Справа № 577/2680/17
Провадження № 1-кп/577/11/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2021 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судових засідань ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
за ч.2 ст. 15- ч.2 п. 11 ст. 115 КК України,
Обвинувачена ОСОБА_6 з 06 по 11 квітня 2017 року в денний час в м. Конотоп Сумської області, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій - посягання на життя іншої людини, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання фізіологічної смерті потерпілого і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, направленим на умисне вбивство, вчинене на замовлення, вчинила закінчений замах на вчинення умисного вбивства на замовлення свого чоловіка ОСОБА_8 при таких обставинах. Приблизно в середині березня 2017 року, ОСОБА_6 , яка була одружена з ОСОБА_8 з 2008 року, зібравши свої речі і взявши двох малолітніх дітей, які в неї народилися від спільного шлюбу з ОСОБА_8 , переїхала до ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3 , де почала проживати разом з ним, обгрунтовуючи переїзд до іншого чоловіка тим, що її офіційний чоловік змінився, перестав приділяти їй та дітям належної уваги, має погану заробітну плату, зловживає алкогольними напоями та вчиняє вдома сварки. Потерпілий ОСОБА_8 почав приходити до будинку, в якому проживала обвинувачена, щоб побачити своїх дітей і під час зустрічей з дітьми неодноразово вмовляв свою дружину повернутися до нього разом з дітьми та проживати разом з ним, а також телефонував до нічної пори на мобільний телефон ОСОБА_6 з цього ж приводу, внаслідок чого, між подружжям виникли неприязні відносини. Через такі неприязні відносини, обвинувачена ОСОБА_6 , маючи умисел позбавити життя потерпілого, в кінці березня 2017 року почала цікавитись у свого сусіда ОСОБА_10 , який на той час проживав разом з нею в одній квартирі, про осіб, які б могли вчинити вбивство або влаштувати аварію, внаслідок якої міг би загинути її чоловік і після його сприяння знайомству її з ОСОБА_11 (анкетні дані якого змінені) вона у період з 6 по 11 квітня 2017 року домовилася з ОСОБА_11 про вчинення вбивства її чоловіка на замовлення за матеріальну винагороду у сумі 2 000 гривень. Так, під час зустрічі 07 квітня 2017 року в денний час ОСОБА_6 , обговоривши з ОСОБА_11 умови вчинення злочину та докази, які будуть підтверджувати його вчинення, а саме фотознімок вже мертвого її чоловіка, передала останньому передплату у сумі 1000 гривень та фотознімок свого чоловіка, який вона роздрукувала в ательє, для вчинення ним обіцяних дій. У подальшому, 11 квітня 2017 року надвечір, ОСОБА_6 ,під час зустрічі з ОСОБА_11 ,отримала від нього зімітовану фотокартку вбитого її чоловіка ОСОБА_8 , після чого передала ОСОБА_11 решту грошових коштів в сумі 800 гривень, обіцяних за вчинення вбивства і в цей час була затримана працівниками поліції .
За таких обставин дії ОСОБА_6 , яка вважала їх необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця - умисного вбивства ОСОБА_8 на замовлення, кваліфіковані за ч.2 ст. 15- ч.2 п. 11 ст. 115 КК України, як закінчений замах на вчинення умисного вбивства на замовлення.
Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні визнала себе винною та надала покази про те, що з 2008 року до березня 2017 року проживала з чоловіком ОСОБА_8 . Приблизно за шість місяців чи один рік у них почалися сварки через те, що мало уваги їй приділяв чоловік, а їздив до матері кожні вихідні та допомагав фінансово, а родині грошей не вистачало. В будні був на роботі через день, а вона - вдома з дітьми. Проживали за його заробітну плату, яка була невеликою, соціальну допомогу на дитину і на пенсію дитини. Іноді вона підробляла за оголошеннями. Коли востаннє поварилась з чоловіком, в кінці березня 2017 року забрала дітей і поїхала до ОСОБА_12 , з яким стала проживати як дружина, діти були з ними. Її чоловік майже кожного дня приходив і вимагав зустрічі з нею та з дітьми, наказував повернутися додому. Кожного разу вона поверталася додому засмучена, бо така поведінка її чоловіка заважала їй нормально жити. В квартирі в іншій кімнаті проживав ще й чоловік на ім`я ОСОБА_13 , який бачив її стан і одного разу почув, коли висловилася в адресу колишнього чоловіка, що бажає, щоб його хтось вбив, або він загинув на мотоциклі, тому вона до нього і звернулася з проханням знайти таку особу. Через декілька днів ОСОБА_13 познайомив її з чоловіком, який обіцяв прибрати чоловіка з її життя на її прохання шляхом вбивства, за що вона обіцяла сплатити 2000 гривень. При другій зустрічі вона віддала 1000 гривень та фото чоловіка, яке роздрукувала в ательє, а, коли зустрілися втретє, віддала 800 гривень, а 200 обіцяла віддати пізніше і отримала від нього фото чоловіка із зображенням його мертвим. Про свої наміри щодо колишнього чоловіка, вона не розповідала ОСОБА_14 , бо боялася, що постраждають їх відносини. Вона щиро розкаюється у вчиненому Просила вибачення у колишнього чоловіка, жалкує, що таке трапилося. Вона зробила для себе висновки. За цей час втратила спільну з потерпілим дитину, вважає, що це за її протиправні дії проти потерпілого. Просить суворо не карати і врахувати, що на даний час є одинокою матір`ю півторарічної дитини і з нею також проживає спільна з потерпілим дитина.
