ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.05.2021 Справа №607/672/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження №0000031 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красилів Хмельницької області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, солдата, старшого навідника третьої гармати першого гаубичного артилерійського взводу одинадцятої гаубичної артилерійської батареї четвертого гаубичного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого по АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року),-

в с т а н о в и в :
солдат військової служби за контрактом ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, всупереч вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , без поважних причин 11 червня 2018 року о 8 год. 30 хв. не з`явився та по 13 січня 2021 року, тобто до моменту добровільного з`явлення до військової прокуратури Тернопільського гарнізону за адресою: АДРЕСА_4 , обов`язків військової служби не виконував, проводивши службовий час на власний розсуд, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні злочину визнав повністю та суду пояснив, що дійсно він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 58, 59, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка розташована у АДРЕСА_1 , без поважних причин 11 червня 2018 року о 8 год. 30 хв. не з`явився та по 13 січня 2021 року, тобто до моменту добровільного з`явлення до військової прокуратури Тернопільського гарнізону за адресою: АДРЕСА_4 , обов`язків військової служби не виконував, проводивши службовий час на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_4 , визнавши свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), за обставин, викладених у обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України військовослужбовцем, крім строкової служби.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного, раніше не судимого, повного визнання обвинуваченим своєї вини, щиро розкаявся, що є обставиною, що пом`якшує покарання. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено, а тому покарання йому слід визначити в межах санкції статті, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені обов`язки.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.370,374 КПК України, Суд,

з а с у д и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону від 12.02.2015 року), і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

Згідно ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1