Справа № 743/774/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/337/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2021 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.014.270.220.000.345, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин, Чернігівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання, строк його затримання і перебування в Чернігівському СІЗО, строк відбування ним покарання в ДУ «Кагарлицька ВК № 115» з 15.09.2016 року по 10.07.2017 року, включно, із розрахунку один день затримання, один день перебування в СІЗО, один день відбування покарання - за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати в розмірі 10299 грн. 42 коп..

Цивільні позови потерпілої ОСОБА_9 від 15.07.2015 року, 27.10.2015 року та 27.10.2017 року, про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Автомобіль «Chevrolet Aveo» д.н.з. НОМЕР_1 залишено в розпорядженні законного володільця ОСОБА_6 ..

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок місцевого суду змінити у зв`язку з тяжкістю призначеного покарання та призначити йому покарання в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК України застосувавши ст. 75 КК України, звільнивши від відбування покарання з випробуванням. Не заперечуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій, доведеності його вини в інкримінованому, вважає, що вирок суду підлягає зміні в зв`язку з тяжкістю призначеного покарання. Так, вирішуючи питання про міру призначеного покарання, судом, на його думку, не в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сімейний стан, освіту, обставини, шо пом`якшують покарання. Ним обмірковано та усвідомлено, а також повністю підтримується той факт, що покарання є заходом примусу та застосовується від імені держави вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмежені прав і свобод засудженого. Він свідомо визнає, що повинен понести покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення. У свою чергу, на його думку, при призначенні покарання судом повинні дотримуватись принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного. Кримінальне покарання не повинно бути, на його думку, тільки карою та розправою за скоєний злочин. З урахуванням наведеного, вважає що при призначені йому покарання у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, судом не в повній мірі враховані перелічені вище обставини. В аргументування своїх доводів зазначає, що після вчинення ним кримінального правопорушення та винесення вироку, який оскаржується, минуло понад шість років. За цей час, на виконання вироку Ріпкинського районного суду від 24.06.2016 року, який у подальшому було скасовано судом апеляційної інстанції, він фактично відбував покарання у виді позбавлення волі протягом десяти місяців (з 15.09.2016 року по 10.07.2017 року). Як до початку відбування покарання на підставі наведеного вище вироку суду, так і після звільнення його з ДУ «Кагарлицька ВК № 15», він мав та має постійне місце роботи. У продовж досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, ним у повному обсязі відшкодовано заподіяну шкоду потерпілій ОСОБА_10 та відшкодовано заподіяну матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_9 , разом з понесеними нею витратами на правову допомогу. Також, упродовж цього часу він до адміністративної відповідальності не притягувався та не мав жодних приводів до органів внутрішніх справ. За місцями роботи не має стягнень. Відповідно до змісту досудової доповіді, орган пробації вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без обмеження або позбавлення волі на певний строк. Крім цього, зазначає, що за весь час, який минув з дня дорожньо- транспортної пригоди, у тому числі проведений у виправний колонії, обміркувавши своє життя та вчинки, просить суд надати йому останній шанс на виправлення не ізолюючи від суспільства з можливістю своєю працею приносити користь державі та людям.

Як встановив доведеним суд І інстанції, 26 серпня 2014 року, близько 07 години, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», д.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 108,51 км/год по автодорозі «Мекшунівка - Червона Гута» в напрямку з м. Славутич, Київської області в сторону с. Губичі, Ріпкинського району Чернігівської області, на ділянці дороги між електричними опорами № 18/75 та № 19/75, в порушення п.п. 1.5, 2.3(б), 12.1, 12.6(ґ) Правил Дорожнього руху України, проявив неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, яка склалась та не слідкував за її змінами, перевищив максимально дозволену швидкість руху, внаслідок чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїзної частини, де скоїв зіткнення з придорожнім деревом, в результаті чого пасажир автомобіля ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження від яких помер, а пасажир ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необгрунтованою.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Повне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_10 і часткове відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_9 суд першої інстанції визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому. У той же час відшкодування заподіяної шкоди, розмір якої не заперечується обвинуваченим, є його обов`язком.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд вірно визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_6 раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, формально-посередньо характеризується за місцем проживання, і позитивно за місцем роботи. Крім того, судом також враховано дії вчинені ОСОБА_6 , які призвели до тяжких непоправних наслідків у виді смерті людини, прийняв до уваги обставини пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання, відомості про особу обвинуваченого, заперечення перебування у стані сп`яніння та часткове відшкодування шкоди ОСОБА_9 , не дивлячись на значний час який пройшов з моменту скоєння злочину, позицію потерпілих.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно призначив покарання, передбачене санкцією інкримінованої статті КК України, воно відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, а касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4