Крім повного визнання себе винною, винуватість ОСОБА_6 доводиться наступними доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що на даний час обвинувачена є його колишньою дружиною. Вона від нього пішла разом з дітьми і почала проживати з іншим чоловіком. Він кожного дня їздив спілкуватися з дітьми, їм телефонував. Просив дружину повернутися. Вона просила не приїздити до них і не телефонувати. Адресу, де вони проживали, повідомили діти, а син розповів, що мати проживає з ОСОБА_15 . Одного дня в квітні 2017 року його покликав керівник і на нього чекали два чоловіки з карного розшуку, які повідомили, що цього дня його замовили вбити, тому йому необхідно поїхати з ними, щоб інсценувати його вбивство. Після здійснення всіх необхідних дій його відвезли у відділення поліції, а, коли затримали колишню дружину, він про все дізнався. На даний час претензій до ОСОБА_6 не має, він її вибачає , просить не позбавляти її волі і суворо не карати, просить врахувати, що мають спільну дитину, яка проживає на даний час з обвинуваченою, оскільки він працює за межами м. Конотоп і з цих підстав дитина з ним не може проживати.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що на початку квітня 2017 року близько 20 години до нього прийшли працівники поліції і запитали, чи проживає з ним ОСОБА_6 та повідомили, в чому вона підозрюється і що її затримали. На той час вони проживали разом на АДРЕСА_3 . ОСОБА_16 розійшлася з чоловіком , він допоміг їй перевезти речі до себе. У нього на той час також проживав знайомий ОСОБА_13 . Вони разом сплачували за оренду житла. ОСОБА_16 , коли проживала з ним, спілкувалась з чоловіком, водила дітей до нього на зустріч, бо той просив і вечорами телефонував. А потім розповідала, що з чоловіком сварилися з різних причин і що вона втомилася від такого життя. Вона ніколи не повідомляла ні про який тиск на неї будь-кого з інших сторонніх осіб. Того дня вона пішла з дому, куди не повідомила. Він залишився вдома з дітьми.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що з вересня 2016 року до середини березня 2017 року винаймав кімнату в квартирі, де проживала обвинувачена з ОСОБА_15 , з ними проживали і двоє неповнолітніх дітей обвинуваченої. Під час спільного проживання у квартирі і спілкування обвинувачена ОСОБА_16 попросила, щоб він щось зробив з її колишнім чоловіком або знайшов якусь особу, щоб позбавити життя її колишнього чоловіка. Обґрунтовувала прохання тим, що той має мотоцикл, то або зробити так, щоб чоловік розбився або влаштувати його вбивство, але чому в неї таке прохання, вона не пояснювала. Після цієї розмови він почав шукати собі житло, тому що розмова на таку тему йому не сподобалась. ОСОБА_17 він про розмову з ОСОБА_16 не розповідав, а розповів своєму знайомому на ім`я ОСОБА_18 , з яким раніше працював у Києві на будівництві, з яким на той час встановив контакт через мережу Інтернет і на початку березня 2017 року ОСОБА_18 , коли був проїздом у м. Конотопі, то зателефонував йому і вони зустрілися в районі залізничного вокзалу. В ході спілкування він сказав, що шукає житло і поділився своїми враженнями після розмови з ОСОБА_16 , що та шукає особу, яка б позбавила життя її колишнього чоловіка. ОСОБА_18 запропонував з нею поспілкуватися, щоб з`ясувати, чи дійсно в неї такі наміри, чи та пожартувала. Вони удвох під`їхали до будинку, він зателефонував ОСОБА_19 , щоб та вийшла для спілкування з приводу свого прохання, а сам піднявся у квартиру, де ще раз їй сказав, що її чекає чоловік з приводу її прохання. ОСОБА_16 вийшла до ОСОБА_18 , а через 15-20 хвилин зайшла в квартиру , написала записку з анкетними даними свого колишнього чоловіка, про місце роботи та проживання і попросила передати записку ОСОБА_18 , що він і зробив. ОСОБА_18 , прочитавши зміст записки, сказав, що в таких випадках треба йти в поліцію. Того дня з ОСОБА_18 він спілкувався останній раз, бо так сталося, що загубив телефон і в ньому номер ОСОБА_18 . З ОСОБА_19 намагався не спілкуватися, тому що йому не подобалися її розмови про бажання вбити колишнього чоловіка. З кінця березня 2017 року він перестав проживати в квартирі з обвинуваченою. Гроші за квартиру останній раз віддавав ОСОБА_16 так, щоб не бачив її співмешканець, бо так вона просила.
