Справа № 206/1166/21
Провадження № 1-кс/206/109/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2021 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю,

ВСТАНОВИВ

Слідчий СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором, про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю.

Вимоги клопотання слідчого обґрунтовані тим, що 28.01.2021 року до чергової частини ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що у період часу з 22.01.2021 по 28.01.2021 невстановлена особа, таємно, шляхом зламу замка вхідних дверей, проникла до будинку за адресою: АДРЕСА_1 , звідки викрала майно, що належить ОСОБА_5 , тим самим спричинила останньому матеріальну шкоду, розмір якої встановлюється. Під час досудового розслідування працівниками УКР ГУНП в Дніпропетровській області, в ході виконання доручення проведено вимірювання ідентифікаторів базових станцій (радіотехнічну розвідку місцевості), за місцем скоєння кримінального правопорушення, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого були встановлені наступні базові станції: АДРЕСА_1 . ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 LAC 33242 CID 9322, 9325, 9328, 40173, 40532, 41191, 41192, 50251, 50253, 53402, 37002872, 37043032. Інформація щодо моніторингу телефонних з`єднань абонентів, яка міститься в операторів мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 містить відомості, які в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження можуть мати суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та може бути використана як покази. Враховуючи те що, іншим чином вказану інформацію отримати не можливо, так як і не можливо іншим способом довести обставини вказаного кримінального правопорушення, а також з метою швидкого, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, слідчий просила надати тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю слідчим СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 або працівникам СКП ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 або ОСОБА_15 , якому буде надано відповідне доручення в порядку ст.ст. 39, 40 КПК України, а саме до інформації, яка перебуває у володінні оператора телекомунікації (мобільного зв`язку) ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , з можливістю їх вилучення, а саме: інформацію в електронному та друкованому вигляді, що зберігається у оператора мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: в місці, наближеному до місця вчинення кримінального правопорушення: АДРЕСА_1 . ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_2 LAC 33242 CID 9322, 9325, 9328, 40173, 40532, 41191, 41192, 50251, 50253, 53402, 37002872, 37043032 із зазначенням ІМЕІ телефонів, тип з`єднання, вхідні/вихідні дзвінки, SMS і MMS - повідомлення, інформацію про GPRS - трафік, переадресацію, дату, час і тривалість з`єднань; ідентифікаційні ознаки кінцевого (абонент А), абонентський серійний ICCID, IMSI, номери сім карти і ІМЕІ, ідентифікаційні ознаки, термінали, з якими відбувається сеанс зв`язку (абонент В), з`єднання нульової тривалості, за наявності контрактної умови надати відомості про абонента, які містять інформацію у період часу з 00.01 годин 22.01.2021 по 00.01 годин 29.01.2021 в зоні дії зазначених станцій, з зазначенням азимутів та прив`язкою до місцевості.
Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила задовольнити.
Вислухавши доводи та пояснення слідчого, дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вважаю, що клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає ч. 2 ст. 131 КПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Слідчий суддя вважає за необхідне, також, послатися на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 160 КПК України у клопотанні зазначаються: 1) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з яким подається клопотання; 2) правова кваліфікація кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) речі і документи, тимчасовий доступ до яких планується отримати; 4) підстави вважати, що речі і документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 5) значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; 6) можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю; 7) обґрунтування необхідності вилучення речей і оригіналів або копій документів, якщо відповідне питання порушується стороною кримінального провадження.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 162 КПК України, до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать відомості, які можуть становити банківську таємницю.
Частинами 5, 6 ст. 163 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи: 1) перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; 2) самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; 3) не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю. Слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містяться в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.
Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до правових позицій Європейського Суду з прав людини будь-яка інформація, що стосується існуючого наміру вчинити злочин або вчинюваного злочину, має бути такою, що може бути перевіреною, та державне обвинувачення повинно мати змогу продемонструвати на будь-якій стадії, що в його розпорядженні наявні достатні підстави для проведення оперативного заходу (див. серед інших §§ 38 - 42 рішення у справі Баннікова проти Росії; § 90 рішення у справі Веселов та інші проти Росії; § 49 рішення у справі Ванян проти Росії; § 134 рішення у справі Ванян проти Росії; § 36 рішення у справі Малінінос проти Литви).

Частиною 5 ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Так, копія протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 28.01.2021 взагалі не містить жодних відомостей про паспорт або інший документ, що засвідчує особу, яка надала усну заяву, щодо вчинення кримінального правопорушення, відтак, слідчий суддя не може прийти до однозначного висновку про безпосередню участь ОСОБА_16 при складані вищезазначеного протоколу.

Як вбачається із копій протоколів допиту свідків та потерпілого, останні не містять інформації про документ (паспорт, інший документ) за яким було встановлено особи свідків, потерпілого, а відтак, слідчий суддя не може прийти до однозначного висновку про те, що дані допити дійсно проводився саме з цими особами.
До того ж, копія протоколу допиту свідка ОСОБА_17 від 29.01.2021 взагалі не містить суті показів, оскільки виготовлена копія протоколу лише першої сторінки двічі.
Окрім того, відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.

Частиною 1 ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Частиною 1 ст. 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
Чинний КПК України у ст. 110 передбачає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Хоча ст. 37 КПК України і не передбачає для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст. 110 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ч. 5 ст. 36 КПК України. Відповідно до останньої норми Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
Згідно з Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженим наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (далі - Положення), Реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.
Відповідно до п. 1 глави 2 Положення до Реєстру вносяться відомості, у тому числі, про прізвище, ім`я, по батькові керівника органу прокуратури, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, детектива, керівника органу дізнання, дізнавача (уповноваженої особи інших підрозділів), який вніс відомості до Реєстру та/або розпочав досудове розслідування та/або здійснює досудове розслідування чи процесуальне керівництво.
Кримінальний процесуальний закон передбачає, що до ЄРДР вносяться відомості про: 1) дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; 3) інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 4) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; 5) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) прізвище, ім`я, по батькові та посада службової особи, яка внесла відомості до реєстру, а також слідчого, прокурора, який вніс відомості до реєстру та/або розпочав досудове розслідування; 7) інші обставини, передбачені положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань. У Єдиному реєстрі досудових розслідувань автоматично фіксується дата внесення інформації та присвоюється номер кримінального провадження (ч. 5 ст. 214 КПК України).
Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування (п. 2 глави 4 Положення).
Отже, витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в конкретному кримінальному провадженні.

За змістом статей 36, 37, 110 КПК України, рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень. Така постанова має відповідати передбаченим КПК вимогам до процесуального рішення в формі постанови, у том числі, бути підписаною службовою особою, яка її прийняла.

Конституцією України встановлені права, свободи та обов`язки людини і громадянина. Зокрема, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

У кримінально-процесуальній доктрині загальновизнаними є такі критерії допустимості доказів: належне джерело; належний суб`єкт; належна процесуальна форма; належна фіксація; належна процедура; належний вид способу формування доказової основи. В аспекті належного суб`єкта, у тому числі, слід розглядати і прокурора.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ч. 1 ст. 87 КПК України).

У випадку здійснення прокурором, який не визначений керівником органу прокуратури як такий, що здійснюватиме процесуальне керівництво у конкретному кримінальному провадженні, дій, передбачених ст. 36 КПК України, то вони здійснюються неналежним суб`єктом.

Виходячи з наведеного, відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те законних повноважень.

Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2021 року по справі 754/7061/15.

Дослідивши документи, які були додані до клопотання на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, слідчий суддя встановив, що матеріали, долучені до клопотання містять лише постанову першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_18 про призначення групи прокурорів, згідно якої для здійснення повноважень прокурора у кримінальному провадженні № 0000061 призначено групу прокурорів у складі прокурорів Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

При цьому згідно наказу Офісу Генерального прокурора № 40 від 17.02.2021, днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року.
Тобто, з 15.03.2021 процесуальне керівництво по даному кримінальному провадженню має здійснювати прокурор Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра, однак матеріали справи не містять постанови про призначення ОСОБА_4 , як прокурора ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснювати процесуальне керівництво про кримінальному провадженню 0000061, як і не містять наказу про переведення ОСОБА_4 до Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра, а тому наразі повноваження прокурора ОСОБА_4 не підтверджені.
Враховуючи викладене, слідчий суддя, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмовити в задоволенні клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 93, 100, 131, 132, 159-164, 214, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 про тимчасовий доступ до речей і документів, що становлять охоронювану законом таємницю по кримінальному провадженню № 0000061, відомості про яке внесено до ЄРДР 29.01.2021 - відмовити повністю.

Ухвала слідчого судді є остаточною і відповідно до КПК України оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1