Справа № 645/7377/19
Провадження № 1-кп/645/357/21
В И Р О К
29 березня 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:
-11.07.2014 року Московським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України до 200 годин громадських робіт;
-14.11.2014 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 13.06.2016 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 190, ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 червня 2018 року умовно-достроково звільненого від відбування покарання на невідбуту частину строком 1 рік 2 місяці 10 днів;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, -
ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не погашена в установленому законом порядку, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.
Так, ОСОБА_4 06.10.2019 року, приблизно о 18:00 годині, точного часу судом не встановлено, попередньо не домовляючись, зустрівся із своїм раніше знайомим потерпілим ОСОБА_5 , на зупинці громадського транспорту на території ТЦ «Барабашово», який розташований на вул. Амурській у м. Харкові.
В ході бесіди потерпілий ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_4 поїхати до нього додому за адресою: АДРЕСА_2 , де продовжити спілкування, та вжити алкогольні напої. На пропозицію ОСОБА_5 ОСОБА_4 погодився, після чого вони поїхали додому до потерпілого ОСОБА_5 за вищезазначеною адресою.
Приблизно о 01:00 год. 07.10.2019 року ОСОБА_4 , знаходячись в квартирі потерпілого ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив мобільний телефон «HONOR 7А», який належав потерпілому ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний намір на заволодіння зазначеним майном шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, діючи умисно, повторно, ОСОБА_4 скориставшись довірливими відносинами з ОСОБА_5 , під приводом здійснення дзвінка попрохав останнього надати йому мобільний телефон «HONOR 7А». Потерпілий ОСОБА_5 не усвідомлюючи злочинного наміру ОСОБА_4 , передав останньому свій мобільний телефон.
ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, усвідомлюючи протиправність своїх дій, під приводом необхідності зустріти свою цивільну дружину ОСОБА_6 вийшов із квартири ОСОБА_5 при цьому запевнивши останнього у тому, що він зустріне ОСОБА_6 і вони разом повернуться до ОСОБА_5 і він віддасть йому його мобільний телефон «HONOR 7А», який ОСОБА_4 тримав у себе в руках.
Заволодівши таким чином мобільним телефоном «HONOR 7А», вартість якого згідно судово-товарознавчої експертизи від 06.11.2019 р. № 6/2700СЕ-19 становить 1383 грн., ОСОБА_4 вийшов із квартири ОСОБА_5 , та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись мобільним телефон «HONOR 7А» на власний розсуд.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальні збитки на суму 1383 грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, не оспорював фактичні обставини справи та докази, викладені в обвинувальному акті. Пояснив про обставини скоєння злочину, як викладено вище.
Враховуючи те, що ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду, у тому числі потерпілий, який надав до суду заяву, не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає доведеною.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше неодноразово судимий, розлучений, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» не звертався.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується вимогами ст. 65 КК України, а саме: враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину, особу винного, обставина, визнана судом такою, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене.
Згідно представлених до суду даних відносно ОСОБА_4 ухвалено вирок Московським районним судом м. Харкова від 15.02.2021 р. Однак, при призначенні покарання, суд не враховує вирок Московського районного суду м. Харкова від 15.02.2021 р., ухвалений у відношенні ОСОБА_4 за вчинення злочинів передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України, оскільки вирок не набрав законної сили та на теперішній перебуває на розгляді в Харківському апеляційному суді.
За положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.
Таким чином, до того моменту, коли обвинувальний вирок суду набере законної сили, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, а тому відповідні державні органи повинні поводитися з нею як невинуватою особою. Це, зокрема, означає, що суди не мають права призначати покарання за сукупністю злочинів при наявності попереднього вироку, який не набрав законної сили. Такі висновки відповідають практиці Європейського суду з прав людини у рішенні в справі «Аллене де Рібемон проти Франції».
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про розгляд кримінальної справи відносно ОСОБА_4 в даному судовому засіданні на підставі даних, які містяться в матеріалах справи.
Наявність відносно ОСОБА_4 іншого вироку, що не набрав законної сили, не є перешкодою для винесення вироку по справі, що розглядається, враховуючи п.11 ч.1 ст. 537 КПК України, якою передбачена можливість суду під час виконання вироків вирішувати питання про застосування покарання за наявністю кількох вироків.
13 листопада 2019 року, до початку судового розгляду, потерпілим подано цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, в якому потерпілий ОСОБА_5 просив стягнути з ОСОБА_4 майнову шкоду у розмірі 1383 грн.
В подальшому потерпілий ОСОБА_5 подав заяву від 11 січня 2021 року, в якій зазначив, що цивільний позов не підтримує.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Зазначену вище заяву потерпілого суд вважає відмовою від позову. Підстав не прийняття відмови потерпілого від позову судом не встановлено.
Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 не обирався. Проте останній перебуває під вартою у Харківському слідчому ізоляторі з 27.12.2019 року та рахується за Харківськім апеляційним судом.
Судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.
Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі Харківського науково дослідного експертно криміналістичного центру судові витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 6/2700СЕ-19 від 06.11.2019 р. у сумі 429 грн. 00 коп.
Прийняти відмову потерпілого ОСОБА_5 від цивільного позову та закрити провадження у справі в частині цивільного позову на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 29.03.2021 року.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1