Справа №589/5015/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/401/21 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
Іменем України

13 травня 2021 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/5015/19 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020, за яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Миколай Поле Запорізького району Запорізької області, мешканець АДРЕСА_1

визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК, оскільки в діях ОСОБА_9 відсутній склад злочину, протоколи проведених за участю ОСОБА_9 слідчих експериментів є недопустимими доказами внаслідок того, що умови цих слідчих дій відрізнялися від умов ДТП, що вплинуло на достовірність проведених вимірювань, які були спотворені за рахунок не ідентичного відтворення обстановки та обставин події. При цьому слідчі експерименти проводились за участю ОСОБА_9 у статусі свідка. Також є недопустимим доказом висновок автотехнічної експертизи № 1843 від 21.11.2019, так як експерт провів дослідження не окремо за варіантами показань обвинуваченого та свідка, експертиза базується на хибних вихідних даних, виконана з грубим порушенням закону та ґрунтується на недопустимих доказах. Крім того, потерпіла під час руху грубо порушила вимоги ПДР, які є первинними та такими, що спричинили ДТП.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор ОСОБА_12 просить залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з необгрунтованістю.

Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020 ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком три роки з позбавленням права керування т/з строком два роки. На підставі ст. 75, 76 КК ОСОБА_9 звільнений від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік та зобов`язаний періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації і повідомляти цей орган про зміну місця проживання/роботи. Стягнуто на користь держави 10990 грн витрат за проведення експертиз.

Згідно вироку, 20.10.2019 близько 18:45 ОСОБА_9 керував спеціалізованим вантажним сідловим тягачем Е «MAN TGX 26.440» р. н. НОМЕР_1 з напівпричепом «TAD Classik 30-3» НОМЕР_2 та рухався по автодорозі Р-65 КПП «Миколаївка-Семенівка-Н. Сіверський КПП «Катеринівка» (м. Кролевець смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області) в напрямку м. Шостка. Під час руху в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості ОСОБА_9 проявив неуважність, не в повній мірі відреагував на її зміну та, при виявленні пішохода ОСОБА_13 , яка рухалась в попутному напрямку по правому краю проїзної частини, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки т/з і допустив наїзд на останню. Смерть ОСОБА_13 настала в наслідок закритої черепно-мозкової травми. Допущені ОСОБА_9 порушення вимог п. 12.2, 12.3 ПДР знаходяться в прямому причинному зв`язку з ДТП та смертю ОСОБА_13 .

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених і перевірених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, так як обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому правопорушення ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_9 суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на показання свідка-очевидиці ОСОБА_14 , безпосередньо допитаної в судовому засіданні у встановленому законом порядку, яка пояснила, що 20.10.2019 близько 18:45 вона разом із ОСОБА_13 поверталася додому в смт. Вороніж. Вони йшли по правому краю дороги з велосипедами в руках. ОСОБА_13 йшла попереду, а вона позаду на відстані 1-2 м. Видимість була поганою. Вона почула удар та зрозуміла, що автомобіль, який їх обігнав, збив ОСОБА_13 .

Показання свідка ОСОБА_14 об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які також повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, а саме з:

- протоколом огляду місця події від 20.10.2019 з фототаблицею та схемою, згідно якого зафіксовано обстановку на місці ДТП. Під час огляду виявлено та вилучено автомобіль «MAN TGX 26.440» з напівпричепом «TAD Classik 30-3» та велосипед. Зафіксовано їх місце розташування та пошкодження на автомобілі (передньої фари). Також виявлено труп потерпілої;

- слідчим експериментом від 23.10.2019 проведеного за участю свідка ОСОБА_14 , згідно якого вона показала частину дороги, де вони рухалися з потерпілою: ОСОБА_13 рухалась на відстані 0,5 м від краю проїзної частини та на відстані близько 1,5 м від неї. Також вказала місце зіткнення, яке знаходилося на відстані 0,5 м від краю дороги;

- висновком судово-медичної експертизи від 22.11.2019, згідно якого виявлені у ОСОБА_13 тілесні ушкодження утворились внаслідок дії тупих твердих предметів і несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 . Тілесні ушкодження могли утворитися внаслідок ДТП, під час якої ОСОБА_13 знаходилась задньою поверхнею тіла до травмуючого т/з;

- висновком судової автотехнічної експертизи № 1829 від 22.11.2019, згідно якого на момент експертного огляду автомобіля «MAN TGX 26.440» з напівпричепом «TAD Classik 30-3» рульове керування автомобіля, робоча гальмівна система, ходова частина та зовнішнє освітлення головного світла фар до ДТП знаходилися в працездатному стані та іншими доказами.

