Справа № 486/2193/14-к
Провадження № 1-0/486/1/2020
10 лютого 2021 року
Я, суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_1 за результатами розгляду заяви засудженого ОСОБА_2 про перегляд вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами по кримінальному провадженню №486/2193/14-к висловлюю окрему думку.
У справі № 486/2193/14-к ( провадження №1-о/486/1/2021 ) за заявою ОСОБА_2 про перегляд вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами, яким його засуджено за ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з реалізацією лікарських засобів строком на 3 роки з конфіскацією грошових коштів, одержаних злочинним шляхом, з конфіскацією всього особистого майна переглянуто та ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.02.2021 року - залишено без розгляду ( судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 )
Моя правова позиція відрізняється від позиції моїх колег, які увійшли до колегії суддів.
Вважаю, що суд не сприяв ефективному розгляду заяви ОСОБА_2 про перегляд вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 квітня 2015 року за нововиявленими обставинами, а формально призначав кримінальне провадження до розгляду. Через численні порушення та недоопрацювання, суд неодноразово відкладав справу, всі дії суду чи бездіяльність під час розгляду справи були спрямовані на затягування розгляду справи. Порушено процесуальні права засудженого ОСОБА_2 , на перегляд його заяви за нововиявленими обставинами в розумні строки, який звернувся до суду із заявою в квітні 2019 року.
При цьому аналізуючи процесуальний документ у справі, за якою стоїть доля людини, суд ухвалив миттєво, не заглиблюючись у обставини справи. По не відомим мені причинам, суд не був зацікавлений у ретельному та безсторонньому розгляді заяви ОСОБА_2 .
З ухваленим рішенням не погоджуюся та відповідно до ст. 375 КПК України висловлюю окрему думку. Це «крик душі» з приводу того, що моя правова позиція не знайшла свого відображення в процесуальному документі, яким завершено розгляд кримінального провадження.
На підставі чого ґрунтується моя окрема думка.
По-перше, зміст процесуального документу, яким завершено розгляд справи, містить правовий висновок про те, що засуджений ОСОБА_2 звернувся до суду за межами строку, закріпленого в ч. 1 ст. 461 КПК України, заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Виходячи з цього, суд, розпочинаючи справу, повинен був в судовому засіданні з`ясувати у засудженого ОСОБА_2 фактичну причину пропуску цього строку, але суд цього не з`ясовував, що підтверджується фіксацією судового процесу та змістом самого процесуального документу від 10.02.2021 року.
Якщо б суд відправляв ефективно правосуддя, і це було б зроблено, то з огляду на висновок суду про те, що ОСОБА_2 звернувся до суду за межами строку про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд після того, як встановив цей факт і не знайшло в судовому засіданні підтвердження поважності цього пропуску, зобов`язаний був відмовити засудженому в перегляді заяви у зв`язку з тим, що ним пропущено строки звернення до суду. Ця помилка припустима для ОСОБА_5 як пересічного громадянина, але є неприпустимою при виконанні висококваліфікованих, професійних суддів, які мають вищу юридичну освіту та вивчали процесуальні строки на другому чи третьому курсі навчальних закладів.
По друге, суд змістив фокус уваги з фактів, на які посилався засуджений, а саме з того, що, на його думку, він відбуває покарання за несправедливе засудження, так як, перебуваючи під слідством, неодноразово звертався із скаргами та заявами про те, що поліцейський ОСОБА_6 організував та очолив злочинну групу по збуту наркотичних засобів у м. Южноукраїнську Миколаївської області. Після того як було засуджено ОСОБА_2 , через рік було засуджено Южноукраїнським міським судом і працівника міліції ОСОБА_6 .
В судовому засіданні засуджений просив суд звернути на це увагу, на те, що майор міліції ОСОБА_6 давав доручення ОСОБА_7 , яка співпрацювала з правоохоронними органами. На думку ОСОБА_8 вказують на це і вироки суддів по всій Україні, за обвинуваченням ОСОБА_7 , які призначали їй покарання, не пов`язане із позбавленням волі, при цьому судами не враховувалися попередні судимості.
Основним аргументом на який посилався засуджений в заявах, які підтримав в судовому засіданні, це те що 07.10.2015 року співробітники СБУ у Миколаївській області затримали організаторів торгівлі наркотиків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Засуджений в судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_6 визнав себе винним та уклав угоду з прокурором. ОСОБА_6 передавав ОСОБА_7 та іншим особам, для збуту наркотичні засоби та отримував кошти від незаконного збуту наркотичних засобів. ОСОБА_12 у його справі проходила як свідок. Також, він вважає причетними працівників 6 відділу м. Южноукраїнська ОСОБА_13 , Мельника, Кінаша, які причетні до збуту наркотиків в м. Южноукраїнську. Засуджений посилається на те, що органи досудового слідства обґрунтовували свої клопотання до слідчих суддів у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_9 , саме тими ж аргументами, на які посилається і він. Посилався на те, що його затримали на вулиці та привезли в квартиру АДРЕСА_1 і провели там обшук, де знайшли наркотичні засоби. Працівники поліції приховували та спонукали до продажу наркотиків ОСОБА_7 .
Судді Южноукраїнського міського суду Миколаївської області та судді апеляційного суду в Миколаївській області проігнорували його заяви з приводу злочинної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які навіть після їх викриття укладали угоди з прокурорами та одержали умовну міру покарання. В останній день на посаді судді суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області ОСОБА_14 затвердив угоду обвинуваченого ОСОБА_6 та повернув останньому півмільйона гривень.
По-третє. Пасивна поведінка головуючої судді ОСОБА_3 в судовому засіданні також зафіксована в окремій думці. Додатково підкреслю:
?Відсутність перевірки факту підтвердження повноважень захисника у кримінальному провадженні з боку головуючої судді ОСОБА_3 ;
?Відсутність належної реакції головуючої судді ОСОБА_3 у кримінальному провадженні після встановлення факту відсутності у Єдиному реєстрі адвокатів України відомостей про ОСОБА_15 .
Моя правова позиція висловлена в окремій думці з приводу відстороненням від розгляду ОСОБА_15 , враховуючи, що до справи залучена низка складених ним документів.
Секретар судового засідання ОСОБА_16 внесла недостовірні відомості про наявність захисника ОСОБА_15 (відомості щодо якого відсутні у єдиному реєстрі адвокатів України) у даному кримінальному провадженні, що уже спричинило спотворення фактів про учасників в процесі та вплинуло на розумні строки розгляду справи, це потягло тривалий затяжний розгляд справи. При цьому жодного разу пані ОСОБА_16 не понесла реального покарання, як державний службовець, за порушення присяги.
Адміністрація суду на чолі із членом колегії, до якої входив в.о. голови суду ОСОБА_4 , корегував службові розслідування з приводу затягування розгляду кримінального провадження під головуванням судді ОСОБА_3 її помічників ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , та секретарів судових засідань ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , на що вказуюють акт проведення службового розслідування №1 від 23.04.2020 року, та пропозиції дисциплінарної комісії за результатами дисциплінарного провадження від 23 квітня 2020 року, та від 05 травня 2020 року. За результатами зазначеного провадження жодна із зазначених помічників судді та секретарів судових засідань покарання не понесли, безумовно свавілля породжує безкарність державних службовців.
Суду, а саме головуючій судді ОСОБА_3 , потрібно було б із урахуванням дії захисника ОСОБА_20 ставити питання про його заміну, з огляду на ст. 6 Конвеції про захист прав та основоположних свобод. Засуджений стверджує, що органузував злочинну групу по збуту наркотиків майор міліції ОСОБА_6 , якого було засуджено вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.09.2016 року. Розгляд заяви ОСОБА_2 за новоявленими обставинами не можливий без наявності у матеріалах справи належним чином завіреного вироку яким було засудженого ОСОБА_6 , який мали б долучити сторони кримінального провадження.
Проміжні процесуальні документи можуть бути непрямими доказами, якими органи обвинувачення та слідчі судді обґрунтовували свої процесуальні рішення стосовно засудженого ОСОБА_6 . Сторони кримінального провадження повині були активно брати участь у розгляді справи. Суд не спонукав та не зажадав від захисника необхідних дій, для доручення необхідних доказів, і не виріши питання про його заміну.
По-четверте. Враховуючи те, що фактично справа відкладалася із самого початку судового розгляду без присутності представника захисту обвинуваченого, а документи подавалися особою, повноваження якої не були підтверджені. Суд свідомо в подальшому позбавив засудженого ОСОБА_2 належного захисту, не вирішивши питання заміни захисника ОСОБА_20 , який формально здійснював захист, я викладала свою правову позицію з приводу його заміни в своїй окремій думці.