Свідок ОСОБА_11 , анкетні дані якого змінені з метою забезпечення його безпеки, в судовому засіданні показав, що в квітні 2017 року випадково дізнався від знайомого на ім`я ОСОБА_13 , що той винаймає квартиру разом з приятелем та дівчиною на ім`я ОСОБА_16 , яка шукає особу для вбивства свого чоловіка. Дізнавшись про таке, з етичних спонукань, розуміючи, що таке може трапитися з кожним, повідомив поліцію, а ОСОБА_13 попрохав познайомити його з цією дівчиною. Вони зустрілися біля будинку, де проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_19 , розмовляли наодинці 5-7 хвилин. В ході розмови обвинувачена сказала , що бажає , щоб її колишнього чоловіка позбавили життя і на його запитання, у який спосіб, відповіла, що для неї нема різниці, лише, щоб той не був живий і за це вона згодна сплатити дві тисячі гривень, бо в неї більше немає, а також згодна внести попередню плату в розмірі одна тисяча гривень. Вони обмінялися телефонами і він пішов. В період часу між першою та другою зустрічами ОСОБА_20 йому неодноразово телефонувала та просила прискорити, бо її чоловік вкотре приходив до неї і вчиняв сварки. Друга зустріч у них відбулася на тому ж місці, біля будинку через тиждень. Він отримав від ОСОБА_20 одну тисячу гривень На його запитання, навіщо їй потрібно, щоб чоловіка було позбавлено життя, ОСОБА_19 відповіла, що тільки у такий спосіб шляхом позбавлення його життя бачить вирішення ситуації , що склалася у її відносинах з чоловіком. Третя зустріч у них відбулася знову через тиждень, коли він показав їй фото із зображенням імітації вбитого чоловіка, віддав їй банківську карточку. Вона їх забрала, віддала 800 гривень і сказала, що 200 гривень віддасть пізніше або перерахує на карту. Після цього ОСОБА_6 затримали працівники поліції. На всі зустрічі з ОСОБА_20 він ходив з поліції і всі розмови були зафіксовані.
Винуватість ОСОБА_6 доводиться також і письмовими доказами.
З протоколів за результатами проведення аудіо-відео контролю та створення несправжніх (імітованих) засобів від 07.04.2017 року та 11.04.2017 року та їх відеозапису, які досліджені в судовому засіданні, вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 тричі зустрічалася з чоловіком на прізвище ОСОБА_11 , з ним домовлялася про вбивство потерпілого, сплатила за це 1000 гривень в якості авансу і 800 гривень після того, як отримала відомості про результат свого прохання -фото із зображенням імітації смерті потерпілого. Тиску на ОСОБА_6 не було встановлено (а. с. 209-217, 251-255 т.1). При цьому, враховуючи, що всі зустрічі відбувалися у проміжку часу тиждень між кожною і вона мала можливість відмовитися від замовлення, однак, вона цього не зробила і за виконану роботу сплатила гроші. Вказані слідчі дії проводилися на підставі ухвал Апеляційного суду Сумської області про дозвіл на проведення негласних слідчих дій від 31 березня 2017 року (а с. 207,208 т.1)та від 06 квітня 2017 року ( а. с. 210, 211 т.1). Складено протоколи імітування обстановки злочину та створення несправжніх імітаційних засобів (а. с. 242-248 т.1).
З протоколу огляду речей від 06 .04.2017 року вбачається огляд телефону, належного ОСОБА_10 , в якому виявлено зміст спілкування його з ОСОБА_6 шляхом смс повідомлень щодо її прохання про вбивство потерпілого (а. с.184-193 т.1 ).
