ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 .
За участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 червня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000064 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Крутеньки, Хотинського району, Чернівецької області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,-
обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 червня 2021 року ОСОБА_6 , визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 190 КК України і за його вчинення призначено їй покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного їй основного покарання з випробуванням, якщо вона протягом
ЄУНСС: 727/8604/20
Провадження №11кп/822/309 /21 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8
Категорія ст.190 ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1
іспитового строку тривалістю в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладенні на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
Вирішено питання про речові докази по справі.
На вказаний вирок суду І інстанції адвокат ОСОБА_7 , діюча в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила визнати ОСОБА_6 невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та виправдати її за недоведеністю вчинення нею вказаного кримінального правопорушення.

Посилається апелянт на те, що вирок районного суду є незаконним та не обґрунтованим, оскільки вина її підзахисної не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.

Зокрема, вказує на те, що докази, які покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку є неналежними та недопустимими, і переважно ґрунтуються на показаннях потерпілого.
Вважає, що судом першої інстанції не враховано того, що ніхто не бачив та не підтвердив, що обвинувачена заволоділа коштами потерпілого.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі документи про власника квартири. Також на думку апелянта судом не було враховано покази обвинуваченої, яка вказувала, що власником квартири є дружина сина ОСОБА_9 , а саме, ОСОБА_10 , яка знаходиться за кордоном, і що саме ОСОБА_11 диктував ОСОБА_6 , кого як власника квартири показувати в розписці та договорі оренди.
Крім цього, апелянт стверджує, що сума 17 500 грн. нібито якою заволоділа обвинувачена не вказана, а ні в договорі оренди житлового приміщення, а ні в розписці.
Також, з показів наданих в судовому засіданні потерпілим вбачається, що передачу грошей в сумі 8500 грн. було здійснено 08.07.2020 р. на вулиці у дворі будинку та це бачила дружина потерпілого, яка знаходилася в орендованій квартирі. При цьому судом не враховано того, що дана квартира знаходиться на 9 поверсі будинку і взагалі дружина потерпілого не була допитана в судовому засіданні та не з`являлася на виклики до суду.
Апелянт зазначає і на те, що з досліджених даних роздруківок місця знаходження абонента телефону, обвинувачена після розмови з потерпілим дзвонила ОСОБА_12 , що свідчить про те, що вона допомагала ОСОБА_12 знайти людей на квартиру та завжди перед тим, як приходили люди йому передзвонювала, він приїжджав та особисто розмовляв з людьми.
За таких обставин вважає, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України не була доведена.
Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинувачену ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу повністю та просили її задовольнити, вислухавши прокурора, яка просила вирок районного суду, як законний та обґрунтований - залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану без задоволення, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, що в період часу з 30 червня 2020 року по 08 липня 2020 року, обвинувачена ОСОБА_6 , представившись власником квартири АДРЕСА_2 , під приводом передачі її в користування на підставі договору оренди, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом обману, достовірно розуміючи протиправність своїх дій та усвідомлюючи відсутність права розпоряджатися вказаним майном, перебуваючи за адресою АДРЕСА_3 , достеменно знаючи про те, що не являється власником вказаного помешкання та була уповноважена власником на вчинення будь - яких дій з питань оформлення оренди квартири, заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_13 в сумі 17500 гривень, які останній передав їй в рахунок орендної плати за 6 місяців користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 .
Отримавши вищезазначені кошти, ОСОБА_6 розпорядилася ними на власний розсуд, чим своїми протиправними діями спричинила потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 17500 грн.
У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, під час судового розгляду суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив всі докази, які були представлені стороною обвинувачення, надав їм оцінку, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.
Так, ОСОБА_6 свою винуватість в пред`явленому обвинуваченні, в суді першої та апеляційної інстанції не визнала та пояснила, що більше трьох років вона проживала в орендованій квартирі по АДРЕСА_3 і була в хороших стосунках з власником квартири ОСОБА_14 .. Перед тим, як вона мала з`їхати з даної квартири, ОСОБА_11 їй сказав, щоб вона прибрала в ній, оскільки мають прийти люди дивитися для проживання.
Обвинувачена підтвердила, що в мережі Інтернет саме вона виставила оголошення про оренду квартири і точної дати не пам`ятає, коли до квартири приїхав чоловік з дружиною з с. Остриця з приводу поселення. Вона передзвонила ОСОБА_15 , який приїхав з невідомою жінкою та розмовляв з людьми. Потерпілому вона не називала свого справжнього прізвища, а розписку відібрала у нього, так як ОСОБА_11 був без окулярів. Підпис в розписці належить їй, розмова про грошові кошти з приводу здачі квартири в оренду була і сума обумовлена в розмірі 3000 грн. за місяць.
З приводу договору оренди вказала, що чула розмову між власником і потерпілим, які мали підписати якийсь договір. Вона віднайшла типовий договір оренди в мережі Інтернет, заповнила його від імені власника та передала його потерпілому. Також обвинувачена заперечила факт отримання від потерпілого коштів в сумі 17500 грн.
Незважаючи на те, що ОСОБА_16 свою вину не визнала за обставин вказаних в обвинувальному акті, її винуватість в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених безпосередньо в судовому засіданні.
Так, потерпілий ОСОБА_13 суду показав, що в мережі Інтернет він знайшов оголошення про здачу оренди квартири АДРЕСА_2 та зателефонував за номером, який був вказаний в оголошенні. Слухавку підняла жінка і вони домовилися про зустріч.30.06.2020 р. він разом із дружиною приїхали за вказаною адресою, де було дві жінки, одна з яких назвалася ріелтором, а інша - власницею квартири та представилася ОСОБА_17 . Вказану особу він впізнав в особі обвинуваченої ОСОБА_6 .. Після перегляду квартири його не влаштовувала ціна за ріелторські послуги, а тому жінка, яка представилась власницею квартири вказала почекати на вулиці і вони домовляться без ріелтора. Вони погодилися та через деякий час піднялись до квартири , де домовилися з обвинуваченою про оренду квартири на шість місяців. При цьому, потерпілий підтвердив, що в присутності своєї дружини він передав особисто обвинуваченій грошові кошти в сумі 9000 грн., про що остання написала розписку та розписалася в ній. Він попросив ще скласти договір оренди квартири і 08.07.2020 р. обвинувачена передзвонила йому та повідомила, що їде за кордон з дитиною на лікування, а тому їй потрібні кошти ще за три місяці. Після чого він особисто передав їй кошти в сумі 8500 грн. і підписав договір, який надала йому обвинувачена.
Через декілька днів до квартири прийшов ОСОБА_11 , який назвався власником квартири, показав документи на право власності та вказав, що нікого не уповноважував від свого імені оформляти договори, брати розписки та отримувати кошти за здачу в оренду квартири. Після чого потерпілий звернувся із заявою до поліції.
На думку колегії суддів, районний суд правильно оцінив показання потерпілого з підстав відсутності сумнівів у їх достовірності, оскільки вказані показання є послідовними і не протирічать іншим доказам по даному кримінальному провадженню та узгоджуються з усією сукупністю зібраних по справі доказів.
Крім зазначених показань потерпілого, винуватість ОСОБА_6 підтверджується наступними письмовими доказами, а саме:

протоколом прийняття заяви ОСОБА_18 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 13.07.2020р. (а.п. 8. т.2);
протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 10.09.2020 р. вбачається, що потерпілий ОСОБА_13 впізнав жінку зображену на фотознімку під №3 в особі обвинуваченої, як особу якій передавав кошти за оренду квартири в сумі 17500 грн. (а.п. 14-16 т.2);
протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.08.2020 р. встановлено, що свідок ОСОБА_19 впізнала жінку зображену на фотознімку під №1, як особу, яка представилась власницею квартири за адресою АДРЕСА_3 та якій були передані кошти потерпілим (а.п. 30-31 т.2);
договором оренди житлового приміщення підтверджено факт надання потерпілому, в оренду квартири за адресою АДРЕСА_3 . Згідно п.1.2. вказаного договору за згодою сторін встановлена плата за оренду квартири в розмірі 3000 зим (2500) грн.. Також як вбачається з вказаного договору орендодавцем виступає ОСОБА_10 , а орендарем ОСОБА_13 про що сторони підписалися (а.п. 17-19 т.2).
Крім цього, в матеріалах справи наявна розписка від 30.06.2020 р. з якої вбачається, що ОСОБА_20 отримала кошти від ОСОБА_13 в сумі 9000 грн. за оренду квартири по АДРЕСА_3 (а.п. 20 т.2). При цьому колегією суддів встановлено, що обвинувачена підтвердила суду, що саме вона розписувалася, як у договорі оренди, так і розписці про отримання кошів від імені ОСОБА_10 .
Доводи апелянта з приводу того, що саме ОСОБА_11 вказував її підзахисній кого як власника квартири вказувати в розписці та договорі оренди є необгрунтованим, оскільки потерпілий в судовому засіданні підтвердив, що під час показу квартири крім обвинуваченої, яка назвалася ОСОБА_20 та жінки, яка назвалася ріелтором ні кого не було.
Не заслуговують на увагу доводи захисника обвинуваченої з приводу того, що ніхто не бачив та не підтвердив, що ОСОБА_6 заволоділа коштами потерпілого. Оскільки вказане спростовується, як розпискою про отримання коштів у потерпілого, яка наявна у матеріалах справи, так і протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками від 11.08.2020 р., згідно якого свідок ОСОБА_19 впізнала обвинувачену, як особу, якій потерпілий в її присутності передавав двічі кошти обвинуваченій за оренду квартири, а саме: в розмірі 9000 грн. і в сумі 8500 грн.
Апеляційним судом також встановлено, що сама обвинувачена під час судового розгляду підвередила, що вона не називала свого справжнього імені потерпілому при огляді квартири та не заперечувала факт того, що саме вона відібрала розписку у потерпілого та поставила свій підпис, де зазначила не своє справжнє прізвище, а прізвище « ОСОБА_21 ».
Також вина ОСОБА_6 у скоєні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України підтверджується: протоколом огляду речей та документів від 14.09.2020 р. (а.п. 22-23 т.2); протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 11.09.2020р. разом із додатком(а.п. 39 т.2);
відповіддю на доручення від 14.09.2020 р., яке адресоване начальнику УОТЗ ГУНП в Чернівецькій області (а.п. 43-97 т.2).
Так, як вбачається з досліджених даних роздруківок місця знаходження абонента телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , що в період часу з 10 год. 43 хв. по 21 год. 35 хв. 30.06.2020 та з 10 год. 57 хв. по 12 год. 14 хв. 08.07.2020 р. обвинувачена перебувала в зоні дії ретраслянційних антен АДРЕСА_4 (а.п. 51-56 т.2).

