Провадження №: 1-кс/755/3062/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення інспектора відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 04.11.2020 про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 за № 0000845, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, установив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, про скасування постанови дізнавача від 04.11.2020 про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на його переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

І.І. Скарга умотивована ураховуючи письмові доводи її автора у т.ч. тим, що в постанові зазначено, що кримінальне провадження закрите у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального проступку.
В той же час, обставинами які перевірялись відповідно до поданої заяви та відповідно розслідувались під час досудового слідства у кримінальному провадженні ЄДРПОУ №0000845 є викрадення належного автору скарги майна, а саме: паспорта громадянина України, мобільного телефону марки Блек Шарк, смарт годинника Самсунг Гелексі та грошових коштів у сумі 12000 грн., а також банківських карток Приват Банку з якими були зроблені шахрайські дії (фінансові операції без моєї згоди - групою осіб) - оплати частинами на загальну суму 24 000 грн. (в постанові ця інформація відсутня), що в свою чергу кваліфікується як крадіжка та утворює склад кримінального правопорушення передбаченого ст. 185 Кримінального кодексу України.
При цьому, ОСОБА_3 в скарзі зауважує, що потрібно враховувати, що сам факт вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами та обставинами, які автору скарги довелось встановити самостійно: 1. відео з банкомату невідомої особи, що знімала кошти з банківських карток; 2. персональні данні групи осіб що скоїли крадіжку ОСОБА_5 1971 року народження, раніше судима за шахрайство, крадіжки, розбій вчинений групою осіб, ОСОБА_6 1995 року народження, судима двічі за крадіжки та за розбій вчинений групою осіб та цю інформацію булу передано автором скарги інспектору ОСОБА_7 10.09.2021року.
Зауважується у скарзі і те, що її автор самостійно установив, що 26.01.2021 року 14.28 - вкрадений телефон (який є викраденим та з якого робили шахрайські дії з банківськими картками Приват Банку) ІМЕІ: 1: НОМЕР_1 з`являється в мережі з контактним номером НОМЕР_2 - ім`я користувача ОСОБА_8 , локація - Вінницька область, Могилів Подільський район с. Ярошів, та цю інформацію було доведено до відома дізнавача 03.03.2021 року.
З акцентовано увагу у скарзі і на те, що даний мобільний номер НОМЕР_2 можливо був перевипущений і ним користувався ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , локація м. Яготин.
Таким чином, автор скарги вказує, що особа яка проводила досудове слідство в межах кримінального провадження мала б встановити осіб які вчинили вищезазначений злочин, однак, не дивлячись на наявність (доказів персональні данні осіб що скоїли крадіжку, відео невідомої особи що знімала кошти з банківських карток та робила шахрайські дії з ними, номер мобільного телефону та персональні данні осіб, що користуються моїм мобільним телефоном, що був викрадений) наведені особи не були встановлені, а кримінальне провадження передчасно та безпідставно та закрите.
У той час, як загальна сума фінансових збитків складає: 12000 гри - готівка, шахрайські дії з картками Приват Банку знято з банкомату 3000 грн, створено покупки частинами на 24000 грн, годинник 5000 грн, мобільний телефон 14000 грн.

І.ІІ. Також ОСОБА_3 вказує, що копію постанови від 04.11.2020 отримав тільки 07.07.2021, відповідно уважає, що ним дотриманий строк звернення до суду визначений ст. 304 КПК.

ІІ. Позиція сторін

ОСОБА_10 в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд скарги у її відсутність на підставі викладених нею аргументів в мотивувальній частині звернення.

ІІ.ІІ. Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва та дізнавач Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві в судове засідання не прибули, будучи повідомленими про нього у порядку регламентовану ст. 135 КПК.

ІІ.IІІ. Cлідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, та ураховуючи отримання судом самих матеріалів закритого кримінального провадження, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін (автора скарги та слідчого).

ІІІ. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі установлених фактичних обставин та наведених сторонами аргументів

ІІІ.І. Щодо питання подання скарги уповноваженою та те особою

Відповідно до ст. 303 КПК на досудовому розслідувані може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
В цій справі установлено, що заяву про злочин подавав автор скарги.
Тим самим, є дійсним факт, що дану скаргу подано уповноваженою на те особою у розумінні ч. 1 ст. 303 КПК.

ІІІ.ІІ. Щодо питання подання скарги до належного суду

ККС ВС в ухвалі від 28.01.2020 у справі № 263/19/20 указав, що відповідно до ч. 1 ст. 38 КПК України органами досудового розслідування, тобто органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство є, зокрема слідчі підрозділи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду. Їх розгляд має здійснюватись з урахуванням вимог ст. 33 та ст. 34 КПК України щодо територіальної та інстанційної підсудності.

Виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Дніпровське УП ГУ НП в м. Києві знаходиться у межах Дніпровського району мітса Києва, відповідно дана скрага підсудна для розгляду слідчим суддею цього місцевого суду.

ІІІ.ІІІ. Щодо питання строків

Згідно ч. 1 ст. 304 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Автор скарги отримав постанову 04.11.20 07.07.2021.

Скаргу подано до суду 16.07.2021.

З огляду на, що переконання слідчого судді указаний строк звернення є дотриманим.

ІІІ.ІV. Щодо скарги по суті

Правова природа виду оскарження постанови про закриття кримінального провадження передбачає необхідність перевірки не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття (див. позицію ВССУ відображену у розділі 3 листа від 12 січня 2017 року № 9-49/0/4-17 «Узагальнення про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», та яка ураховується судом з огляду на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Здійснивши саме такого роду перевірку щодо питання відповідності оскаржуваного рішення не лише дотримання процесуального порядку закриття кримінального провадження посадовими особами органів досудового розслідування, а й підстав його закриття слідчий суддя дійшов висновку щодо необхідності його скасуванню в ключі такого.

ІІІ.ІV.І. Органом досудового розслідування у постанові про закриття кримінального провадження укаазвно, що було проведено заходи на встановлення свідків і очевидців, перевірялися місця збуту краденого, але винуватих осіб встановити не вдалося, і все.
Зважаючи на вище викладене, слідство дійшло загального висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

ІІІ.ІV.ІІ. Щодо питання дотримання процесуального порядку у рамках кримінального провадження під проведення досудового розслідування

Судом установлено, що дізнавач прийняв рішення про закриття провадження у формі постанови, тобто закрив його реалізуючи повноваження, передбачені ч. 4 ст. 284 КПК України.

ІІІ.ІV.ІІ. Щодо питання дійсності та обґрунтованості підстав, якими обумовлено таке закриття провадження

Для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) слідству слід встановити: 1) наявність діяння, вчиненого особою; 2) наявність доказів, за яких можна встановити факт відсутності у діянні хоча б одного елемента складу злочину - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони.

Органом досудового розслідування в постанові про закриття кримінального провадження за ст. 185 КК не ураховано факту того, що відповідно до пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.
Відповідно слідство мало б шляхом допиту заявника та аналізу наданих ним даних у т.ч. відеозаписів, інформації про місце знаходження його телеофну в цей час, перевірити шляхом проведення відповідних слідчих дій.
Слушним був би і допит осіб, на яких прямо указує автор скарги, як на осіб котрі учинили кримінальне правопорушення у відношенні нього.

Як наслідок, слідчий суддя відмічає, що частиною 2 статті 9 КПК визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.

Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи.

А тому, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

В рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведення можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).

При оцінці того, чи дотриманні вказані стандарти слід виходити з того, що ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У цьому випадку, приймаючи рішення про закриття кримінального провадження слідством не було ураховано вказаного та при тих фактичних даних, які автор скарги указав в ній у т.ч. щодо того, що фактично він самостійно в цей час установив, де знаходиться його мобільний телефон та у кого, дізнавач допустив такий недолікрозслідування, котрий створює небезпеку недотримання стандарту ефективного офіційного розслідування, що є неприйнятним.
Висловлені у постанові доводи дізнавача не можливо, у цей період, сприйняти, як такі, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту з наведених вище передумов.

Також, вказане в своїй сукупності свідчить про те, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Адже, у справі «Сергій Шевченко проти України» від 4 квітня 2006 року ЄСПЛ дійшов висновку про порушення обов`язку держави-відповідача відповідно до Конвенції в зв`язку з не проведенням ефективного та незалежного розслідування.

В справі «Юрій Ілларіонович Щокін проти України» від 3 жовтня 2013 року ЄСПЛ визнав порушення статті 3 конвенції в її процесуальному аспекті, оскільки держава не провела повного та ефективного розслідування всіх обставин справи.

Як наслідок, Суд нагадує, що тільки те розслідування, яке проводиться безстороннім органом влади, та яке є швидким, ретельнім та відкритим має вважатися ефективним (рішення ЄСПЛ у справах «Чумак проти України» від 19 травня 2016 року, «Гонгадзе проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кац та інші проти України» від 18 грудня 2008 року).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає, що скарга підлягає задоволенню з цього питання, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303-307, 36-372, 376 КПК України, Суд постановив:

скаргу - задовольнити.

Постанову інспектора відділу дізнання Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 04.11.2021 про закриття кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.08.2020 за № 0000845, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідча суддя Оксана БІРСА