КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3338/2021
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ "Київський слідчий ізолятор", апеляційні скарги з ОСОБА_11 ік ОСОБА_12 О ОСОБА_7 ергійовича в інтересах обвин ОСОБА_9 колайовича та ОСОБА_13 ндрійовича в інтересах обвин ОСОБА_10 ексійовича на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року у кримінальному провадженні №0000215 стосовно обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України,

, який ІНФОРМАЦІЯ_1 1970 року в м. Києві, зареєстрований за АДРЕСА_1 -Б, кв. 32, проживає за АДРЕСА_2 55, кв. 36, раніше не судимий,
який ІНФОРМАЦІЯ_2 1977 року в м. Берислав Херсонської області, зареєстрований за АДРЕСА_3 43, кв. 24, проживає за АДРЕСА_4 ка, б. 71, раніше судимий

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу обви ОСОБА_9 нгер ОСОБА_10 евіну О.О.; задоволено клопотання прокурора та продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання в ОСОБА_9 нгер ОСОБА_10 евіну О.О., кожному, в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на строк, що не може перевищувати двох місяців, тобто по 28 серпня 2021 року включно без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 ашкін А.В. в ОСОБА_9 нгера В.М. просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року в частині встановлення судом факту ОСОБА_9 нгера В.М. від суду.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що враховані судом доводи прокурора п ОСОБА_9 ангер В.М. ухилявся від явки до суду, спростовуються матеріалами справи, в межах якої останньому обирався запобіжний захід.

Зокрема, захисник звертає увагу на те, що ризиком згідно з п. 1 ст. 1 ст. 177 КПК України є переховування від слідства та суду, а таких фактів в суді доведено не було, оскільки прокурору було в ОСОБА_9 нгер В.М. перебував у лікарні в м. Херсон, тому з об`єктивних причин не зміг прибути в судове засідання під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_12 ченко Д.О. в ОСОБА_9 нгера В.М. просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та змінити обвин ОСОБА_9 нгеру В.М. запобіжний захід з тримання під вартою на заставу у розмірі, визначеному судом.

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд, вирішуючи клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту щодо запобіжного заходу, не надав жодної оцінки клопотанню та доводам захисників. При цьому висновки суду про те, що є доведеним ризик пере ОСОБА_9 нгера В.М. від слідства та суду у зв`язку з тим, що раніше ним порушувалися процесуальні обов`язки щодо явки до суду, не відповідають фактичним обставинам провадження та спростовуються матеріалами справи №757/24132/20-к, відповідн ОСОБА_9 нгер В.М. взагалі не викликався в судове засідання, в яке він начебто не прибув.

За позицією захисника суд врахував ризики переховування від слідства та суду, впливу на свідків та вчинення інших злочинів, існування яких не доведено прокурором.

Щодо ризику переховування, то захисник наводить власні міркування щодо процедури розгляду справи ОСОБА_9 нгеру В.М. запобіжного заходу, аналізує причини відкладення розгляду, дії слідчого судді, пов`язані з наданням дозволу на затримання підозрюваного, а також стверджує, що такі події не можуть свідчити про переховування від слідства та суду, оскільки обвинувачений не ухилявся від суду, перебував у лікарні, що підтверджено лікарями та було відомо прокур ОСОБА_9 ангер В.М. не порушував раніше застосований до нього запобіжний захід у вигляді застави, а його затримання 16 червня 2020 року взагалі було незаконним, оскільки ґрунтується на незаконній ухвали слідчого судді.

Крім того, захисник вважає, що суд формально підійшов до оцінки ризику впливу на свідків, оскільки захисн ОСОБА_14 ького І.В. довів, що співробітники СБУ та прокурор примушували цього свідка надавати неправдиві показ ОСОБА_15 нгера І.В., інші свідки в своїх показаннях прямо зазн ОСОБА_9 нгера В.М. не бояться, в окремому кримінальному провадженні, відомості про яке внесені за фактом начебто тиску ОСОБА_9 гера В.М. на свідків, жодних доказів не отримано, а протокол проведення негласної слідчої дії від 02 червня 2020 року, який прокурор надав на підтвердження існування ризику тиску на свідків, є недопустимим доказом.

Захисник також посилається на те, що строки розгляду кримінального провадж ОСОБА_15 нгера І.В. вийшли за рамки розумних, суперечать вимогам статтей 5 та 6 Європейської конвенції з прав людини, а в ухвалі судом не наведено будь-яких аргументів щодо неможливості запобігти ризикам іншими заходами, хоча сторона захисту довела відсутність існування вагомих доказів щодо ОСОБА_15 гером І.В. кримінального правопорушення, водночас дані про його особу та репутацію є виключно позитивними.