Як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і в ході апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував того факту, що саме він був водієм т/з Е «MAN TGX 26.440» р. н. НОМЕР_1 з напівпричепом «TAD Classik 30-3» НОМЕР_2 , який в жовтні 2019 р. на автодорозі Р-65 КПП «Миколаївка-Семенівка-Н. Сіверський КПП «Катеринівка» (м. Кролевець смт. Вороніж Шосткинського району Сумської області) здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_13 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження, від яких померла.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_9 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційної скарги та обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: діяння порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідки у вигляді смерті потерпілого; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і зазначеними у статті наслідками.

Суд першої інстанції правильно установив, що водій ОСОБА_9 , керуючи т/з у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, проявив неуважність, не в повній мірі відреагував на її зміну та, при виявленні пішохода ОСОБА_13 , яка рухалась в попутному напрямку по правому краю проїзної частини, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки т/з і допустив наїзд на останню, чим порушив вимоги п. 12.2, 12.3 ПДР, що спричинили смерть потерпілої.

Апеляційний суд не може взяти до уваги доводи апеляційної скарги відносно того, що протиправність дій потерпілої виключає винуватість ОСОБА_9 , оскільки незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди, обвинувачений, рухаючись у темну пору добу та в умовах недостатньої видимості, був зобов`язаний обрати таку швидкість, яка б дозволяла зупинити т/з у межах видимості дороги, а у разі виникнення небезпеки для руху негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки т/з або безпечного для інших учасників руху об`їзду, дотримуючись тим самим вимог п. 12.2. 12.3 ПДР. Перебування на проїзній частині дороги фізичної особи, яка веде велосипед у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості, не виділяючи себе, в тому числі без наявності на одязі світлоповертальних елементів, не звільняє водія від обов`язку виконання ним вимог зазначених пунктів ПДР.

Таким чином, із фактичних обставин кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння смерті потерпілій зумовлений саме конкретними діями обвинуваченого, який порушив ПДР, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину причинного зв`язку між порушенням правил безпеки дорожнього руху та зазначеними наслідками.

Разом з тим, є слушними доводи апеляційної скарги захисника щодо недопустимості як доказів протоколів слідчих експериментів від 23.10.2019 і 24.10.2019, проведених з ОСОБА_9 як зі свідком, та висновку експерта № 1843 від 21.11.2019 у певній частині, виконаного на підставі вихідних даних, отриманих під час проведення вказаних слідчих дій, оскільки згідно п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК недопустимими є докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 23.10.2019 і 24.10.2019 проведені слідчі експерименти за участю ОСОБА_9 , коли останній перебував в процесуальному статусі свідка, який в подальшому у провадженні набув статусу підозрюваного та обвинуваченого. Однак, слідчі дії проведені без участі захисника, при цьому слідчим не було роз`яснено ОСОБА_9 його права, у тому числі право не свідчити проти себе і відмовитися надавати показання, які можуть надалі стати підставою для його підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Надані ОСОБА_9 як свідком під час цього слідчого експерименту пояснення покладені судом першої інстанції у вироку в обґрунтування його винуватості, а також враховані експертом.

На час ДТП і проведення слідчих дій органу досудового розслідування було достеменно відомо, хто керував т/з, від зіткнення з яким загинула потерпіла, тобто існували наявні та вочевидь достатні дані, які б могли переконати об`єктивного та стороннього спостерігача у тому, що водій ОСОБА_9 міг вчинити інкримінований злочин. При цьому за усталеною судовою практикою ЄСПЛ, ці докази не повинні бути до такої міри переконливими та очевидними, щоб свідчити про винуватість особи.

Вказані обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що свідчить про можливу невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також про можливе порушення судом вимог кримінального процесуального закону, які є підставами, передбаченими п. 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК для зміни та/або скасування вироку.

У той же час, наводячи в апеляційній скарзі підстави для скасування вироку суду, клопотання про дослідження доказів захисником не заявлено, у зв`язку з чим колегія суддів під час апеляційного розгляду скарги на вирок суду позбавлена процесуальної можливості надати іншу оцінку доказам, ніж та, що була надана судом першої інстанції, та покласти її в основу ухваленого рішення, оскільки такого висновку можна дійти виключно якщо такі докази були предметом дослідження судом із дотриманням загальних засад кримінального провадження, зокрема принципу безпосередньості дослідження доказів (ст. 7, 23 КПК), про що Верховний Суд України наголосив у своїй постанові від 21.01.2016 (провадження № 51-2599км18), зазначивши, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним усіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК, і сформувати повну та об`єктивну оцінку фактичних обставин конкретного кримінального провадження.

