Дата документу 08.02.2021 Справа № 314/380/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/380/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/353/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП (№20)»
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 8 лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2020 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
засудженого вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.03.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 752 КК України, в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 24.02.2015 по 17.08.2015, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання вважається таким, що не має стягнень, за сумлінну поведінку та ставлення до праці має три заохочення, працевикористовується днювальним відділення СПС, з 05.08.2014 залучається до робіт з благоустрою колонії без оплати праці, а також до поліпшення житлово-побутових умов засуджених згідно ст. 118 КВК України, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи, на профілактичному обліку не перебуває, та посилаючись на відсутність позову за вироком, прийшов до висновку про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження. Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції недостатньо досліджені наявні в матеріалах провадження відомості, які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , внаслідок чого прийнято необґрунтоване рішення про можливість застосування до нього положень ст. 81 КК України

Вказує, що в порушення вимог ст. 81 КК України, судом не враховано, що ОСОБА_7 відбуває покарання у місцях позбавлення волі з 04.09.2015. За цей час мав 24 стягнення, у тому числі поміщення до ДІЗО, за порушення режиму відбування покарання, що свідчить про відсутність обов`язкової, для застосування ст. 81 КК України, умови - сумлінної поведінки упродовж всього строку відбування покарання. За цей період мав лише 3 заохочення, останнє безпосередньо перед розглядом судом провадження -07.10.2020 року.

Крім того, судом не враховано що ОСОБА_7 впродовж останніх двох років не працював на виробництві установи, що свідчить про відсутність сумлінного ставлення до праці.

Також судом не враховано, що засуджений ОСОБА_7 участі у виховних заходах, які організовуються в установі виконання покарань та роботі самодіяльних організацій, не приймає.

Також звертає увагу на те, що комісією ДУ «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 81, 82 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Захисник у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою прокурора. Просив ухвалу суду залишити без змін.
Засуджений у судовому засіданні висловив заперечення вимогам та доводам апеляційної скарги прокурора, вказавши про те, що він працює.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року за ч. 3 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Між тим, звільняючи засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року, місцевий суд не в повній мірі дотримався вищенаведених норм.

На думку колегії суддів, районний суд належним чином не врахував, що обов`язковими умовами для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Згідно матеріалів провадження, за час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, поряд із одним заохоченням, яке отримав безпосередньо перед настанням пільги передбаченої ст. 81 КК України 07.10.2020 року, наявний факт багаторазового притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено стягнення 24 рази. При цьому останнього було неодноразово поміщено до ДІЗО і останнє стягнення було в 2020 році (а.п. 55).

Звертаючись до доводів прокурора щодо відсутності бездоганної поведінки засудженого, чисельні притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності свідчать про їх обґрунтованість.

При цьому, накладені стягнення хоча і погашені, між тим з негативного боку характеризують ОСОБА_7 і не дозволяють зробити висновок щодо сумлінності та бездоганної поведінки останнього.

Стосовно наявності у засудженого заохочень, то слід відмітити, що заохочення отриманні ОСОБА_7 незадовго до звернення із відповідним клопотанням до суду та не засвідчують усталеної позитивної поведінки впродовж усього строку відбуття покарання.

Крім того, за час відбування покарання засуджений згідно довідки про працевлаштованість ОСОБА_7 в установі виконання покарань за 2019 -2020 роки взагалі не працював (а.п. 58).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Аргументи сторони захисту при апеляційному розгляді щодо працевлаштованості ОСОБА_7 в установі виконання покарань спростовується вищевказаною довідкою.

Таким чином, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення, що вказує на формальний характер розгляду місцевим судом питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

На переконання колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання, що не вбачається в поведінці ОСОБА_7 .

Колегія суддів, приймаючи до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_7 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що становить 24 рази, свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, приходить до висновку про неможливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 .

Одночасно колегія судів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви засудженого, оскільки поряд з наявністю як позитивних відомостей так і негативних щодо особи засудженого зазначених у характеристиці, встановлено, що ОСОБА_7 у виховних заходах, які організовуються в установі виконання покарань та роботі самодіяльних організацій не приймає, а також не прагне до вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.

Одночасно апеляційна інстанція звертає увагу, що рішеннями комісії державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні до засудженого заохочувальних норм, зокрема і у виді умовно-дострокового звільнення, оскільки останній не став на шлях виправлення.

Отже, як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні, вагомі та переконливі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання став на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України ухвалу суду скасувати і відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.407 КПК України постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 жовтня 2020 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.05.2015 року за ч. 3 ст. 289 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4