З протоколу огляду речей від 15 .04.2017 року вбачається огляд телефону , належного ОСОБА_11 , в якому виявлено зміст спілкування його з ОСОБА_6 шляхом смс повідомлень, серед яких її прохання забрати карточку ощадбанку( а.с194-200 т. 1 ).
Згідно протоколів тимчасового доступу до речей і документів встановлено належність мобільних номерів ОСОБА_6 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 і встановлено наявність з`єднань за належними ним номерами між собою в період, коли ОСОБА_6 вийшла з замовленням вбивства потерпілого ( а.с 6-11 т. 2)
З протоколу затримання від 11 квітня 2017 року вбачається, що 11 квітня 2017 року о 18год 04 хв ОСОБА_6 затримана безпосередньо після вчинення злочину (а.с.21-25 т.2), в якої вилучено фото з імітацією вбивства потерпілого, мобільний телефон Леново, грошові кошти і вказані предмети оглянуто та складено протоколи огляду речей від 08.04 та від 15.04.2017 року (а.с. 28-45 т. 2).
З протоколу огляду речей від 08.06.2017 року вбачається результати огляду грошових коштів , які здав свідок ОСОБА_11 , отримавши їх від ОСОБА_6 в сумі 1800 гривень (а.с. 34-45 т. 2).
Аналізуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази, а також показання потерпілого, свідків, суд дійшов висновку, що вони є належними, допустимими, такими, що логічно узгоджуються між собою, показання свідків є щирими і підстав недовіряти цим доказам судом не встановлено. У своїй сукупності досліджені докази у повній мірі доводять винуватість ОСОБА_6 в закінченому замаху на вчинення умисного вбивства на замовлення свого чоловіка ОСОБА_8 . Вказані докази свідчать про те, що ОСОБА_6 дійсно мала умисел на вбивство свого чоловіка ОСОБА_8 і виконала всі необхідні дії для здійснення цього, домовившись з особою на прізвище ОСОБА_11 , сплативши за роботу, пов`язану з позбавленням життя чоловіка гроші, однак злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Судом досліджено докази, які характеризують особу ОСОБА_6 .
Так, з висновку судово-психіатричного експерта № 295 від 27.04. 2017 року, вбачається, що ОСОБА_6 на даний час виявляє ознаки легкої розумової відсталості, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, на час вчинення злочину виявляла ознаки легкої розумової відсталості, не виявляла ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними . За своїм психічним станом ОСОБА_6 в застосуванні до неї примусових заходів медичного характеру не потребує ( а.с 47-49 т.2). ОСОБА_6 раніше не судима (а.с. 80 т. 2), на обліку лікаря нарколога не перебуває (а.с. 78 т.2), характеризується позитивно(а.с.79 т.2), є одинокою матір`ю і має дитину віком до семи років, 25.12.2019 року та неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.74 , 76 т. 2).
Таким чином, винуватість ОСОБА_6 повністю доведена і її дії суд кваліфікує за ч.2 ст. 15, ч.2 п. 11 ст. 115 КК України - закінчений замах на вчинення умисного вбивства на замовлення.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд визнає , що вона щиро розкаялася у вчиненому, що примирилася з потерпілим, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відсутні.
Обвинувачена ОСОБА_6 раніше не судима, на обліку лікаря нарколога не перебуває, страждає на легку розумову відсталість, характеризується позитивно, є одинокою матір`ю дитини віком до семи років.
Обвинувачена ОСОБА_6 вчинила закінчений замах на особливо тяжкий злочин.
Приймаючи до уваги, що обвинувачена ОСОБА_6 скоїла замах на особливо тяжкий злочин , то за характером дій та санцією статті, за якою обвинувачується , їй має бути призначене покарання у виді позбавлення волі. В той же час, враховуючи обставини справи, що від вчинених дій не настало тяжких наслідків у виді смерті потерпілого і обвинувачена та потерпілий примирилися , при цьому потерпілий прохає не позбавляти волі обвинувачену і не карати її суворо, враховуючи , що ОСОБА_6 широ розкаялася у вчиненому, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, і вказані пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь вчиненого кримінального правопорушення, суд при призначенні покарання за замах на вчинене кримінальне , передбачене ч.2 п. 11 ст. 115 КК України вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 положення частини 1 ст. 69 КК України і призначити їй покарання нижче від найнижчої межі, зазначеної в санкції цієї статті, і таким, на думку суду, є покарання у виді п`яти років позбавлення волі. При цьому, суд виходить і з положень, викладених у ч. 2 ст. 50 КК України, що покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених і попередження вчинення ними нових злочинів, а також з положень ч. 2 ст. 65 КК України, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів .
Згідно ч. 1 ст. 79 КК України та роз`яснень, що містяться в абз. 6 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання», у разі призначення покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі вагітним жінкам або жінкам, які мають дітей віком до семи років, крім засуджених до позбавлення волі на строк більше п`яти років за тяжкі і особливо тяжкі злочини, суд може звільнити таких засуджених від відбування як основного, так і додаткового покарання з встановленням іспитового строку в межах строку, на який, згідно з законом, жінку може бути звільнено від роботи у зв`язку з вагітністю, пологами і до досягнення дитиною семирічного віку.
Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 раніше не судима, є одинокою матір`ю малолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_3 , крім того, разом з нею проживає та перебуває на її утриманні ще й спільна з потерпілим дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, страждає на легку розумову відсталість.
У звязку з такими обставинами та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_6 положення ст.79 КК України щодо звільнення її від відбування покарання з встановленням іспитового строку, а на підставі ч.2 ст.79 КК України покласти на неї обовязки відповідно до статті 76 цього Кодексу.
Під час судового розгляду до обвинуваченої було застосовувано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який у подальшому замінено на особисте зобов`язання строком до 14 вересня 2019 року і після закінчення дії обов`язків строк їх дії судом не продовжувався . Обвинувачена не допускала порушень процесуальної поведінки, не чинила перешкод у здійсненні судового провадження. Обвинувачена характеризується позитивно, має неповнолітніх дітей, що свідчить про наявність у неї стійких соціальних зв`язків, злочин вчинила вперше. За вказаних обставин суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченої будь-якого запобіжного заходу.
Згідно ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 квітня 2017 року застосовано захід забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно: пластикову кату банку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 видану на ім`я ОСОБА_8 ; пластикову карту банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 ; грошову купюру номіналом 200 гривень, серії ВГ0493857; квитанцію №1/0361527 від ТОВ «Просто позика»;квитанцію №1176524 від ТОВ «Мікрокредитний центр БМ»; фотознімок на якому зображений ОСОБА_8 ; мобільний телефон марки «LENOVO», моделі А316і, IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з встановленими сім-картами оператора мобільного зв`язку «Life» та «Київстар», флеш накопичувачем «Transcend» об`ємом 8 Gb, який ,відповідно до положень ч. 4 ст.174 КПК України підлягає скасуванню.
Питання про речові докази слід вирішити у порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України,

ОСОБА_6 визнати винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.2 п. 11 ст. 115 КК України і призначити їй покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України в виді п`яти років позбавлення волі .
На підставі ст. 79 КК України ОСОБА_6 , як жінку, яка має дитину віком до семи років - сина ОСОБА_21 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , звільнити від кримінальної відповідальності з встановленням іспитового строку до досягнення дитиною семирічного віку, якщо вона протягом іспитового строку до досягнення дитиною семирічного віку до 25 грудня 2026 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї відповідно до ст. 76 КК України такі обов`язки :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання,
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази:
-комп`ютерний системний блок з написом «IMPRESSIO», поміщений до камери схову речових доказів Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, мобільний телефон марки «LENOVO», моделі А316і, IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 - повернути володільцю ОСОБА_6 ;
-вісім грошових купюр номіналом по 200 гривень серії КЄ №5220464, ЄБ №2694970, ПА№9450963, КК №1637845, ЗЄ №1565520, ЄЦ №8400852, ЕЧ №6467783, ВГ №0493857, та чотири грошові купюри номіналом по 100 гривень, серії ЕЮ №1952699, ВА№9824831, КЕ №2974084, ЗБ №0252133, які зберігаються в банківській установі «ПриватБанк» , конфіскувати у власність держави;
- фотознімок ОСОБА_8 , аркш білого паперу з написом «Григорец, 98 ВН І-І», фотознімок на звичайному аркуші паперу, на якому зображений ОСОБА_8 , який лежить на землі та на шиї якого видно речовину, схожу на кров, квитанцію ТОВ «ПРОСТО ПОЗИКА» №1/0361527, видану від 07.04.2017 року, квитанцію ТОВ «Мікрокредитний центр БМ» №1176524 від 07.04.2017 року, - залишити в матеріалах кримінального провадження;
- пластикову карту «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , пластикову карту банку «Приватбанк» № НОМЕР_2 , видані на ім`я ОСОБА_8 , знищити.
На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня проголошення вироку,
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на вирок, якщо його не скасовано, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку .

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Суддя ОСОБА_3