КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальні провадження № 0004021 від 04.05.2018 та № 0013624 від 31.12.2018 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, 13.05.2020 р. Дніпровським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік,-

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК Україниза апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та йому призначено покарання:
-за ч.1 ст. 185 КК України арешт строком на 2 (два) місяці;
-за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України арешт строком на 6 (шість) місяців;
-за ч.2 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на 2 (два) роки;
-за ч.2 ст. 190 КК України позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 місяців;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Також цим вироком вирішено питання щодо долі речових доказів та заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «Інформаційні технології» цивільного позову про стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди.

Згідно вироку, суд визнав доведеним, що 27.12.2017 близько 05 год. 40 хв., ОСОБА_7 знаходячись на 4-му поверсі будинку АДРЕСА_3 , через не замкненні тамбурні двері пройшов до загального коридору, де були розташовані квартири, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно яке належить ОСОБА_8 , а саме: велосипед марки «Nanome» вартістю 2500 грн., який стояв біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , після чого ОСОБА_7 з викраденим з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_9 матеріального збитку на суму 2500 грн.

19.01.2018 близько 05 год. 40 хв., ОСОБА_7 повторно, знаходячись в кв. АДРЕСА_5 таємно викрав майно, яке належить ОСОБА_10 , а саме: мобільний телефон марки «Blackview» вартістю 2268 грн. 33 коп., після чого ОСОБА_7 , з викраденим з місця вчинення злочину зник, та розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд.
Також, ОСОБА_7 05.03.2018 близько 15 год. 15 хв., повторно, з метою таємного викрадення чужого майна, знаходячись на 9-му поверсі будинку АДРЕСА_6 , через не замкненні тамбурні двері пройшов до загального коридору де були розташовані квартири АДРЕСА_7 , переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав відеокамеру марки «HIKVISION TYRBOHB» серійний номер 674481324, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріального збитку на суму 1400 грн.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 07.03.2018 приблизно 09 год. 00 хв. знаходячись на 1-му поверсі будинку АДРЕСА_8 шляхом вільного доступу пройшов до загального коридору, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав відеокамеру марки «Dauya» модель DH-IPC-HFW1120SP-W- 0360В, і з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв ОСОБА_12 матеріального збитку на суму 1066 грн. 67 коп.
12.03.2018 близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_7 перебуваючи біля Центру надання адміністративних послуг Дарницької адміністрації м. Києва, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Олійника,21 побачив відеокамеру марки «Nikvision» моделі DS-2CD2T32-15, В цей час у останнього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна. ОСОБА_13 , переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, відкрутив вказану відеокамеру марки «Nikvision» моделі DS-2CD2T32-15, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв матеріального збитку Комунальному підприємству з питань житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» на суму 2837 грн. 16 коп.
Крім того, ОСОБА_7 17.03.2018 о 02 год. 02 хв. перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Олійника,21 побачив відеокамеру марки «Nikvision» моделі DS-2CD2T32-15, та повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, чим заподіяв матеріального збитку Комунальному підприємству з питань житлових будинків «Житлоінвестбуд-УКБ» на суму 2837 грн. 16 коп.
Також, ОСОБА_7 21.03.2018 близько 18 год. 20 хв., умисно, з корисливих спонукань, з метою таємного викрадення чужого майна, зайшовши в будинок №27 по вул. Ревуцького в м. Києві, переконавшись і вважаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав відеокамеру марки « ІТСАМ1228 ttoptech-mini- w2.8 S33fld537983b64e3, після чого з місця вчинення злочину зник, чим заподіяв TOB «НВО Інформаційні технології» матеріального збитку на суму 1080 грн.
02.02.2018 близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 повторно, умисно з корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись в приміщенні магазину «Єва» який розташований по вул.Пасхаліна, 4/6 в м. Києві, підійшов до раніше відомої йому ОСОБА_14 та попросив у останньої їй мобільний телефон для здійснення дзвінка. ОСОБА_14 добровільно передала ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон: «HUAWEI Y-5 II» CUN- U29 вартістю 1466 грн. 67 коп. в якому знаходились сім картка оператора «Київстар» з номером НОМЕР_1 матеріальної цінності немає.
Після чого ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою, умисно заволодів мобільним телефоном «HUAWEI Y-5 II» CUN- U29 вартістю 1466 грн. 67 коп., який належав ОСОБА_14 та з місця скоєння злочину зник.
05.02.2018 близько 14 год. 30 хв. , ОСОБА_7 повторно, з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись біля буд. 7 по вул. Заслонова в м. Києві, підійшов до ОСОБА_15 , та попросив на короткий час належний їй мобільний телефон, повідомивши останній про те, що її мобільний телефон потрібний йому для здійснення дзвінка, після чого, ОСОБА_15 добровільно передала ОСОБА_7 належний їй мобільний телефон: «HUAWEI Y-6 Pro» TIT-U 02 вартістю 2099 грн. 67 коп. після чого ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник.
04.05.2018, приблизно о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні магазину «Сільпо», за адресою: м. Київ, вул. Харківське Шосе, 144- б скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з торгової полиці майно, яке належить ТОВ «Сільпо-Фуд», а саме: каву розчинну «Jacobs Monarh», вартістю 181,00 грн. (без ПДВ), після чого, пройшов касову зону та направився до виходу з приміщення магазину, намагаючись залишити місце вчинення злочину, однак довести свій злочинний умисел направлений на повторне таємне викрадення чужого майна не зміг з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охоронної фірми ТОВ «Сільпо-Фуд».

