Справа № 308/6104/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській рядового поліції ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002155 від 18.09,2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна,-
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській рядовий поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду із клопотанням, в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002155 від 18.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області 19 вересня 2014 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002155 заявою заступника голови Правління ПАТ «Комінвестбанк» ОСОБА_5 , щодо неправомірних дій з боку гр. ОСОБА_6 , які виразилися у здійсненні незаконних дій із заставним майном а саме: 27.05.2010 року між ПАТ «Комінвестбанк» та гр. ОСОБА_6 , було укладено договір застави майна N02-04/43-64, для забезпечення виконань зобов`язань, що випливають з Договору кредиту №02-1/Зк-71 від 20.01.2010 року та додаткових угод до нього згідно якого гр. ОСОБА_6 , було надано у заставу 2 вантажні автомобілі марки «Рено» реєстраційні номери НОМЕР_1 та А0 5564 АГ і 2 напівпричіпа-цистерни моделі ACERBI реєстраційні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 загальною вартістю на 1004 314.00 гривень.
У клопотанні вказано, що у зв`язку з непогашенням кредитної заборгованості за договором кредиту, ПАТ «Комінвестбанк» змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно; Позов задоволено і як наслідок видано виконавчий лист від 08.11.2013 року.
Слідчий зазначає, що 17.09.2014 року отримано підтверджуючі дані про те, що напівпричеп- цистерина, моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_4 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ., який перебуває у заставі ПАТ «КомінвестБанк», було знято 07.08.2012 року гр. ОСОБА_6 , з обліку та перерестровано 04.09.2012р. на тов «ПБМ ГАЗ», а 31.10.2013р. на ТОВ «СК ТРАНС» чим грубо порушено умови п.2.1.3 Договору застави, а саме: заставодавець не мав права без письмової згоди Заставодержателя у будь-який спосіб відчужувати предмет застави, яким був вищевказаний напівпричеп-цистерна.
У клопотанні вказано, що згідно проведених слідчих дій та оперативно розшукових заходів встановлено, що на даний час напівпричеп - цистерна, моделі ACERBI кузов № НОМЕР_4 зареєстрований в Одеській області за реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5
Слідчий вказує на те, що враховуючи вищевикладене, напівпричіп-цистерна моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_6 , у розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України є речовим доказам, оскільки являється предметом вчинення кримінального правопорушення, та може бути використана як ще один доказ обставини, що гр. ОСОБА_6 вчинив дії, незаконного характеру із заставним майном, що підпадає під кваліфікацію ч.1 ст. 388 КК України. Те, що вищевказана цистерна є предметом, що була об`єктом кримінально-протиправних дій підтверджується також п.2.1.3 Договору застави майна №02-04/4з-64 та іншими матеріалами кримінального провадження.
Мотивуючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий посилається на положення ч.1 ст. 100, ч. 1 ст. 16, ч. 6 ст. 22, ст. 167, ч. 1 ст. 170, ч.5 ст. 171 КПК України.
Окрім того у клопотанні вказано, що відповідно до п.1 ч.2 ст.170 арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, яким і є напівпричіп-цистерна моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_6 . Відповідно до п.4 ч.2 ст.170 арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, що і бажає зробити ПАТ «Комі нвестБанк».
Згідно ч.10 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів, може бути накладений арешт на майно добросовісного набувача, яким і є напівпричіп-цистерна моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_7 , оскільки вона є предметом кримінального правопорушення.
У клопотанні, слідчий зазначає, що відповідно до ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
При цьому у клопотанні вказано, що у матеріалах кримінального провадження, не має актуальної інформації на день звернення до слідчого судді про право власності на майно, а саме напівпричіп-цистерну, у зв`язку з відчуженням його всупереч ч.1 ст. 388 КК України, та неможливості в законний спосіб отримати копії документів права власності на вищевказаний, якщо цього не бажає теперішня особа-власник напівпричіпу-цистерни. У зв`язку з цим, деякі недобросовісні особи можуть відчути безнаказанність незаконних дій, що в подальшому буде породжувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Слідчий вказує на те, що з урахуванням викладеного, з метою збереження вищевказаних речей та предметів, в якості речових доказів та забезпечення завдань кримінального провадження в цілому, а також у разі можливої конфіскації вищевказаних предметів необхідно накласти на них арешт, оскільки вказані речі є безпосереднім предметом вчинення кримінального правопорушення. За твердженням слідчого, є достатньо підстав вважати, що зазначені речові докази можуть бути приховані, відчужені, що може перешкодити кримінальному провадженню.
У клопотанні слідчий зазначає, що арешт вказаних речей, як захід забезпечення кримінального провадження, виправдовує потреби досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального провадження, пов`язаних із забезпеченням швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, а також використання вказаних речей в якості речового доказу.
Слідчий просить слідчого суддю: накласти арешт на напівпричіп-цистерну моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_6 .
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, підтримує клопотання просить задовольнити.
Власник майна на розгляд клопотання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином.
Неприбуття в судове засідання власника майна, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
З матеріалів клопотання вбачається, що СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області 19 вересня 2014 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002155 заявою заступника голови Правління ПАТ «Комінвестбанк» ОСОБА_5 , щодо неправомірних дій з боку гр. ОСОБА_6 , які виразилися у здійсненні незаконних дій із заставним майном а саме: 27.05.2010 року між ПАТ «Комінвестбанк» та гр. ОСОБА_6 , було укладено договір застави майна N02-04/43-64, для забезпечення виконань зобов`язань, що випливають з Договору кредиту №02-1/Зк-71 від 20.01.2010 року та додаткових угод до нього згідно якого гр. ОСОБА_6 , було надано у заставу 2 вантажні автомобілі марки «Рено» реєстраційні номери НОМЕР_1 та А0 5564 АГ і 2 напівпричіпа-цистерни моделі ACERBI реєстраційні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 загальною вартісто на 1004 314.00 гривень.
Згідно клопотання слідчого, в зв`язку з непогашенням кредитної заборгованості за договором кредиту, ПАТ «Комінвестбанк» змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на заставне майно. Позов задоволено і як наслідок видано виконавчий лист від 08.11.2013 року.
17.09.2014 року отримано підтверджуючі дані про те, що напівпричеп- цистерина, моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_4 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 ., який перебуває у заставі ПАТ «КомінвестБанк», було знято 07.08.2012 року гр. ОСОБА_6 , з обліку та перереєстровано 04.09.2012р. на ТОВ «ПБМ ГАЗ», а 31.10.2013р. на ТОВ «СК ТРАНС» чим грубо порушено умови п.2.1.3 Договору застави, а саме: заставодавець не мав права без письмової згоди Заставодержателя у будь-який спосіб відчужувати предмет застави, яким був вищевказаний напівпричеп-цистерна.
Згідно проведених слідчих дій та оперативно розшукових заходів встановлено, що на даний час напівпричеп - цистерна, моделі ACERBI кузов № НОМЕР_4 зареєстрований в Одеській області за реєстраційним номерним знаком НОМЕР_5 .
Згідно наданого до клопотання витягу з ЄРДР №0002155 від 18.09.2014 року, внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України.
Частина 1 статті 388 КК України передбачає кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування, підміна, пошкодження, знищення майна або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт, із заставленим майном або майном, яке описано, чи порушення обмеження (обтяження) права користуватися таким майном, здійснене особою, якій це майно ввірено, а також здійснення представником банку або іншої фінансової установи банківських операцій з коштами, на які накладено арешт. Санкція вказаної статті передбачає покарання у вигляді штрафу від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років або без такого.
Відповідно до ч.1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.1 стаття 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Під час розгляду клопотання встановлено, що слідчий при обґрунтуванні необхідності накладення арешту на майно посилається на ч.1 ст. 96-2 КК України,при цьому зазначає, що майно на яке він просить накласти арешт може бути конфісковано. Однак, матеріалами клопотання не обґрунтовано вказані твердження. Так, слідчим не вказано до якої саме із перерахованих у ч.1 ст. 96-2 КК України, категорій майна належить цистерна. Тобто слідчим не доведено факт того що вона підлягає спеціальній конфіскації.
Окрім того, у клопотанні слідчий при обґрунтуванні необхідності накладення арешту на цистерну, посилається на п.п.1 та 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.
Відповідно до п.п.1, 4 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Однак, як вбачається з клопотання та доданих до нього доказів, слідчим не надано слідчому судді доказів того, що в даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, не вказано наявні достатні підстави вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та підлягає конфіскації, а тому клопотання в частині накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та конфіскації майна як виду покарання задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч.6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.
Проте матеріали клопотання не містять відомостей про те, що у даному кримінальному провадженні було оголошено підозру та що потерпілим в рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов.
Слід констатувати, що матеріали клопотанні не містять актуальної інформації про право власності на напівпричіп-цистерна моделі ACERBI кузов (шасі) № НОМЕР_7 . Відомості про те, що слідчим у даному кримінальному вчинялися дії з метою з`ясування дійсного власника вказаного майна також відсутні.
Суд вважає такими, що не заслуговую на увагу доводи слідчого про те, що підтвердження права власності відсутні, а саме напівпричіп-цистерну, у зв`язку з відчуженням його всупереч ч.1 ст. 388 КК України, та неможливості в законний спосіб отримати копії документів права власності на вищевказаний, якщо цього не бажає теперішня особа-власник напівпричіпу-цистерни.
Натомість відповідно до п.3 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.
Частиною 2 статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Вищевказані матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
В порушення вимог ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна не зазначені правові підстави, мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
При цьому, ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 18.05.2021 року клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0002355, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, погодженого прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про арешт вказаного майна, поверталось прокурору, для усунення недоліків в порядку передбаченому ст. 172 КПК України.

Проаналізувавши надані слідчим матеріали та обставини викладені у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим не доведено необхідності накладення арешту на вищевказане майно.
Слідчий суддя вважає за необхідне констатувати, що кримінальне провадження триває вже із 2014 року (внесення відомостей про кримінальне правопорушення), слідчому судді не достатньо обґрунтовано, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. У матеріалах клопотання відсутні відомості про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); Окрім того слідчим не доведено можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 цього кодексу.
З урахуванням вище викладеного слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не надано доказів необхідності накладення такого арешту, а також відсутні ризики зазначені ст. 170 КПК України.
Слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що обов`язок доведення необхідності арешту покладається на слідчого, який звернувся з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом
Отже, обов`язок доказування перед слідчим суддею наявності підстав для задоволення клопотання про накладення арешту покладено на особу, яка подала дане клопотання.
З урахуванням викладеного суд вважає, що зазначене клопотання є передчасним та необґрунтованим належними та допустимим доказами, тому у його задоволенні слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
В задоволені клопотання слідчого СВ Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській рядового поліції ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002155 від 18.09.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1