Житомирський апеляційний суд
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах Житомирського апеляційного суду

в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

(в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24.03.2021 року,

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24.03.2021 в частині продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати помешкання за адресою: АДРЕСА_1 або визначити розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення по справі та невідповідності висновків суду обставинам справи. Зазначає, що ОСОБА_8 перебуває під вартою більше 18 місяців, на даний час завершене досудове розслідування та триває судовий розгляд, по справі зібрані усі необхідні докази, жоден з учасників справи не заявляли про будь-який тиск зі сторони ОСОБА_8 , потерпілі не наполягали на суворому покаранні у випадку, якщо вина ОСОБА_8 буде доведена. Вказує, що суд не врахував та не надав належну оцінку міцності соціальних зв`язків ОСОБА_8 , що призвело до помилкового продовження найсуворішого запобіжного заходу. Вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які прямі докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, а тому відсутні підстави ля продовження строку дії запобіжного заходу. Посилається на те, що ні в клопотанні прокурора, ні в оскаржуваній ухвалі не зазначено жодного ризику щодо ОСОБА_8 . Зазначає, що судом помилково не визначено розмір застави, з урахуванням фінансового становища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 24.03.2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, по 22.05.2021 включно.
Своє рішення суд обґрунтував тим, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст.177 КПК України, для застосування стосовно ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Заслухавши суддю-доповідача, захисника та обвинуваченого про задоволення поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.189, ч.3 ст.289 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 24.03.2021 в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 .

З журналу судового засідання та технічного звукозапису вбачається, що судом була вислухана думка обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення клопотання прокурора та просили змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з електронним засобом контролю, а також думка прокурора, яка просила продовжити строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) вказаного запобіжного заходу та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. А саме: існують ризики, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.3 ст.187, ч.3 ст.189, ч.3 ст.289 КК України, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, судом враховано також характер та обставини вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_8 , що свідчить про можливість вчинити ним інше кримінальне правопорушення. Також судом обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_8 на досудовому слідстві перебував у розшуку, що на думку суду свідчить про наявність ризиків ухилення від суду та виконання процесуальних обов`язків, з чим погоджується і апеляційний суд.

Також, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності офіційно не працює, не має постійного джерела доходу.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , а тому доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в тій частині, що судом під час розгляду клопотання прокурора неповно з`ясовано обставини, що мають значення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів визнає необґрунтованими.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в тій частині, що суд не врахував та не надав належну оцінку міцності соціальних зв`язків ОСОБА_8 , а також те, що інші учасники справи не заявляли про будь-який тиск зі сторони ОСОБА_8 та потерпілі не наполягали на суворому покаранні, - не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особу обвинуваченого враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , можливу міру покарання, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Окрім того, вказані обставини самі по собі не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування (продовження) такого виду запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, місцевим судом вірно встановлено, що оскільки на даний час не допитані свідки та потерпілі, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_8 , при зміні запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, останній може незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни показань.

Таким чином, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість злочинів та тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, існування обґрунтованих ризиків щодо негативної поведінки обвинуваченого у суспільстві, з урахуванням того, що ОСОБА_8 також обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що судом помилково не визначено розмір застави, з урахуванням фінансового становища обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 24.03.2021 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, по 22.05.2021 включно без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :