ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1303/21 Справа № 208/3803/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000699 за апеляційними скаргами прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий, останній раз:
- 24.05.2017 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.309, ч.1 ст.71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.04.2016 року по 24.06.2017 року. Звільнився 05.07.2017 року по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в с. Воєводівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий, останній раз:
- 04.07.2013 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років 4 місяців 1 дня позбавлення волі. Звільнився по відбуттю строку покарання,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених, та ухвалити новий вирок, яким: - ОСОБА_8 визнати винним за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; - ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; в іншій частині вирок залишити без змін.
Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченим недостатньо врахував особи винних, а також характер суспільної небезпеки правопорушення.
Також, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий до реальної міри покарання, однак на шлях виправлення не став, оскільки будучи звільненим 05.07.2017 року, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, скоїв замах на тяжкий злочин.
Крім того, судом не враховано, що обвинувачений ОСОБА_9 був раніше судимий до реальної міри покарання за аналогічний тяжкий злочин, однак на шлях виправлення не став, оскільки будучи звільненим 04.07.2013 року, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, скоїв замах на тяжкий злочин.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження в частині призначеного покарання, та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вхід на приватну територію не є проникненням в розумінні ч.3 ст.185 КК України, оскільки вказана стаття передбачає проникнення до будинку, з чим він не погоджується, адже вказаного кримінального правопорушення він не вчиняв.
Вказує на те, що коли він зустрів ОСОБА_8 , то не знав, що він вчинив якесь кримінальне правопорушення, оскільки з його слів, то були його речі, а тому ніякої змови між ними не було.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не було взято до уваги його покази та покази свідків.
Також зазначає, що судом не були досліджені речові докази, які підтверджують їх невинуватість в тому об`ємі, в якому їм інкримінують та кваліфікують обвинувачення.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просить вирок суду змінити, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та перекваліфікувати дії ОСОБА_8 і ОСОБА_9 з ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України на ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, та призначити їм покарання в межах санкції ч.2 ст.185 КК України не пов`язане з позбавленням волі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 свою вину визнали частково, та стверджували, що умисел на заволодіння чужим майном у них з`явився, коли перебували на території домоволодіння, тобто після того, як зайшли у двір. До будинку не проникали. Визнали себе винуватими у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України.
Зазначає, що стороною обвинувачення не надано доказів того, що: - 26.04.2018 року близько 12.00 години у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний протиправний злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки будь-якого майна, що має матеріальну цінність, поєднаної із проникненням до житла, а саме будинку АДРЕСА_3 ; - ОСОБА_8 , маючи при собі два металевих зубила, підійшов до одного із вікон вказаного будинку та за допомогою вказаних предметів зламав дерев`яну раму на вікні, після чого незаконно проник до приміщення вказаного будинку з метою викрадення будь-якого майна, яке має матеріальну цінність та може знаходитись у вказаному житлі; - ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , незаконно проникнувши до приміщення зазначеного приватного будинку, викрав майно, що належить ОСОБА_10 .
Вказує на те, що відсутність відбитків пальців рук обвинувачених в будинку, а, також те, що вони дізнались, які саме речі знаходяться у викрадених трьох сумках, тільки після їх затримання, свідчать про те, що вони не проникали до будинку та не викрадали ці речі з будинку.
Таким чином, в діях обвинувачених відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, оскільки при судовому розгляді кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, не були підтверджені.
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року: - ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; - ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 26.04.2018 року, близько 12.00 години (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували поблизу будинку АДРЕСА_3 . В цей час у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник спільний протиправний злочинний умисел, спрямований на вчинення крадіжки будь-якого майна, що має матеріальну цінність, поєднаної із проникненням до житла - приміщення приватного будинку АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_10 .
Реалізовуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на викрадення будь-якого майна, яке має матеріальну цінність, поєднане із проникненням до вказаного житла, 26.04.2018 року, близько о 12.00 години (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, із корисливого мотиву, переслідуючи корисливу мету, підійшли до будинку АДРЕСА_3 . Так, спираючись на підтримку одне одного, ОСОБА_8 , маючи при собі два металевих зубила, підійшов до одного із вікон вказаного будинку та за допомогою вказаних предметів зламав дерев`яну раму на вікні, після чого ОСОБА_8 через нього незаконно проник до приміщення вказаного будинку з метою викрадення будь-якого майна, яке має матеріальну цінність та може знаходитись у вказаному житлі. В цей час ОСОБА_9 залишався стояти біля вікна, очікуючи на передачу викрадених ОСОБА_8 речей, а також спостерігаючи за навколишньою ситуацією.
Продовжуючи реалізацію свого спільного протиправного злочинного умислу, спрямованого на вчинення крадіжки майна, поєднаної із проникненням до вказаного житла, ОСОБА_11 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , діючи умисно, таємно, із корисливого мотиву, переслідуючи корисливу мету, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що здійснює безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника; незаконно проникнувши до приміщення приватного будинку АДРЕСА_3 , 26.04.2018 року, близько о 12.00 години (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) викрав різне майно, що належить ОСОБА_10 , на загальну суму 9218,05 грн.
Проте ОСОБА_8 та ОСОБА_11 удвох виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки з викраденим на місці вчинення кримінального правопорушення були зупинені громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Таким чином, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 своїми протиправними діями намагався завдати потерпілій ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 9218,05 грн.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинувачених та їх захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.