З роздруківки місця знаходження абонента телефону НОМЕР_2 , який також належить ОСОБА_6 видно, що в період часу з 10 год. 08 хв. по 11 год. 01 хв. 30.06.2020 та з 10 год. 58 хв. по 12 год. 28 хв. 08.07.2020 р. остання перебувала в зоні дії ретраслянційних антен АДРЕСА_4 (а.п. 57-58 т.2).

На а.п. 59, 63, 64 т.2 видно з`єднання вхідних та вихідних дзвінків абонентів НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та НОМЕР_3 , який належить потерпілому в період часу з 08 год. 00 хв. по 23 год. 59 хв. 30.06.2020 р., а також , який належить свідку ОСОБА_22 в період часу з 08 год. 00 хв. по 23 год. 59 хв. 08.07.2020 р.

Крім цього на а.п. 65, 66 т.2 наявні вихідні та вхідні дзвінки абонентів НОМЕР_1 , який належить обвинуваченій та , який належить свідку ОСОБА_22 , а також вихідне смс повідомлення абонента НОМЕР_1 абоненту НОМЕР_4 .

На а.п.87 т.2 видно з`єднання вихідних дзвінків абонента НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 абоненту НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_13 в період часу з 08 год. 00 хв. по 19 год. 00 хв. 07.07.2020 р.

В суді обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала, що номери телефонів № НОМЕР_5 та № НОМЕР_2 належить саме їй і що дійсно вона перебувала у зоні дії ретраслянційних антен за місцем знаходження квартири та спілкувалася з потерпілим з приводу оренди квартири.

Твердження апелянта з приводу того, що обвинувачена після розмови з потерпілим постійно дзвонила ОСОБА_12 , так як допомагала йому знайти людей на квартиру і він приїжджав особисто та розмовляв з людьми є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів була ретельно проаналізована судом першої інстанції та перевірена апеляційним судом, який дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, і її дії за вказаною статтею кримінального закону кваліфіковані вірно, з чим і погоджується колегія суддів.

А тому, доводи апелянта з приводу того, що обставини, які лягли в основу обвинувального вироку не підтвердженні належними та допустимими доказами по справі є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Крім того, адвокат ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції не навела жодних обґрунтованих обставин і мотивів та не зазначила чому докази, які були надані стороною обвинувачення є неналежними, недопустимими і суперечливими.
На думку апеляційного суду, невизнання ОСОБА_6 своєї вини у скоєному є методом захисту останньої, так як вона бажає уникнути кримінальної відповідальності за вчинене.

Законним та обґрунтованим є також призначене ОСОБА_6 районним судом покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості і індивідуалізації покарання.

Так, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, у повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, її особу і призначив їй основне покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді двох років обмеження волі та звільнив останню на підставі ст.75, 76 КК України від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік, яке на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Тому, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а вирок районного суду щодо ОСОБА_6 без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Шевченківського районного суду м. Чернівців від 16 червня 2021 року щодо обвинуваченої ОСОБА_6 за ч.1 ст.190 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Виготовлено з автоматизованої
системи документообігу суду:
суддя Чернівецького
апеляційного суду ( ОСОБА_1 )

(18.08.2021р. дата засвідчення копії)