ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1638/21 Справа № 173/373/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0001662, № 0000683, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільногірська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 06.05.2014 вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст.198 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. У відповідності до ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 1 рік;
- 23.10.2019 вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 1700 гривень;
- 15.11.2019 вироком Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 1700 гривень, -

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 289 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.05.2014 остаточно призначено до відбуття покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України, за таких обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , 16 грудня 2014 року, близько 01:00 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився у м. Верхньодніпровськ Дніпропетровської області та проходячи повз двір багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 вказаного населеного пункту, де на автостоянці у дворі вказаного будинку побачив автомобіль марки ВАЗ 21013, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , який визначив як об`єкт свого злочинного посягання, що належить ОСОБА_11 , підійшов до вказаного автомобілю, та маючи раптово виниклий умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа відкрив водійські двері та сівши до салону автомобілю, де за допомогою фізичної сили рук пошкодив замок запалювання та завів двигун даного авто, після чого отримавши таким чином можливість керувати даним транспортним засобом і здійснювати на ньому рух, поїхав з місця скоєння злочину, тим самим умисно, таємно, із корисливих спонукань незаконно заволодів даним транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ 21013 вартістю 21200 гривень, згідно висновку експерта від 26.12.2014 року, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальний збиток на вказану суму, в цінах, що діють на момент вчинення злочину.
Окрім цього, обвинувачений, ОСОБА_7 , в період часу з 05.08.2019 року до 09.08.2019 року (більш точний час в ході слідства встановити не вдалося), проїжджаючи на власному автомобілі по АДРЕСА_3 , розташованому на вказаній вулиці, який належить потерпілому ОСОБА_9 , напівзачинене вікно. Після цього, ОСОБА_7 , внаслідок раптово виниклого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з метою незаконного збагачення, зупинив автомобіль, вийшов з нього та підійшов до огорожі вказаного домоволодіння. Далі, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), переконавшись, що власник вказаного домоволодіння відсутній та за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан та підійшов до напівзачиненого вікна будинку, після чого за допомогою сили рук, шляхом натиску, зламав механізм запираючого пристрою, відчинив вікно та проник до середини будинку, де таємно, з корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, повторно, скоїв крадіжку ноутбуку марки «НР» 250 G7» вартістю 8746 гривень, супутникового ресиверу «Satcom» S-2» вартістю 210 гривень, системного блоку «Cooler Master» вартістю 350 гривень, жорсткого диску «Western Digital WD5000AAKX» вартістю 300 гривень, відеоадаптеру «ASUS ENGTX560, DCII OC/2DI/1GD» вартістю 2050 гривень, материнської плати «GYGABITE GAP67A-D3-B3», вартістю 780 гривень, процесору «Intel Core I3-5005U, 2,4 Гц» вартістю 908 гривень, монітору «Philips» діагональ 28, вартістю 5400 гривень, після чого з викраденим майном покинув територію вказаного домоволодіння та розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому згідно висновку судової товарознавчої експертизи від 20.12.2019 № 194 матеріальний збиток на суму 18744,00 гривень, в цінах, які діяли на момент скоєння кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України - у вигляді 6 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 289 КК України - у вигляді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутого покарання за вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.05.2014 остаточно призначити до відбуття покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та його особі, внаслідок м`якості. На переконання прокурора, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений вчинив злочин в період іспитового строку та переховувався від органів досудового розслідування. Окрім цього, ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, свою вину не визнав, давав суперечливі свідчення, що у сукупності вказує на необхідність призначення йому більш суворого покарання.
В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, змінивши останньому запобіжний захід на альтернативний, не пов`язаний з триманням під вартою.
Адвокат зазначає, що суд безпідставно не застосував положення ст. 49 КК України та не перевірив обґрунтованість оголошення його підзахисного у розшук. Поряд із цим не було перевірено судом й законність закриття ДБР кримінального провадження за фактом застосування незаконних методів слідства до ОСОБА_7 . Окрім цього, судом не встановлено чи дійсно ОСОБА_11 є власником викраденого автомобіля. Захисник вважає, що висновки суду ґрунтується на суперечливих показаннях свідків, які помилково були визнані належними доказами. Адвокат вважає, що суд не надав належної оцінки показанням ОСОБА_7 та ОСОБА_12 щодо причетності до злочину ОСОБА_13 та безпідставно відмовив у допиті свідка захисту, який мав засвідчити ці обставини. При цьому, на переконання захисту, суд помилково визнав належними та надав перевагу показанням самої ОСОБА_13 . Серед іншого, захисник вважає безпідставно встановленою судом обтяжуючу покарання обставину, оскільки докази перебування ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння відсутні та така обставина не була зазначена в обвинувальному акті.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в зазначеному кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 289 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.
Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.
Так, винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:
- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який хоча і не визнав свою вину, проте обставину перебування на території домоволодіння ОСОБА_14 не заперечував, а також визнав, що приїжджав й до ОСОБА_9 та в подальшому збув належний йому ноутбук ОСОБА_15 ;
за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_11 :
- показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що у грудні 2014 року, ввечері, він залишив свій автомобіль ВАЗ 21013 на стоянці у дворі багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , однак вранці наступного дня він вийшов у двір та виявив, що його автомобіль зник, про що він повідомив пооліцію;
- показаннями свідка ОСОБА_14 , який засвідчив, що наприкінці 2014 року до нього додому в АДРЕСА_4 , приїхав ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ 21013, червоного кольору. Оскільки його не було вдома, то до нього зателефонував ОСОБА_16 , який в той час знаходився у нього вдома та повідомив, що з ним хоче поговорити ОСОБА_7 . Під час телефонної розмови обвинувачений запропонував йому купити у нього на металобрухт автомобіль, який він викрав у м. Дніпродзержинську, так як йому терміново потрібні гроші. Після чого він приїхав додому, де обвинувачений пропонував купити у нього вищевказаний автомобіль без документів та без номерних знаків, але він відмовився його купувати, через те, що автомобіль крадений та без документів. Зі слів ОСОБА_16 , коли ОСОБА_7 приїхав до його двору, то на автомобілі були номерні знаки, але обвинувачений попрохав у ОСОБА_16 ключ та відкрутив їх. Коли він приїхав додому, то бачив як обвинувачений закінчував знімати номерні знаки з автомобіля. В його присутності вказаний автомобіль купив ОСОБА_17 , він дав ОСОБА_7 1500 гривень за автомобіль та забрав його з двору. Він казав ОСОБА_17 що автомобіль крадений. Після чого вони на його автомобілі вивезли обвинуваченого в центр с. Боровківка до магазину. ОСОБА_7 взяв номерні знаки за пазуху, сів у таксі та поїхав;
- показаннями свідка ОСОБА_16 , який засвідчив обставини, на які вказав свідок ОСОБА_14 та при вказав, що коли приїхав ОСОБА_14 разом з ОСОБА_17 , ОСОБА_7 вийшов у двір, а він залишився у будинку, а про те, що автомобіль крадений, йому відомо не було;
- показаннями свідка ОСОБА_17 , який засвідчив, що перебуваючи наприкінці 2014 року у своєї тітки в компанії з ОСОБА_14 , останньому хтось зателефонував та з телефонної розмови він почув, що ОСОБА_14 пропонували купити автомобіль. Приїхавши до ОСОБА_14 вони побачили ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , а також автомобіль ВАЗ 21013 червоного кольору, на якому не було номерних знаків, їх тримав під рукою ОСОБА_7 , а також замка запалення. Він придбав вказаний автомобіль за 1500 гривень та через декілька днів перепродав його, звернувшись до знайомого ОСОБА_18 ;
- показаннями свідка ОСОБА_19 - понятого при проведенні слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , під час якого обвинувачений показав на місце з якого він викрав автомобіль;
- показаннями свідка ОСОБА_20 - понятої під час проведення огляду місця події, під час якої ОСОБА_7 показав де лежать державні номерні знаки від викраденого автомобіля;
- протоколами огляду місця події від 16.12.2014 та 25.12.2014 фототаблицями до них, якими встановлено місце вчинення злочину, а також місце перебування номерних знаків, які оглянуто та вилучено;
- протоколом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 25.02.2014 та фототаблицею до нього, під час проведення якого ОСОБА_7 розповів яким чином він заволодів транспортним засобом;
- висновком товарознавчої експертизи від 26.12.2014, яким встановлено вартість нанесеного збитку.

