ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2021 року у кримінальному провадженні №0200026 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України та йому призначене покарання у виді громадських робіт строком на 100 годин.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 653 грн. 80 коп.

Вирішено долю речового доказу.

На таке судове рішення надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 із проханням вирок суду скасувати, а обвинуваченого виправдати.

На думку апелянта, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.Наголошує на тому, що у обвинуваченого з потерпілим протягом тривалого часу існують неприязні відносини.

Провадження№11-кп/822/226/21 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч.1 ст.185 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

06.06.2020 року виник черговий конфлікт, в ході якого потерпілий ОСОБА_8 оприскав автомобіль обвинуваченого фарбою. Внаслідок цього , обвинувачений забрав колодку без замикаючої дужки та ключа з метою, щоб ОСОБА_8 привів його автомобіль у належний стан. Та вже після прибуття працівників поліції обвинувачений передав їм колодку.

Наголошує на тому, що ОСОБА_6 діяв не з корисливих мотивів, а на ґрунті особистої неприязні, яка склалась між обвинуваченим та потерпілим, що виключає наявність складу кримінального правопорушення- крадіжки.

Також вказує , що предметом правопорушення є не цілісний замок, а лише колодка без замикаючої дужки та ключа, а отже, на думку апелянта, такий предмет немає споживчої цінності та не може бути використаний.

Захисник вважає вилучений замок неналежним та недопустимим доказом, який отриманий органами дізнання у не процесуальний спосіб, тому і висновок експерта, як доказ вартості замка, на думку апелянта, є нікчемним.

Потерпілий ОСОБА_8 подав заперечення на апеляційну скаргу захисника із проханням залишити вирок районного суду без змін як законний і обгрунтований.

Згідно з вироком, 06.06.2020 року, приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на прибудинковій території, що за адресою: АДРЕСА_2 , поруч з гаражним приміщенням,яке належить на праві власності ОСОБА_8 , з корисливим мотивом, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу таємно заволодів навісним замком марки «Mult-N-Lock» модель «М13», вартістю 1290 грн.,заподіявши шкоди потерпілому на вказану суму.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, доводи прокурора та потерпілого ОСОБА_8 про відсутність підстав для скасування судового рішення, дослідивши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги та перевіривши її доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухваленим із дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття остаточного рішення у справі.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України за обставин,наведених у вироку, є обґрунтованими та підтверджуються дослідженими судом доказами, яким дана правильна юридична оцінка.

Обвинувачений ОСОБА_6 в суді вину не визнав та показав, що перебуває з потерпілим ОСОБА_8 у конфліктних стосунках. Останній оприскав його автомобіль фарбою, після чого він взяв колодку,щоб повернути,коли ОСОБА_8 відмиє його автомобіль.

Районний суд правильно оцінив таку позицію обвинуваченого як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності,оскільки винуватість ОСОБА_6 доведена сукупністю досліджених судом доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_8 у районному суді показав,що у листопаді 2019 року придбав гараж і з цих підстав виник конфлікт із ОСОБА_6 ,який твердив, що гараж належить йому та здійснював перешкоди у користуванні,пошкодив камери відеоспостереження, які були встановлені з метою фіксації здійснення цих перешкод.Потерпілий неодноразово звертався до поліції.Потім 06.06.2020 року обвинувачений викрав замок з воріт, вартістю 230 доларів США. Після цього ОСОБА_8 викликав поліцію, які зі скріншотами з камери відеоспостереження пішли до обвинуваченого,який видав працівникам поліції викрадений замок.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу захисника потерпілий вказував,що жодної шкоди автомобілю обвинуваченого він не спричиняв. ОСОБА_6 не ставив його до відома про те,що замок знаходиться у нього та він його поверне при певній умові.Факт викрадення замка саме обвинуваченим потерпілий встановив лише при перегляді відеозапису.Із викладених обставин вважає,що обвинувачений діяв саме із корисливим мотивом,а тому просив вирок суду залишити без змін.

Показання у районному суді та зміст заперечень на апеляційну скаргу потерпілий підтримав під час апеляційного розгляду.

Про факт викрадення майна ОСОБА_8 повідомив у поліцію письмовою заявою від 07.06.2020 року, у якій вказав,що 06.06.2020 року близько 16 год. 09 хв. гр. ОСОБА_6 здійснив крадіжку навісного замка на гаражі за адресою АДРЕСА_3 (а.п.20 т.1).

Свідок ОСОБА_10 -працівник поліції- показав у суді,що 06.06.2020 року прибув на виклик та потерпілий повідомив, що у нього обвинувачений викрав колодку.Після цього свідок пішов до ОСОБА_6 та повідомив про заяву потерпілого про викрадення ним( ОСОБА_11 ) замка,на що останній добровільно видав викрадений замок,основа якого була чорного кольору.Протокол добровільної видачі не складався.

Такі ж дані свідок ОСОБА_10 вказав у рапорті від 07.06.2020 року,із якого вбачається, що після прибуття на виклик було виявлено громадянина, який забрав замок(колодку) та в подальшому було вилучено замок і передано його слідчо-оперативній групі для подальших дій (а.п.21 т.1).

У районному суді свідок показав,що у його розумінні замок і колодка тотожні поняття.

Викладене узгоджується із визначенням поняття «колодка» у Академічному тлумачному словнику української мови(в 11 томах,1970-1980 р.р.,видавництво «Наукова думка»,під редакцією Інституту мовознавства АН УРСР,т.4,с.228),згідно якого «колодка» є діалектичною назвою навісного(висячого) замка.