Доводи обвинувачених та захисника щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено фактичні обставини кримінального провадження на підставі досліджених та належно оцінених судом першої інстанції доказів.

Вина обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується наведеними у вироку доказами, а саме:

- показами обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які в судовому засіданні не заперечували факту викрадення речей потерпілої ОСОБА_10 26.04.2018 року;

- показами потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні повідомила про відомі їй обставини викрадення належного їй майна з будинку, де вона мешкає.
Покази ОСОБА_10 підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.04.2018 року (а.п. 9 т.2);
- показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні повідомили щодо обставин затримання двох чоловіків, які виходили з двору потерпілої з сумками, в квітні 2018 року.
Покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтверджуються протоколами пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2018 року, згідно із якими свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, яких вони 26.04.2018 року близько 12.30 годин затримали біля проїжджої частини на розі будинку АДРЕСА_3 з червоними сумками та синьою сумкою (а.п.68-72, 73-77, 78-82, 83-87 т.2);
Також вина обвинувачених підтверджується письмовими доказами, а саме:

- протоколом огляду місця події від 26.04.2018 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано огляд житлового будинку АДРЕСА_3 (а.п. 11-33 т.2);
- протоколом огляду місця події від 26.04.2018 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано огляд ділянки місцевості по АДРЕСА_3 (а.п.34- 46 т.2);
- протоколами проведення слідчого експерименту від 05.05.2018 року за участю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 та фототаблицями до них, відповідно до яких обвинувачені надали пояснення по обставинам заволодіння 26.04.2018 року майном потерпілої з будинку АДРЕСА_3 (а.п. 159-163, 164-171 т.2);
- протоколом огляду предмету від 05.06.2018 року та фототаблицею до нього, згідно із яким потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що всі оглянуті предмети та речі, які були вилучені у затриманих осіб 26.04.29018 року, належать їй (а.п. 23-25 т.3);
- протоколом огляду від 07.06.2018 року, яким зафіксовано огляд грошових коштів, які були вилучені при огляді місця події по АДРЕСА_3 , всього на загальну суму 415,79 грн та купюра 2 долари США № В 06595169 А 2003 року випуску (а.п. 28 т.3).
Підстав для того, щоб вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Колегія суддів вважає, що покази обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в частині викрадення речей ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 узгоджуються між собою, та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому обґрунтовано покладені в основу вироку суду.
Так, з показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , наданих ними в судовому засіданні вбачається, що в квітні 2018 року вони на автомобілі проїжджали мимо будинку потерпілої, де побачили як з двору через хвіртку виходять двоє чоловіків з сумками та гіроскутером, яких вони затримали, зазначене підтверджується протоколами пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2018 року, згідно яких свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як осіб, яких вони 26.04.2018 року близько 12.30 годин затримали біля проїжджої частини на розі будинку АДРЕСА_3 з червоними сумками та синьою сумкою.
Також потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомила, 26.04.2018 року близько 12.30 годин їй подзвонили знайомі, які повідомили, що з її домоволодіння вийшли двоє чоловіків з сумками, вони їх затримали, викликали поліцію. Коли вона приїхала до будинку, то побачила, що в будинку виламане вікно, через яке проникли до дитячої кімнати та викрали майно, яке зазначено в обвинувальному акті.
Вказані покази потерпілої узгоджуються з показами свідків, та підтверджуються протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.04.2018 року.
Доводи обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисника про те, що обвинувачені до будинку потерпілої ОСОБА_10 не проникали, викрали речі потерпілої з двору, при цьому попередньої змови у них на це не було є безпідставними, оскільки спростовуються протоколами проведення слідчого експерименту від 05.05.2018 року за участю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , відповідно до яких обвинувачені показали, що 26.04.2018 року вони зайшли у двір АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 зубилом підковирнув дерев`яну раму та через вікно проник до будинку, при цьому під час слідчого експерименту ОСОБА_8 показував місце знаходження речей, які ним були викрадені.
Окрім того, за показами обвинуваченого ОСОБА_9 , наданих ним під час слідчого експерименту, коли ОСОБА_8 підковирнув дерев`яну раму, скло у вікні випало, рама відчинилася, він придержав її, потім ОСОБА_8 заліз в середину будинку, а він вийшов за ворота та чекав там. Приблизно через 15 хвилин ОСОБА_8 вийшов через вікно на вулицю з трьома сумками, які вони взяли з собою. Також ОСОБА_9 показав на вікно, через яке в будинок проникав ОСОБА_8 .