за фактом крадіжки з будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілому ОСОБА_9 :
- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який вказав, що повернувшись з моря, де перебував з 05.08.2019 по 09.08.2019, побачив відчинені у двір ворота та, зайшовши до будинку, виявив виламане вікно, а також, що з будинку зникло його майно, після чого він звернувся до працівників поліції, які в подальшому провели огляд місця події та виявили відбитки пальців на зламаному вікні;
- показаннями свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що у 2019 році придбав за 2000 грн. у ОСОБА_7 ТВ-тюнер, системний блок, ноутбук (НР), монітор, клавіатуру та мишку , які зі слів останнього належали саме йому. Пізніше ТВ-тюнер, монітор та ноутбук він перепродав;
- показаннями свідка ОСОБА_13 - колишньої співмешканки ОСОБА_7 , яка спростувала дані про те, що причетна до викрадення майна ОСОБА_9 та при цьому засвідчила, що ноутбук ОСОБА_21 не приносила і гроші не брала;
- протоколом огляду місця події від 09.08.2019 та фототаблицею до нього, під час проведення якого виявлено та вилучено два сліди папілярних ліній;
- висновком судової трасологічної експертизи № 5/4.6/1084 від 20.11.2019, яким встановлено, що два сліди рук, розмірами 62х33 та 30х15 мм, від копійовані на дві липкі стрічки розмірами 70х38 мм та 58х37 мм, які вилучені під час огляду місця події, придатні для ідентифікації за ними особи (осіб);
- даними листа Дніпровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №19/104-20048 від 22.11.2019, згідно з якими при перевірці за автоматизованим дактилоскопічним обліком, слідів рук, вилучених 09.08.2019 за фактом крадіжки з будинку за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що сліди рук залишені особою дактилокарта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- протоколом огляду предмета від 18.12.2019 та фототаблицею, згідно з яким оглянуто та вилучено системний блок до комп`ютера, чорного кольору, який добровільно надав ОСОБА_15 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.12.2019 та фототаблицею до нього, в ході проведення якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_7 ;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.12.2019 та фототаблицею до нього, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав системний блок;
- висновком товарознавчої експертизи №194 від 20.12.2019 , яким встановлено вартість викраденого майна;
- висновком судової трасологічної експертизи № 5/4.6/1266 від 20.12.2019 року встановлено, що слід пальця руки розмірами 30х15 мм та слід долонної поверхні руки розміром 62х33 мм, які вилучені сліди пальців рук під час огляду місця події, а саме будинку АДРЕСА_3 , залишені відповідно великими пальцями та долонею лівої руки особи, дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надаючи оцінку цим доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 289 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_7 визнав обставину перебування на території домоволодіння ОСОБА_14 , тоді як свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_16 підтвердили наміри останнього збути автомобіль без номерних знаків, а свідок ОСОБА_17 визнав факт його придбання. Окрім цього, під час проведення огляду ОСОБА_7 добровільно повідомив працівників поліції про місце перебування номерних знаків.
Що стосується крадіжки майна ОСОБА_9 , суд зауважує, що ОСОБА_7 також визнав факт перебування на території домоволодіння останнього та не заперечував, що продав ОСОБА_15 ноутбук. В свою чергу, під час проведення експертизи було встановлено, що відбитки пальців, вилучені з місця події, належать саме ОСОБА_7 . При цьому, свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка збула йому викрадене майно.
З урахуванням наведених обставин, у колегія суддів відсутні сумніви в обґрунтованості висновків суду про доведеність вини ОСОБА_7 .
Що стосується доводів захисту про застосування до обвинуваченого недозволених методів слідства, то ці обставини були перевірені та повністю спростовані під час судового розгляду.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, судом враховано, що Державним бюро розслідувань проведено досудове розслідування за фактом застосування незаконних методів впливу до ОСОБА_7 , за результатами якого кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.
Твердження захисту про необхідність перевірки законності зазначеного рішення не заслуговують на увагу, оскільки це не належить до повноважень суду під час судового розгляду.
При цьому, суд звертає увагу на те, що відомостей про скасування зазначеного рішення суду надано не було.
Що стосується доводів адвоката про неповноту судового розгляду, то і вони є безпідставними.