За таких обставин, на думку захисника, відсутні будь-які підстави для незастосув ОСОБА_15 нгера І.В. застави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 адрін О.С. в і ОСОБА_9 нгера В.М. просить поновити строк оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року як пропущений із поважних причин у зв`язку з тим, що повний текст ухвали через систему електронний суд він отримав лише 02 липня 2021 року; скасувати увалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо пр ОСОБА_9 нгеру В.М. строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_5 екалко, 22 з покладенням відповідних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд посилається на ті ж обставини, на підс ОСОБА_9 нгера В.М. було взято під варту, піддає оцінці застарілі обставини та ризики, які раніше були спростовані стороною захисту, не обґрунтовуючи при цьому неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник звертає увагу на те, що за практикою Європейського суду з прав людини навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою, а існування ризиків неправомірної поведінки обвинуваченого прокурором доведено не було. При цьому без належної оцінки суду, на думку захисника, залишилися відомості щодо стану ОСОБА_9 нгера В.М., який погіршився в умовах перебування в слідчому ізоляторі, водночас дані про особу обвинуваченого, наявність стійких соціальних зв`язків за місцем проживання та стан здоров`я свідчать про те, що домашній арешт із носінням електронного заходу контролю цілком здатен запобігти такому ризику як втеча та переховування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13 ригун М.А. в і ОСОБА_10 евіна О.О. просить поновити строк оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року як пропущений із поважних причин у зв`язку з тим, що він не був присутнім при оголошенні судового рішення, а його копію отримав шляхом моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень 05 липня 2021 року; скасувати увалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо пр ОСОБА_10 евіну О.О. строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

За позицією захисника у цій справі немає обґрунтованої підозри, оскільки відсутні належні, допустимі та достовірні докази при ОСОБА_10 евіна О.О. до висунутого йому, до того ж з істотним порушенням вимог КПК України, обвинувачення.

Крім того, подане клопотання про зміну запобіжного заходу, як вважає захисник, є обґрунтованим, відповідає принципу перебування особи на свободі, засадам кримінального судочинства та вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ОСОБА_10 евіну О.О. можливість пройти необхідне лікування серцево-судинної системи після перенесеного короновірусного захворювання, яке не надається в умовах тримання під вартою, внаслідок чого створено небезпеку для його життя.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_11 кіна А.В. ОСОБА_7 адрін О.С. в ОСОБА_9 нгера В.М. просить відмовити в задоволенні цієї апеляційної скарги в частині оскарження наявності в ухвалі ризиків ухилення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинувачених, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, крім апеляційної скарги ОСОБА_11 шкіна А.В., заперечення прокурора щодо апеляційних вимог, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Враховуючи, що 30 червня 2021 року судом було проголошено резолютивну частину ухвали, а її повний текст оголошено 02 липня 2021 року, з огляду на те, що захисник ОСОБА_7 адрін О.С. в і ОСОБА_9 нгера В.М. подав апеляційну скаргу 07 липня 2021 року, а ОСОБА_13 игун М.А. в інтересах обвин ОСОБА_10 евіна О.О. звернувся з апеляційною скаргою, скориставшись поштовим зв`язком, 08 липня 2021 року, колегія суддів вважає можливим поновити з ОСОБА_7 дрін ОСОБА_13 игуну М.А. строк апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції від 30 червня 2021 року.

Що стосується апеляційних вимог захисників, то вони задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, а продовження строку тримання під вартою в певній справі може бути виправданим лише тоді, коли наявні конкретні ознаки того, що вимога громадських інтересів важить більше попри презумпцію невинуватості, ніж правило поваги до особистої свободи.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи захисників про наявність достатніх підстав для зміни як обвин ОСОБА_9 нгеру В.М., так і обвин ОСОБА_16 евіну О.В. запобіжного заходу на інший, не пов`язаний із триманням під вартою, є безпідставними.

Як убачається з матеріалів провадження, Дніпровським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження ОСОБА_9 нгера В.М. та ОСОБА_10 евіна О.О., які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд першої інстанції, розглянувши клопотання сторони обвинувачення і сторони захисту, які стосуються запобіжних заходів, вважав, що продовжують існувати ризики переховування обох обвинувачених від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого, вчинення іншого кримінального правопорушення, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити виконання кожним обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового провадження, тому задовольнив клопотання прокурора та продовжив кожному обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк, що не може перевищувати двох місяців, а саме по 28 серпня 2021 року.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, а в ухвалі наведені докладні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Перевіряючи твердження захисників про відсутність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.
За загальною практикою ЄСПЛ (зокрема, рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series А, № 182), термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції врахував наявність у цьому кримінальному провадженні обставин, які можуть переконати об`єктивного спостер ОСОБА_9 ангер ОСОБА_10 Левін О.О. можливо вчинили певний злочин, оскільки перелік доказів, зібраних під час досудового розслідування, які прокурор запропонував суду дослідити на обґрунтування висунутого обвинувачення та викладений у клопотаннях прокурора, на думку колегії суддів, є вагомим, а більш детальну оцінку всім доказам суд зможе надати після їх безпосереднього дослідження на відповідній стадії судового розгляду.
Разом із цим, колегія суддів зауважує, що в межах цього апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а тому і не досліджує доводи сторони захисту про те, що в справі відсутні докази, які б доводили причетність обох обвинувачених до протиправних дій, у вчиненні яких вони обвинувачуються.

