Справа № 755/1363/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2021 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006003 від 05.12.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, українця, громадянина України, не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-вироком Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2020 року за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

-вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.12.2020 року за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_3 30.11.2020 року приблизно о 13:00, перебуваючи у приміщенні торгівельного залу магазину «C Reserved» Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» Акціонерного товариства «ЛПП», розташованого за адресою: місто Київ, проспект Ватутіна, 2-Т, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв зі стелажу штани чоловічі, артикул YV 124, закупівельною вартістю 959 грн 20 коп., пройшов до примірочної кімнати, де зняв антикрадіжний магніт та сховав вказаний товар під власний одяг, після чого пройшов касову зону магазину, не розрахувавшись за товар, та намагався залишити приміщення магазину з викраденим, однак не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений працівником охорони з викраденим товаром.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та показав суду про те, що дійсно у листопаді 2020 року він перебував у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та з метою вчинення крадіжки взяв зі стелажу магазину чоловічі штани, після чого, перебуваючи у примірочній кімнаті, зняв з них антикрадіжний магніт та сховав їх під власний одяг. У подальшому, не розрахувавшись за викрадений товар, він пройшов касову зону магазину і направився до виходу, однак його зупинив працівник охорони з викраденим.

Щиро розкаявся у вчиненому та зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час, місце вчинення ним кримінального правопорушення відповідають дійсності, розуміє, що його дії були умисними та корисливими. Зокрема, пояснив, що жалкує про скоєне та обіцяє у майбутньому нічого протиправного не вчиняти.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинену повторно, тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, його ставлення до вчиненого - визнав вину повністю та щиро каявся у вчиненому, дані про його особу - під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога він не перебуває, за місцем проживання характеризується помірно, скарг від сусідів на останнього не надходило.

Згідно зі ст. 66 КК України суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання судом має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що покарання обвинуваченому повинно бути обрано необхідне та достатнє для його виправлення і попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, а саме у виді позбавлення волі.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, конкретних обставин кримінального провадження, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а також даних про його особу, суд вважає, що його перевиховання й виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, однак поряд з цим враховує те, що він визнав свою вину повністю та щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Щодо вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 28.12.2020 року стосовно ОСОБА_3 , яким його визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та з урахуванням ст. 71 вказаного Кодексу остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць, то суд виходить з того, що обвинувачений, за вказаним вироком був засуджений до покарання, яке належить йому відбувати реально, а даний злочин обвинуваченим було вчинено до постановлення вказаного попереднього вироку. З огляду на таке, виходячи зі змісту ч. 4 ст. 70 та ст. 72 КК України, а також відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судом кримінального покарання», суд призначає покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У строк відбування покарання ОСОБА_3 слід зарахувати частково відбуте ним покарання, призначене за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.12.2020 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на сторок 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.12.2020 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 17.02.2021 року, тобто з дня ухвалення цього вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк частково відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 28.12.2020 року з 28.12.2020 року по 16.02.2021 року (включно).

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

-ДВД-диск з інформацією з камер відео спостереження від 04.12.2020 року залишити в матеріалах кримінального провадження;

-штани чоловічі, артикул YV 124, що передані під зберігальну розписку представнику потерпілого ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» - залишити власнику ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП».

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1