ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6152/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/937/21
Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду провадження за апеляційними скргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, українця, офіційно працевлаштованого, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2018 р.н., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.
Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 5 348, 94 грн.
Згідно вироку 07.08.2018, приблизно о 14:00 год., ОСОБА_8 подзвонив до дверей кв. АДРЕСА_3 , де мешкає ОСОБА_9 . Після того, як ОСОБА_9 відчинив вхідні двері, між ним та ОСОБА_8 виникла сварка на фоні побутових відносин. Після чого ОСОБА_8 , маючи намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , дістав з карману не встановлений в ході досудового розслідування предмет, і став наносити удари в ділянку грудної клітини та живота ОСОБА_9 , після чого поваливши на підлогу потерпілого, ОСОБА_8 продовжив наносити останньому удари не встановленим в ході досудового розслідування предмета в різні ділянки тіла.
Далі ОСОБА_8 наніс потерпілому два удари кулаком в ділянку грудної клітини, правим коліном в ділянку правого стегна та ногою наніс удар по передній частині голені правої ноги потерпілого.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді точкових саден на животі, правій руці, точкових та полосчатої форми саден на спині, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, при чому садна полосчатої форми утворилися за механізмом тертя-ковзання, а точкові садна від контактної дії з тупими твердими предметами, що мають обмежену впливаючу поверхню. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В апеляційних скаргах:

Потерпілий ОСОБА_9 просить вирок скасувати та ухвалити свій вирок.
Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 125 КК України у виді 1 року виправних робіт та задовольнити цивільний позов в повному обсязі.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає тяжкості кримінального проступку та особі обвинуваченого.
Так обвинувачений переховувався від слідства та суду у зв`язку з чим був оголошений у розшук.
Таким чином обвинувачений затягував розслідування та розгляд провадження.
Крім того, він чинив психологічний тиск на потерпілого та його сім`ю.
Також, обвинувачений в суді різними способами перекручував факти та намагався уникнути відповідальності.
Автор апеляційної скарги також не погоджується із висновками суду в частині цивільного позову, вважаючи, що його розмір як в частині матеріальної так і моральної шкоди доведений в повному обсязі та підтверджується належними доказами наданими до суду.
Прокурор у кримінальному провадженні, змінивши доводи та вимоги апеляційної скарги просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.
Ухвалити свій вирок, яким звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку зі сплином строків давності, передбачених ст. 49 КК України.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок скасувати і закрити кримінальне провадження.

Зазначає, що вирок ухвалено з порушенням норм процесуального закону, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінал провадження, мала місце неповнота судового розгляду.

Зокрема вказує, що судом були проігноровані його клопотання про про проведення органами досудового розслідування слідчого експерименту на місті події з моєю участю (в порядку ч. З ст. 333 КГІК України), про призначення додаткової судово-медичної експертизи за результатами слідчого експерименту, та про витребування з матеріалів кримінального провадження документів.

З названих клопотань було задоволено лише клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи, а інші взагалі не було розглянуто судом.

Невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вироку суду зазначено, що я нібито наніс потерпілому ОСОБА_9 декілька ударів в ділянку грудної клітини", коли потерпілий іце стояв, далі нібито "наніс потерпілому два удари кулаком в ділянку грудної клітини, правим коліном в ділянку правого стегна та ногою наніс удар по передній частині голені правої ноги потерпілого". Однак ці висновки суду не підтверджуються об`єктивними даними судово-медичних експертиз.

Тобто від більшості ударів, які я нібито наносив потерпілому, не виявлено тілесних ушкоджень і таким чином не має об`єктивного підтвердження цьому, в такому випадку висновки суду мають характер припущення, що недопустимо для обвинувачення.

У Вироку суд вказує, що "судово-медичним експертом встановлено, що садна полощатої форми утворилися за механізмом тертя-ковзання, що відповідає показанням потерпілого і його матері ОСОБА_10 .

Спричинення цих ушкоджень обумовлене діями ОСОБА_8 , який не міг не розуміти, що захищаючись від його нападу, при падінні і потім лежачі на підлозі заголеною спиною потерпілий мав отримати садна. Однак, ОСОБА_8 байдуже відносився до настання зазначених ушкоджень".

Тобто суд прийшов до висновку, що полосчатої форми садна на спині потерпілого утворилися внаслідок дій обвинуваченого.

Однак такий висновок суду не відповідає матеріалам справи.

Під час допиту в суді 12.11.2019 р. потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_8 можливо спіткнувся і впав на нього, внаслідок чого впав і потерпілий.

Це відображено в журнал судового засідання від 12.11.2019 р. (а.с. 91).

Мати потерпілого ОСОБА_10 під час допиту в судовому засіданні 26.02.2020 р. також вказує, що я впав на її сина. Це відображено в журнал судового засідання від 26.02.2020 р. (а.с. 143-148).

Тобто навіть згідно цих показань потерпілого та його матері вбачається, що в ОСОБА_8 був відсутній умисел на спричинення тілесних ушкоджень на спині потерпілого, оскільки відповідно їх свідчень він впав на потерпілого, внаслідок чого впав і він, тобто все це мало випадковий характер.

Таким чином, якщо сам потерпілий допускає, що я міг просто спіткнутися і впасти на нього, то висновки про навмисний характер дій ОСОБА_8 не відповідають матеріалам справи, мають характер припущення, свідчать про необ`єктивність суду і обвинувальний уклін.

Показання потерпілого ОСОБА_9 та його матері ОСОБА_10 суперечать один одному, їх показанням, даним ними під час слідчих експериментів, висновкам судово-медичної експертизи та мають інші неузгодженості, зокрема:

Під час допиту в суді потерпілий зазначав, що його мати прибігла, коли він вже лежав на підлозі.

Сам автор апеляційної скарги зазначає, що також побачив мати потерпілого лише коли останній впав, до цього моменту він її не бачив

Свідок ОСОБА_10 стверджує, що була присутня з самого початку конфлікту

При цьому вона не змогла згадати подробиці подій, але заявила, що не бачила, як саме ОСОБА_8 нібито сидів на її сині, а чи бив він її сина по спині вона не пам`ятає, не змогла відповісти на інші уточнюючи запитання захисника.

Також вказує, що покази ОСОБА_9 під час слідчого експерименту не відповідають його показам в суді щодо механізму нанесення йому тілесних ушкоджень.

Тобто потерпілий ОСОБА_9 та його мати ОСОБА_10 давали суперечливі свідчення, які не узгоджуються з іншими доказами у справі, і тому їх свідчення не можуть бути покладені в основу обвинувачення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , пояснила, що бачила потерпілого в той день і тілесних ушкоджень в нього не було.

Суд, хоча і послався на показання ОСОБА_11 у вироку, але не прийняв їх до уваги.

Таким чином вбачається, що суд у вироку посилається на суперечливі докази, а висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Також автор апеляційної скарги

Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судом до матеріалів судового провадження було долучено докази з порушенням вимог ч.ч. 11, 12 ст. 290 КПК України.

Так, 18.02.2020 р. потерпілий ОСОБА_9 подав до суду письмове клопотання, до якого, зокрема, додав копію його клопотання до КЗОЗ "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" від 04.12.2019 р.. копію листа голови комісії з припинення КЗОЗ "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" від 19.12.2019 №01-1663/к, копію карти виїзду швидкої медичної допомоги № 2982.

Доказів відкриття цих документів стороні захисту не надано

Згодом суд послався у Вироку на лист голови комісії з припинення КЗОЗ "Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" від 19.12.2019 №0М663/к. який був долучений з порушенням закону.

Також автор апеляційної скарги вказує, що йому не було роз`яснено право на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Тому він був позбавлений можливості скористатися таким правом.

18 травня 2021 року до Харківського апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрити щодо нього кримінальне провадження.

В обґрунтування даної вимоги зазначає, що кримінальний проступок у якому він обвинувачується мав місце 07.08.2020 року, а відтак сплинули строки, передбачені ст.. 49 КК України.

Також зазначає, що обставини, що зупиняють або переривають перебіг давності, відсутні.

Зокрема,12.02.2019 року слідчим суддею Дзержинського районного суду прийнято ухвалу у справі № 638/11760/18 про відмову в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки слідчий суддя знайшов непереконливими доводи слідчого про ухилення ОСОБА_8 від слідства, про що прямо зазначив в своїй ухвалі.

Крім того, згідно відповіді на адвокатський запит Управління інформаційно- аналітичної підтримки ГУ НП в Харківській області від 27.02.2019 р. № 17аз/119-27/02/- 2019 згідно якого облікові документи для оголошення в розшук ОСОБА_8 до УІАП ГУ НП в Харківській області не надходили.

Заслухавши доповідь судді думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурор у кримінальному провадженні, не заперечував проти клопотання строни захисту про закриття кримінального провадження та заперечував проти апеляційної скарги потерпілого, обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої клопотання, частково підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечували проти апеляційної скарги потерпілого.

Потерпілий ОСОБА_9 підтримав свою апеляційну скаргу, заперечував проти апеляційної скарги прокурора та клопотання сторони захисту про закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Апеляційним судом роз`яснено ОСОБА_8 , підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, а також право на розгляд поданих апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на першочерговості розгляду його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Виходячи з положень закріплених у ч.4 ст.286 КПК України -суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що злочин, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, за який засуджено ОСОБА_8 вчинено ним 07 серпня 2018 року.

Санкція ч.1 ст. 125 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Тобто відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;.

Таким чином, наразі сплинув дворічний строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України.

Відтак колегія суддів вважає за необхідне звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до вимог ст.49 КК України, що відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.284 КПК України, яка вказує, що кримінальне провадження закривається судом - у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.1 ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Разом з тим потерпілому ОСОБА_9 належить роз`яснити, що закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не позбавляє його права на звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням (проступком) у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. п.1ч.2 ст.284;404;405;417;418;419 КПК України, ст.. 49 КК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року відносно ОСОБА_8 - скасувати.
Закрити кримінальне провадження, звільнивши ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України, у зв`язку зі сплином строків давності що не позбавляє потерпілого ОСОБА_9 права звернутись до суду першої інстанції із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (проступком) в порядку цивільного судочинства.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді