Справа № 344/5954/21
Провадження № 1-кс/344/2382/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 на розгляд до Івано-Франківського міського суду надійшла заява ОСОБА_3 на незаконне тримання під вартою ОСОБА_4 , подана в порядку ст. 206 КПК України.

Вивчивши заяву, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Слідчий суддя, в порядку розгляду клопотання по ст. 206 КПК України не має права вирішувати питання щодо законності рішень слідчого, прокурора чи рішень суддів.

Натомість, слідчий суддя встановлює наявність правових підстав для позбавлення особи свободи.

Як зазначає заявник, ОСОБА_5 утримується під вартою в УВП №12 по вул.Коновальця, 40 в м.Івано-Франківську. Зазначає, що вироком Івано-Франківського міського суду від 12.03.2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України, а тримання під вартою, до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

Відповідно до п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Руслан Яковенко проти України» від 04 червня 2015, Суд зауважує, що, «починаючи з дати постановлення вироку, навіть якщо лише судом першої інстанції, підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції. У такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання.

Відповідно до п. 46 вказаного рішення, Суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16 січня 2007 року).

В пункті 47 рішення вказано, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (див. рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28 березня 1990 року, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (див. вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Відповідно до абзацу 4 п.1 ч.4 ст.374 КПК України, при ухваленні вироку, в його резолютивній частину зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. Таким чином норми національного законодавства повністю узгоджуються з практикою ЄСПЛ.

Слідчий суддя, враховуючи вищевказані норми закону та практику ЄСПЛ, зазначає, що судом не встановлено факту незаконного утримання ОСОБА_5 в ДУ «ІВАНО-ФРАНКІВСЬКА УСТАНОВА ВИКОНАННЯ ПОКАРАНЬ (№ 12)», а тому відсутні підстави для його негайного звільнення.

Отже у слідчого судді відсутні підстави зобов`язувати орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається обвинувачений, негайно доставити цю особу до суду для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Тому, враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що відсутня обґрунтована підозра щодо незаконного тримання під вартою ОСОБА_5 слідчий суддя вважає, що матеріали заяви слід повернути заявнику ОСОБА_5 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:
Відмовити у постановленні ухвали про негайну доставку ОСОБА_4 до слідчого судді Івано-Франківського міського суду.

Матеріали заяви повернути ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1