зв`язку з чим наведена в обвинувальному акті обтяжуюча покарання обставина - рецидив злочину, в даному випадку не може бути застосована.

Таким чином, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покрання суд враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України - щире каяття, відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжує його покарання- вчинення кримінального проступку особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, який негативно характеризується за місцем проживання, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, не працює. За таких обставин суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_3 певним чином схильний до протиправної поведінки, про що зокрема свідчить його поведінка у судовому засіданні, під час якого він перебував у нетверезому стані та висловлювався на адресу потерпілого нецензурними словами, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено, його неявку судове засідання без поважних причин, а також те, що останній є раніше судимою особою, при цьому відбував покарання реально, а відтак, на переконання суду, покарання останньому має бути виключно пов`язане із ізоляцією від суспільства, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, тому суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді арешту. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Таким чином, призначене судом покарання обвинуваченому буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, а також з метою припинення злочинної діяльності, як самим обвинуваченим так і іншими особами.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирати. Строк відбування покарання вираховувати з моменту його фактичного затримання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні. Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді 3 ( трьох ) місяців арешту.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Строк відбування покарання вираховувати з моменту його фактичного затримання.

Речові докази: амбулаторна карта на ім`я ОСОБА_5 № НОМЕР_1 повернути власнику, ніж знищити.

Вирок може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Бобровицький районний суд з дня його проголошення. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1