Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1210/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олевську обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000191 від 24.06.2020 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юрово Олевського району Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не інваліда, не депутата, одруженого, на утриманні має дві малолітні дитини 2007 та 2010 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:
22.06.2020 року близько 13.00 години ОСОБА_4 перебував на ділянці відкритої місцевості (полі) , що знаходиться на відстані близько 1 км від с. Андріївка Олевського району Житомирської області у напрямку кладовища, якого на тракторі з навантаженою лісопродукцією зупинили працівники рейдової групи ДП «Олевський лісгосп АПК» ОСОБА_7 та ОСОБА_8 для перевірки відповідних документів на вказану лісопродукцію , до яких в цей час також підійшов місцевий житель с. Андріївка ОСОБА_6 .
В цей же ж день та час та в цьому ж місці, на грунті раніше виниклих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_4 виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_6 та наніс останньому один удар своєю правою ногою в область правої ноги ОСОБА_6 вище коліна, який за інерцією потрапив також в область пахової ділянки зліва, чим відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 76 від 25.06.2020 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 80 від 09.07.2020 року спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синців на задньо-внутрішній поверхні правого колінного суглобу з переходом на нижню третину стегна, розтягнення медіальної зв`язки правого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синця в паховій ділянці зліва , який за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Прокурор у судовому засіданні просить визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання обвинуваченому у виді 200 годин громадських робіт, при цьому вважає, що запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку у законну силу не слід обирати. Також прокурор повідомив, що витрати на проведення судових експертиз та речові докази відсутні.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному проступку не визнав та суду пояснив, що 22.06.2020 року сталася дана подія, він віз деревину своїм транспортним засобом з лісу до свого будинку, його зупинили працівники лісової охорони, у нього виник словесний конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 , при цьому розпочалась тяганина, але він потерпілого не бив, тілесні ушкодження не наносив. Працівники поліції, яких викликав потерпілий, приїхали на місце події після лісової охорони та забрали трактор на стоянку. Також обвинувачений пояснив, що перебуває з потерпілим, який є його сусідом у неприязних відносинах, постійно конфліктував, коли працював майстром лісу та був звільнений з роботи 22.06.2020 року.

Потерпілий ОСОБА_6 відносно призначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не заперечує. Пояснив, що неприязних стосунків з обвинуваченим він не має. Він підійшов на місце зупинки транспортного засобу під керування обвинуваченого працівниками лісової охорони та обвинувачений підбіг до нього та вдарив ногою в коліно, при цьому удар також за інерцією потрапив в пах, це бачили працівники лісової охорони, які були на місці події. Поліція приїхала вже після сутички.

Захисник ОСОБА_5 вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 не доведена, обвинувачений вину не визнав та не розкаявся, при цьому вважає, що обвинуваченому слід призначити мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні кримінального проступку повністю та об`єктивно стверджується іншими зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.06.2020 року, з якого слідує, що ОСОБА_6 повідомив, що 22.06.2020 року близько 13.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в полі на ділянці відкритої місцевості поблизу с. Андріївка Олевського району наніс один удар ногою в область коліна з продовженням до області паху ОСОБА_6 , чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження;

-протоколом огляду місця події від 02.07.2020 року з фототаблицею з якого слідує, що слідчим поліції оглянута ділянка місцевості - поле, яке знаходиться на відстані близько 1 км від с. Андріївка Олевського району Житомирської області, по якому проходить дорога від с. Андріївка до лісового масиву;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 24.06.2021 року з фототаблицею, з якого слідує, що потерпілий ОСОБА_6 вказав механізм замаху правої ноги з яким ОСОБА_9 розпочав наносити удар , після чого вказав місце куди був спричинений удар правою ногою ОСОБА_4 , а саме на внутрішню сторону ноги вище коліна;

-висновком судово-медичної експертизи № 76 від 25.06.2020 року, з якого слідує, що у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я;
-висновком судово-медичної експертизи № 80 від 09.07.2020 року, з якого слідує, що у ОСОБА_6 виявлені легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, які могли утворитися при нанесенні одного удару тупим предметом (предметами) по дотичній;
-показами свідка ОСОБА_8 , який показав, що він 22.06.2020 року бачив, як обвинувачений ОСОБА_4 підбіг до потерпілого ОСОБА_6 та завдав йому удар ногою;

-показами свідка ОСОБА_7 , який показав, що 22.06.2020 року він бачив як обвинувачений ОСОБА_4 підбіг до потерпілого ОСОБА_6 та вдарив його ногою в район паху.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми діями заподіяв умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.2 ст.125 КК України.
Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення

покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального проступку, особу обвинуваченого: не є інвалідом, одружений, не працюючий, на утриманні має дві малолітні дитини 2007 та 2010 років народження, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває .
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно ст.ст. 66, 67 КК України , судом не встановлено.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що міру покарання обвинуваченому слід обрати в межах санкції статті, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді 200 годин громадських робіт, так як така міра покарання буде достатньою для його перевиховання та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов по даній справі не заявлений, арешт на майно не накладався, процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.
Речові докази у справі відсутні.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 50, 65 , 66, 67, ч.2 ст. 125 КК України ; ст.ст. 370, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.
Вирок суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення через Олевський районний суд Житомирської області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1