Рівність сторін перед судом є одним зі складників справедливого судового розгляду, що містить фундаментальне право на змагальність кримінального провадження, зокрема, про це зазначено ЄСПЛ у справі «Бельзюк проти Польщі» (Belziuk v. Poland), тому за відсутності відповідного клопотання сторони захисту про дослідження доказів апеляційний суд не вправі за своєю ініціативою досліджувати докази. Таке розуміння випливає з правових позицій ЄСПЛ, викладених у рішеннях у справах «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005, «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000, «Білуха проти України» від 09.11.2006 про безсторонність суду за об`єктивним критерієм, а також про обов`язок несення тягаря доказування сторонами та обов`язок забезпечення рівності сторін (п. 61 рішення ЄСПЛ від 27.03.2007 у справі «Талат Тунч проти Туреччини»).

За змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, скільки перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення. При цьому колегія суддів звертає увагу, що положення ч. 1 ст. 404 КПК ґрунтуються на принципі tantum devolutum quatum appellatum («скільки скарги стільки рішення»). Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги. Відтак повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження (передослідження, переоцінки) доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги з урахуванням змісту ч. 2 ст. 404 КПК.

Згідно ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за сукупності таких чинників: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) обставини, встановлені під час кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено не повністю або з порушеннями. Також вказана норма закону передбачає право апеляційного суду дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, відсутність клопотання сторони кримінального провадження про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, як і передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази згідно ч. 3 ст. 404 КПК.

Враховуючи те, що а ні в апеляційній скарзі, а ні в судовому засіданні апеляційного суду, стороною захисту не заявлено клопотання про дослідження доказів (як і прокурором) для надання їм іншої правової оцінки, ніж тієї, що була надана судом першої інстанції у своєму вироку, то колегія суддів позбавлена процесуальної можливості надати окремим доказам іншу оцінку, яка за певних умов могла б стати підставою для скасувати обвинувального вироку і закриття кримінального провадження або ж ухвалення судом апеляційної інстанції свого рішення (п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК), що цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду (постанова від 19.03.2019 у справі № 382/1058/15-к).

Доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 з інших підстав, а саме внаслідок того, що умови цих слідчих дій відрізнялися від умов ДТП, що нібито вплинуло на достовірність проведених вимірювань, а також висновку експерта № 1843 від 21.11.2019 через проведення дослідження не окремо по варіантах показань обвинуваченого та свідка і взяття за основу хибних вихідних даних, не можуть бути перевірені в апеляційній інстанції, оскільки, як зазначено вище, апеляційний суд позбавлений можливості надати оцінку цим обставинам без дослідження доказів з урахуванням вимог ст. 84-87, 89, 91 і 94 КПК.

Разом з тим, необхідно зауважити, що слідчі експерименти від 23.10.2019 і 24.10.2019 за участю ОСОБА_9 та висновок експерта № 1843 від 21.11.2019 об`єктивно не є єдиними і вирішальними доказами, наведеними у вироку суду, а вказані стороною захисту обставини щодо їх недопустимості вочевидь не впливають на справедливість доведення обвинувачення в цілому, оскільки сукупність інших зібраних у кримінальному провадженні доказів, які також містяться у судовому рішенні та які викладені вище, є достатніми з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Ухвалюючи таке рішення, колегія суддів враховує, що дослідження судом апеляційної інстанції доказів за власною ініціативою, ймовірно буде наслідком для притягнення суддів апеляційного суду до дисциплінарної відповідальності ВРП з мотивів допущення цією колегією суддів «грубої недбалості» через не дотримання засад верховенства права, законності, безпосередності дослідження доказів, диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, права на захист, а також відповідності судового процесу завданням кримінального провадження в частині забезпечення застосування до кожного учасника належної правової процедури, про що свідчить дисциплінарна практика ВРП стосовно суддів Сумського апеляційного суду (рішення 2-ї ДП ВРП від 07.09.2020 № 2571/2дп/15-20 і ВРП від 10.11.2020).

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 30.10.2020 відносно ОСОБА_15 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4