З матеріалів провадження вбачається, що захисник просив суд допитати свідка ОСОБА_23 , яка може засвідчити, що саме ОСОБА_13 приносила до ОСОБА_21 ноутбук, як завдаток за отримання грошової позики для себе від ОСОБА_21 .
Між тим, відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання, суд посилався на те, що зазначений ноутбук іншої моделі, ніж та, що вказана в обвинувальному акті.
За цих обставин, на переконання колегії суддів, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоцільність виклику та допиту вказаного свідка.
Більш того, суд звертає увагу на те, що сам обвинувачений підтвердив факт збуту ноутбука ОСОБА_15 та жодних пояснень стосовно передання ОСОБА_13 вказаного майна його матері не надав.
З цих же підстав суд, усунувши протиріччя, правомірно не прийняв до уваги й пояснення свідка ОСОБА_21 , яка у судовому засіданні суду пояснила, що якось до неї в гості приїхала її кума з Верхньодніпровська та вони розмовляли у дворі. В цей час їй зателефонувала ОСОБА_13 та попрохала позичити їй 1500 гривень, залишивши ноутбук у заставу.
Не заслуговують на увагу й доводи захисту про те, що ОСОБА_11 не є власником майна.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_24 06.10.2014 отримав від ОСОБА_11 грошові кошти за автомобіль ВАЗ 21013, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1 , про що останнім складено розписку.
З урахуванням наведених обставин, сумніви у тому, що зазначений автомобіль перебував у законному володінні потерпілого у суду відсутні. До того ж, про викрадення траспортного засобу повідомив саме ОСОБА_11 , а тому статус останнього у кримінальному провадженні визначено правильно.
Отже, з урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав погодитись з доводами захисту та визнати висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження.
Водночас, колегія суддів вважає слушними доводи адвоката про недоведеність стану алкогольного сп`яніння, перебуваючи у якому ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України.
Суд звертає увагу на те, що дані, які б підтверджували ці обставини матеріали провадження не містять та не були наведені судом у вироку.
За цих обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність виключення з вироку посилання за вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що не суперечитиме положенням ст. 337 КПК України.
Надаючи оцінку доводам захисту про закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 289 КК Укпраїни, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст.12 КК України інкримінований ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України, є нетяжким злочином.
В силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину.
Водночас, згідно з ч.ч. 2,3 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду, перебіг строків давності переривається якщо особа вчинила новий злочин.
Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_7 двічі оголошувався судом у розшук, що унеможливлює застосування щодо нього положень ст. 49 КК України.
Так, у зв`язку з ухиленням обвинуваченого від суду, обвинувачений на підставі відповідних судових рішень перебував у розшуку з 10.03.17 до 10.04.17, а також й з 24.07.2017 до 24.02.2020.
Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_7 переховувався від суду, перебіг строку давності було перервано.
Посилання захисту на те, що суд перевірив факт переховування ОСОБА_7 від суду не заслуговують на увагу, оскільки останній був обізнаний у розгляді провадження щодо нього, однак жодних обставин, які об`єктивно перешкодили йому з`явитись до суду протягом тривалого часу не надав. До того ж, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисного злочину крадіжки 05.08.2019, що перериває перебіг строку давності злочину за ч.1 ст.289 КК України.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного ним покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить із того, що у відповідності з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.
При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Як вбачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких, а також особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, характеризується посередньо.
В якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на те, що колегія суддів визнала недоведеною зазначену в обвинуваченні обставину вчинення ОСОБА_7 злочину в стані алкогольного сп`яніння, підстави для врахування її в якості такої, що обтяжує покарання, у суду також відсутні.
Водночас, дійшовши висновку про необхідність виключення з вироку цієї обставини, колегія суддів не вбачає підстав для сумнівів у достовірності інших встановлених судом відомостей.
Оцінюючи їх у своїй сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі на визначений судом першої інстанції строк, як за кожен з вчинених злочинів окремо, так і за сукупністю злочинів та вироків, призначене з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України.
Відтак, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання за своїм видом та розміром слід вважати справедливим.
З огляду на викладене, доводи прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, колегія суддів розцінює як необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.
Отже, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг та зміни вироку лише в частині виключення з нього посилання на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як недоведеної.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України,
колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку посилання на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, у стані алкогольного сп`яніння.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4