Покази надані обвинуваченими під час слідчого експерименту, узгоджуються з протоколом огляду місця події від 26.04.2018 року та фототаблицею до нього, відповідно до якого обстановка житлового будинку АДРЕСА_3 порушена, розкидані речі та зафіксовано пошкодження вікна, а також протоколом огляду місця події від 26.04.2018 року та фототаблицею до нього, в якому зафіксовано огляд ділянки місцевості по АДРЕСА_3 , проїжджої частини на розі біля будинку та перелік вилучених у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 речей, які за поясненням обвинувачених вони викрали з буд. АДРЕСА_3 (а.п.40 т.2).
Окрім того, той факт, що обвинувачений ОСОБА_9 не перешкоджав ОСОБА_8 у проникненні до будинку потерпілої, а, навпаки, вчиняв дії, які допомагали ОСОБА_8 потрапити до вказаного будинку, а саме придержував раму, яку обвинувачений ОСОБА_8 зубилом підковирнув, після чого з майном потерпілої вдвох вийшли з двору, свідчать про спільні та узгоджені дії обвинувачених та про наявність у них попередньої змови між собою на вчинення крадіжки з проникненням до житла.
Також слід зазначити, що вказані слідчі експерименти було проведено за участю обвинувачених та захисника ОСОБА_7 , які були ознайомленні з протоколами проведення слідчого експерименту від 05.05.2018 року, однак жодних зауважень чи доповнень до вказаних протоколів від них не надійшло (а.п.162,167 т.2).
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано віднісся критично до показів обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , наданих ними в судовому засіданні щодо викрадення майна потерпілої не з будинку, а з двору, оскільки слідчі експерименти за участю обвинувачених, та протоколи огляду місця події спростовують надані ними покази в суді першої інстанції.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що судом не було досліджено речові докази не можуть бути взяті до уваги, оскільки матеріали провадження не містять клопотань сторони захисту про дослідження в судовому засіданні таких доказів, та вказані обставини не вказують на неповноту судового розгляду, оскільки вина обвинувачених підтверджується сукупністю доказів.
При цьому, відповідно до матеріалів провадження, судом першої інстанції було досліджено протокол огляду предмету від 05.06.2018 року, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала належні їй речі, які були вилучені у обвинувачених 26.04.29018 року, та які в подальшому були визнанні речовими доказами.
Твердження захисника щодо відсутності відбитків пальців рук обвинувачених в будинку колегія суддів вважає необгрунтованим, оскільки воно не спростовує висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, оскільки матеріали кримінального провадження містять достатню кількість доказів на підтвердження їх вини.
Таким чином, докази винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку з чим, апеляційні скарги обвинувачених та їх захисника задоволенню не підлягають.
Що стосується призначеного обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, врахована ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особи обвинувачених, а саме, що: - ОСОБА_8 має неповнолітню доньку 2002 року народження, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, скарг за місцем проживання відносно нього не надходило; - ОСОБА_9 має двох неповнолітніх дітей, 2007 та 2016 років народження, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, скарг за місцем проживання відносно нього не надходило; обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено; обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - рецидив злочину.

Доводи прокурора про те, що обвинувачені раніше судимі та вчинили інкриміноване їм кримінальне правопорушення маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість є безпідставними, оскільки судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання, зазначене було враховано шляхом встановлення ОСОБА_8 обставини, що обтяжує покарання - рецидиву злочину, а ОСОБА_9 кваліфікуючої ознаки - повторно.
При цьому за попередніми судимостями обвинувачені повністю відбули призначене їм покарання, визнані винними у закінченому замаху на таємне викрадення майна, а тому призначене їм реальне покарання у виді позбавлення волі є достатнім для їх виправлення.
Таким чином, вимога прокурора щодо призначення більш суворого покарання, про що просить прокурор, не свідчить про те, що призначене покарання є явно несправедливим, оскільки судом фактично враховані всі обставини при призначенні покарання.
Вимоги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо призначення йому покарання із застосуванням ст.75 КК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки обставин, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення обвинуваченим, не наведено, а тому підстави для застосування більш м`якого покарання відсутні.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та прокурора щодо пом`якшення або призначення більш суворого покарання обвинуваченим не підлягають задоволенню.
У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки кожному окремо.
Отже, з урахуванням викладеного, призначене обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для їх виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційних скарг прокурора та обвинуваченого ОСОБА_9 , вважаючи доводи останніх не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року залишити без задоволення.
Вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може б ути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченими, які тримаються під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4