Вважаю, що захисник ОСОБА_20 , що вступив у процес за призначенням, не був в повному обсязі ознайомлений із матеріалами кримінального провадження. Функцію захисту призначений ОСОБА_2 захисник виконував формально, без сформованої правої позиції, а точніше імітував захист, з мовчазної згоди усіх учасників процесу.
Але суд вважав, що така правова допомога була належною, при цьому ж по завершенню розгляду справи послався на те, що не надано доказу, на який посилався заявник.
Засуджений посилається у своїй заяві на факт засудження міліціонера ОСОБА_6 , який очолював організовану групу по збуту наркотичних засобів у м. Южноукраїнську, Миколаївської області та зазначає ролі кожного, але вироку відносно працівника поліції ОСОБА_6 в матеріалах, які були долучено за його заявою, не містять. Фактично це вказує на те, що суд повинен був зажадати цей документ від сторін кримінального провадження. Цього не відбулося, мало того, суд зафіксував цей факт у своєму рішені.
З огляду на вищевикладене, вважаю своїм обов`язком звернути увагу на те, що суд свідомо допустив та своєю мовчазною згодою заохочував пасивну позицію захисника.
Крім того, у суду виникло питання щодо того, хто писав заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. З огляду на власноруч написані заяви, було доцільно з`ясувати у засудженого, чому він вважає вирок несправедливим.
По-п`яте. Сторона обвинувачення в судовому засіданні не спростувала доводи засудженого ОСОБА_2 , а також не надала будь-яких належних та допустимих доказів на спростування його аргументів, які він виклав у скаргах та поясненнями в судовому засіданні. Мені було незрозуміло, що фактично досліджував суд та в який спосіб керувала судовим процесом головуюча суддя, так-як судове засідання проходило формально. Ніхто з учасників процесу, як і сам суд, не намагався сприяти розгляду, щось зробити для того, щоб розгляд заяви засудженого ОСОБА_2 судом був ефективним.
Під час розгляду особисто я зрозуміла, як член колегії суду, що основний аргумент, на який посилався засуджений, це вирок, яким засуджено майора міліції ОСОБА_6 , що на думку ОСОБА_2 , спростовує його винуватість з огляду на те, що він неодноразово звертався із скаргами та заявами, щодо дій міліціонера ОСОБА_6 до органів досудового слідства під час розслідування його справи, на які ніхто не звертав уваги. В яких він прямо вказував на організатора організованої злочинної груп. На мою думку, суд мав перевірити аргументи засудженого, співставити з фактами та вироком ОСОБА_6 , та надати цьому правову оцінку. Так-як, суд зобов`язаний був аргументи засудженого ОСОБА_2 врахувати та надати їм правову оцінку. Дивним видається факт того, що саме головуюча суддя звільнила засудженого міліціонера ОСОБА_6 , від відбуття покарання по закінченню іспитового терміну, про що свідчить, що вона була обізнана з приводу даного факту. Це була резонансна справа для міста, яка сформувала думку населення щодо суду та суттєво вплинула рівень довіри до судової системи вцілому.
Другий аргумент засудженого: приміщення за адресою, де його затримали працівники поліції та де проводили обшук це не його житло, так-як він співмешкав на час затримання із іншою жінкою, яку просив суд допитати, в чому при перегляді вироку йому було відмовлено.
На думку засудженого, саме ОСОБА_6 прикривав та координував незаконну діяльність ОСОБА_7 в м. Южноукраїнську та володів інформацією відносно наркозалежних осіб, від яких отримував кошти, в обмін за не притягнення останніх до кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_7 , якою, за заявою ОСОБА_2 , керував ОСОБА_6 та яку судили різні суди України майже в один і той самий час до умовного терміну покарання, жодного разу не отримала покарання, співмірне з її злочинними діями, а суди просто не помічали її попередні судимості і застосовували 75 КК України.
Просив засуджений звернути увагу суду на клопотання органів досудового слідства, з якими зверталися до слідчого судді, чим мотивували та обґрунтовували взяття ОСОБА_6 під варту.
Суд, який розглядав справу, не був безстороннім та незалежним, так у його розпорядженні, були наступні матеріали:
ОСОБА_6 визнано винним в скоєні злочинів:
-передбачених ч. 2 ст. 307 та ст. 309 КК України, за якими призначено покарання за ч 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна, з позбавленням спеціального звання майор міліції; за ч. 1 ст. 309 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, з позбавленням спеціального звання - майор міліції.
Відповідності до ст. 75 КК України засудженого звільнено від призначеного покарання з випробуванням 3 роки.
Крім того, суддею ОСОБА_3 також розглядалася справа 3486/2164/15-к провадження №1-в 486/46/2019, ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 18.09.2019 року ОСОБА_6 звільнено від відбуття покарання, призначеного його вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.09.2016 року.
Вважаю, що для потрібного результату розгляду необхідно було забезпечити потрібний склад суду. Голова суду ОСОБА_4 «шліфув» склад суду під власні вимоги та потреби.
Головуюча суддя ОСОБА_3 повністю залежна від голови суду ОСОБА_4 , так як вона розглянула цивільній справі 2006 року, пов`язану чи то із визначенням місця проживання дитини, чи то відібранням дитини за позовом ОСОБА_22 , який задовольнила, а у 2006 - 2007 році уклала шлюб із позивачем та разом виховують сина, якого відібрала у матері. Крім того, суддя ОСОБА_3 розглядала кримінальну справу № 1442/2566/12 (провадження №1/486/11/2013) постанова Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.08.2013року , перебуваючи у декретній відпустці, такий собі реверанс в угоду колеги, прокурора ОСОБА_23 .. В аналогічний спосіб, при цьому механізм розгляду справи знову ж таки складався із формальної присутності судді у засіданні . Суддя фактично імітувала розгляд кримінальну справу № 1442/2566/12 (провадження №1/486/11/2013) підтримуючи інтереси прокуратури, де працювала до призначення суддею.
За результатами першого етапу кваліфікаційного оцінювання суддів, складеного 22 серпня 2018 року на відповідність займаній посаді, «іспит», ОСОБА_4 суддя Южноукраїнського міського суду Миколаївської області набрав за тестування 49,5 балів, за практичне 51,5 балів. На засіданні ВККСУ в 2019 році голова суду став погано себе почувати, в результаті чого справу було відкладено. ОСОБА_4 і до сьогодні продовжує відправляти правосуддя доброчесно, користуючись тим, що ВККСУ не працює . Суддею ОСОБА_3 був обраний головою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в 2020 році.
Кримінальне провадження розглядалася в порушення норм КПК України, в окремих думках мною констатовано, що колегія суддів формально перепризначала справу, визначила дату засідання, попередньо знаючи, що розгляд її не відбудеться.
Отже, вважаю що засуджений не отримав справедливого розгляду його заяви за нововиявленими обставинами незалежним і безстороннім судом з огляду на небезсторонню поведінку суддів.
Крім того, засуджений, який перебуває ув`язненні, мав право розраховувати на вирішення його справи у пріоритетному порядку і ведення її з особливою ретельністю.
Підсумовуючи вищевикладене, вважаю дане рішення незаконним та невмотивованим, яке ухвалено не компетентним судом з огляду на те, що під час розгляду справи спостерігалися грубі численні порушення норм процессуального права. При цьому погоджуюся із думкою заступника голови ВРП, висловленою в 2021 році стосовно того, що у деяких випадках відставка суддів обійдеться державі дешевше, аніж їх робота.
Тож маю обґрунтовану підставу вважати, що для винесення ухвали Южноукраїнським міським судом потрібний був склад суду з потрібним секретарем судового засідання. Вважаю, що подібний підхід до розгляду справи неприпустимий і з боку суддів, і з боку захисників вторинної правової допомоги. З фіксації судового дослідження не можна зрозуміти ані вивчення доказів, ані їх дослідження. Тобто фактично витрати ресурсів держави на безоплатну вторинну правову допомогу, на роботу суду та транспортні витрати на доставлення підсудного були марними. Та це лише фінансова сторона питання. Найгірше розуміти те, скільки людей за результатами розгляду остаточно втратили віру у верховенство права та справедливість української Феміди, про яку так мніють усі.
З огляду на вищевикладене, вважаю своїм обов`язком звернути увагу на вказане обґрунтування моєї позиції.
У зв`язку із наведеним і висловлюю окрему думку.
Суддя Южноукраїнського
міського суду ОСОБА_1