Отже,доводи апелянта про те,що вилучалась колодка,а до провадження як речовий доказ долучений замок є безпідставними.

За показаннями потерпілого,той факт,що крадіжку замка вчинив саме ОСОБА_6 ,потерпілий встановив шляхом перегляду відеозапису із камер спостереження.

Показання потерпілого узгоджуються зі змістом дослідженого судом відеозапису, на якому зафіксовано,як обвинувачений 06.06.2020 року викрав навісний замок із дверей належного потерпілому гаража( протокол огляду відеозапису та диск -т.1 а.с.64-69)

Із протоколів огляду від 15.08.2020 року цього ж відеозапису за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вбачається, що під час перегляду відео вказані свідки вказали,що на відео зафіксований їх сусід ОСОБА_6 як особа, яка здійснила крадіжку замка (а.п.90-95, 100-105 т.1).

Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.08.2020 року, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 впізнали на фото обвинуваченого ОСОБА_6 (а. п.96-97,106-107 т.1).

У районному суді свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтвердили викладені вище обставини про те,що на відеозаписі(де зафіксований момент крадіжки) вони упізнали саме обвинуваченого.Свідок ОСОБА_14 також чула розмови про те,що сусід ОСОБА_6 ходить та викрадає усе.

Свідок ОСОБА_15 у суді показав,що бачив на відеозаписі,як обвинувачений викрав замок та пішов додому.

Суб`єктивна сторона таємного викрадення чужого майна(крадіжки) передбачає наявність у діях винного прямого умислу та усвідомленого посягання на чужу власність, на яку він не має права та спричиняє матеріальну шкоду в певному розмірі та бажає її спричинення.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009р. №10 вбачається, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення,

здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для

потерпілого чи інших осіб.

Із дослідженого судом відеозапису камери відеоспостереження та наявних скріншотів з відеозапису вбачається, що обвинувачений, користуючись тимчасовою відсутністю власника гаража ОСОБА_8 та сторонніх осіб, озираючись довкола, здійснив крадіжку навісного замка з дверей гаража(т.1 а.п.64-69).

Посилання ОСОБА_6 на те,що потерпілий заподіяв йому шкоду у виді оприскування фарбою автомобіля обвинуваченого, є голослівними та жодними доказами не підтверджене.

Також не знайшло свого підтвердження посилання сторони захисту на те, що обвинувачений взяв замок з гаража потерпілого з умовою його повернення, якщо потерпілий ОСОБА_8 відмиє автомобіль обвинуваченого, оскільки таких вимог та умов ОСОБА_6 до відома потерпілого не доводив,і про те,що саме він( ОСОБА_6 ) взяв замок,потерпілому не повідомляв.
Викладене узгоджується і з тією обставиною,що потерпілий дізнався про особу,яка заволоділа його майном(замком), не від обвинуваченого,а лише переглянувши відеозаписи з камери відеоспостереження, після чого звернувся до поліції.

Викладеним спростовуються доводи апелянта про відсутність корисливого мотиву у діях обвинуваченого та посилання захисника на те,що ОСОБА_6 забрав замок із помсти,під умовою повернення майна.

Як вбачається із показань потерпілого у суді,обвинувачений 06.06.2020 року після приїзду працівників поліції видав їм замок,а потім цей замок працівники поліції повернули йому(потерпілому)

Та обставина,що працівником поліції не був складений протокол добровільної видачі замка обвинуваченим,не свідчить про недопустимість цього доказу,оскільки сам ОСОБА_6 не заперечує,що такий факт видачі мав місце.

У цьому контексті судова колегія враховує також,що відомості за заявою потерпілого від 07.06.2020 року про злочин були внесені до ЄРДР 22.07.2021 року на підставі ухвали слідчого судді,а відповідно до ч.1 ст.93, ч.3 ст.214 КПК України здійснення досудового розслідування(під час якого сторона обвинувачення здійснює збирання доказів),не допускається до внесення відомостей до ЄРДР.

Відтак, у ході досудового розслідування потерпілий згідно заяви від 05.08.2021 року(а.с.58) видав вказаний вище замок,який був оглянутий(протокол огляду із фототаблицями-т.1 а.с.60-63),визнаний речовим доказом і долучений до матеріалів провадження(постанова слідчого т.1 а.с.70-71).

Твердження обвинуваченого про те,що потерпілий видав інший замок, є способом захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне та спростовуються доказами,що наведені вище,зокрема,показаннями потерпілого,свідка ОСОБА_16 ,який вказував у суді,що виданий обвинуваченим замок мав основу чорного кольору,і це узгоджується із фототаблицею до протоколу огляду замка.

Згідно висновку експерта №478-р від 10.08.2020 року,яким проводилась товарознавча експертиза,ринкова вартість наданого на дослідження навісного металевого замка чорного кольору «Mult-N-Lock» модель «М13» у справному стані,без зовнішніх пошкоджень,бувшого у використанні 1290 грн(т.1 а.с.77-81)

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав вважати,що виданий потерпілим замок є неналежним і недопустимим доказом.

Отже, доводи,викладені захисником у апеляційній скарзі, не спростовують висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України.

При призначенні покарання у виді громадських робіт районний суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що обвинувачений раніше в силу ст.89 КК України не судимий, вчинив кримінальний проступок.Обставин, які б обтяжували та пом`якшували покарання, судом не встановлено.
Судова колегія вважає,що призначене судом покарання відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого.
За таких обставин подану захисником апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без змін.
Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 квітня 2021 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення
Головуючий: ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3