За позицією захисників в апеляційних скаргах прокурор не довів в суді існування тих ризиків, які врахував суд першої інстанції, задовольнивши його клопотання, але такі доводи колегія суддів визнає необґрунтованими.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Що стосується ризику втечі обвинуваченого, то відповідно до практики ЄСПЛ такий ризик не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, водночас суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» ЄСПЛ визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, оцінка вказаного ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Як убачається із судового рішення, на обґрунтування існування ризику переховуватися від суду, і це стосується обох обвинувачених, суд врахував, що під час досудового розслідування обрання обом обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було пов`язано з невиконанням ними процесуальних обов`язків. Зокрема, обви ОСОБА_10 Левін О.О., який раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена в установленому законом порядку, під час досудового розслідування оголошувався у міжнародний розшук, був затриманий на території Болгарії і арештований судом за запитом Офісу Генерального прокурора, після чого виданий Україні.

У зв`язку з п ОСОБА_9 гером В.М. під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених на нього обов`язків та виникненням нових ризиків ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року йому було змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою.

При цьому колегія суддів зауважує, що твердження сторони захисту про незаконність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2020 року не може бути предметом розгляду колегії суддів у цьому провадженні, оскільки процедура перегляду вказаного судового рішення в апеляційному порядку завершена та вказане судове рішення набрало законної сили.

Таким чином, оцінюючи вказані обставини в сукупності з даними про особу кожного обвинуваченого, а також з урахуванням характеру, ступеню тяжкості та підвищеної суспільної небезпеки злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, суд дійшов вірного висновку про те, що запобігти такому ризику на даній стадії судового провадження зможе лише запобіжний захід у вигляді тримання обвинувачених під вартою.
Разом із цим, наявність у обвин ОСОБА_9 нгера В.М. міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання та родини, на переконання колегії суддів, не може слугувати дійсною гарантією відсутності у нього наміру переховування від суду.

З огляду на те, що всі свідки сторони обвинувачення у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитані, за наявності показан ОСОБА_17 Бр ОСОБА_14 ьког ОСОБА_18 пенка П.О. про отримання погроз їхньому та їх близьких життю та здоров`ю за надання викривальних показань щодо обох обвинувачених, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на свідків, який не зменшився.

Висока ймовірність спроб кожного обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне провадження пов`язана з існуванням ризику переховуватися від суду та тими фактичними обставинами кримінального правопорушення, які встановив під час досудового розслідування прокурор.

Враховуючи наведене, висновок суду про наявність достатніх підстав для продовження як обвин ОСОБА_9 нгеру В.М., так і обвин ОСОБА_10 віну О.О. строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання колегії суддів, є законним та обґрунтованим, не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Отже в даному випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання кожним обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити дії, направлені на перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Що стосується стану здоров`я кожного обвинуваченого, то суд першої інстанції досить ретельно дослідив і це питання та врахував відсутність належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_9 нге ОСОБА_10 евіна О.О. хвороби унеможливлюють перебування їх під вартою або держава не може забезпечити належної медичної допомоги обвинуваченим, що не спростовано стороною захисту і в апеляційних скаргах.

Із судового рішення також вбачається, що керуючись вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України та врахувавши практику ЄСПЛ з цього питання, суд не визначив розмір застави кожному обвинуваченому і такий висновок суду, з огляду на фактичні обставини тяжкого кримінального правопорушення проти життя особи, ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

При цьому колегія суддів враховує, що в цьому кримінальному провадж ОСОБА_19 ргера В.М. вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, який не зміг забезпечити його належної процесуальної поведінки.

За таких обставин колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження кожному обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для його зміни на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду. А тому і немає підстав для задоволення апеляційних скарг захисників.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Поновити ОСОБА_7 ергійовичу в інтересах обвин ОСОБА_9 колайовича та ОСОБА_13 ндрійовичу в інтересах обвин ОСОБА_10 ексійовича строк оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року.
Апеляційні скарги з ОСОБА_11 ік ОСОБА_12 О ОСОБА_7 ергійовича в інтересах обвин ОСОБА_9 колайовича та ОСОБА_13 ндрійовича в інтересах обвин ОСОБА_10 ексійовича залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 30 червня 2021 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 колайовичу ОСОБА_10 ексійовичу, кожному окремо, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання від вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» по 28 серпня 2021 року включно без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ленко О.П. ОСОБА_4 ютюн Т.М.