Таким чином, ОСОБА_7 здійснив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), тобто скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка)вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, здійснив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 190 КК України, а також здійснив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України.

На вказаний вирок, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подали аналогічні за змістом апеляційні скарги, в яких не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та кваліфікацію дій обвинуваченого, вказують на суворість призначеного покарання, просять змінити оскаржуваний вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року в частині призначеного покарання та пом`якшити ОСОБА_7 покарання до 2-х років обмеження волі.

Зокрема, захисник вказує, що вирок суду за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що згідно з п.1 ч.1 ст.408 КПК є підставою для зміни вироку в частині пом`якшення призначеного покарання.

В обгрунтування своїх апеляційних вимог звертають увагу суду на ту обставину, що суд не повною мірою врахував стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який має захворювання на туберкульоз ( а.с.176), а також те, що він розкаявся у вчинених злочинах, повністю визнав свою вину, є внутрішньо переміщеною особою (а.с.199), позитивно характеризується (а.с.197).

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів поданих ним і обвинуваченим апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінальних проваджень № 0004021 від 04.05.2018 та № 0013624 від 31.12.2018стосовно ОСОБА_7 та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, керуючись вимогами ст. 349 КПК України дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, який не оспорював фактичні обставини справи і повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, у відповідності з вимогами ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Переглядаючи в порядку ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції в межах поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, розмір завданих збитків, які частково усунені внаслідок повернення викраденого майна, дані особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, стан його здоров`я, який страждає на захворювання у виді туберкульозу легень, його щире каяття, що суд обгрунтовано визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 185; ч.2 ст. 15, ч. 2 ст. 185; ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

При цьому, суд обгрунтовано вказав на відсутність підстав для застосування положень ст. 49 КК України та звільнення ОСОБА_7 від покарання за вчинений кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки ОСОБА_7 ухилявся від судового провадження та перебував у розшуку.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо суворості призначеного покарання за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України та наявності підстав для його зміни з позбавлення волі на обмеження волі, у зв`язку з тим, що суд не в повній мірі врахував характеристику обвинуваченого, стан його здоров`я, який має захворювання на туберкульоз, свою вину визнав та щиро покаявся, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки всі ці пом`якшуючі обставини, на які сторона захисту посилається в апеляційних скаргах, були враховані судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , а тому, зважаючи на конкретні обставини справи та з урахуванням вищезазначених фактів і даних про особу обвинуваченого,колегія суддів вважає обране судом покарання необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і підстав для зміни вироку та пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України , з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України до двох років обмеження волі, про що ставиться питання в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування чи зміну вироку, колегією суддів при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року у кримінальних провадженнях

№ 0004021 від 04.05.2018 та № 0013624 від 31.12.2018 стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, у той самий строк з дня вручення йому копії цієї ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3