Справа № 694/1217/20 Провадження №1-кп/694/4/21
В и р о к
Іменем України
17.05.2021 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,суд
із участю у судовому розгляді
обвинуваченої ОСОБА_6
представника потерпілої ОСОБА_9
25.05.2020 року близько 15 год. 00 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_8 один удар граблями, а саме металевою частиною по лівому плечу, внаслідок чого спричинила потерпілій ОСОБА_8 тілесні ушкодження. Згідно висновку експерта № 05-9-01/242 від 01.09.2020 ОСОБА_8 , отримала наступні тілесні ушкодження: синець і садна на лівому плечі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вказаними діями обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальний проступок передбачений ч.1 ст.125 КК України, а саме - умисне легке тілесне ушкодження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала та надала суду пояснення, що у дійсності тілесних ушкоджень потерпілій вона не заподіювала. В той день потерпіла навмисне відкрила хвіртку, що знаходиться між їхніми городами та випустила на її територію свого павича. В цей час обвинувачена знаходилась на своїй присадибній ділянці і, побачивши птаха, почала виганяти його граблями. В цей час потерпіла зайшла через хвіртку на її присадибну ділянку та штовхнула обвинувачену долонею в груди, від чого остання упала в кущі, забрала належні обвинуваченій граблі та залишила її присадибну ділянку. Тілесних ушкоджень обвинувачена потерпілій не спричиняла і жодних ушкоджень на потерпілій на той час вона не бачила. Вважає, що потерпіла відібрала у неї граблі, оскільки планувала її в подальшому обвинуватити. Свідків цієї події не було, свідка ОСОБА_10 потерпіла покликала потім і бачити те, що відбувається останній не міг, оскільки паркан між їх городами зроблений з метало профілю та не дозволяє бачити, що відбувається на сусідніх ділянках. Цивільний позов не визнає.
Незважаючи на повне не визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_6 , вина останньої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення повністю доводиться зібраними по справі доказами, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення.
В судовому засіданні допитаний свідок ОСОБА_10 , який надав покази, що потерпіла по справі є його сусідкою і в той день він перебував на території її подвір`я. потерпіла виявила свого павича на території присадибної ділянки ОСОБА_6 та пішла через хвіртку за ним. Свідок почув крик і через незачинену хвіртку побачив, що обвинувачена хотіла вдарити граблями потерпілу, проте остання ухилилася та удар пройшовся по руці, внаслідок удару потерпіла отримала ушкодження в неї було обдерте все плече. Після чого потерпіла вихватила граблі у обвинуваченої і забігла на територію свого домоволодіння. Бачив нанесення удару безпосередньо, оскільки знаходився на відстані близько десяти метрів. Вказаний інцидент відбувся на межі земельних ділянок потерпілої та обвинуваченої.
В судовому засіданні досліджені письмові докази, що ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності кожен окремо та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд бере до уваги, а саме:
-протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 від 01.09.2020 року в ході якого остання розповіла та показала на стажистові як 25.05.2020 року близько 15.00 перебуваючи на території власного домоволодіння на подвір`ї за адресою АДРЕСА_1 , де у неї відбулася сварка з сусідкою ОСОБА_6 , під час якої остання нанесла один удар граблями (металевою частиною) по лівому плечі, чим завдала тілесних ушкоджень потерпілій.
- відеозаписом слідчого експерименту, на якому відображений при проведенні слідчого експерименту механізм нанесення удару,;
- висновком експерта № 05-9-01/242 від 01.09.2020, згідно якого у ОСОБА_8 мали місце тілесні ушкодження у вигляді синця і саден на лівому плечі, які спричинені дією твердого тупого предмету, давність спричинення яких може відповідати часу вказаному у фабулі постанови і відносяться до легких тілесних ушкоджень; ОСОБА_8 могла отримати вказані тілесні ушкодження внаслідок нанесення удару граблями (металевою частиною); Виключається можливість отримання тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_8 при однократному падінні з висоти власного зросту та ударі об тверду тупу поверхню, стоячи на даній площині; тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_8 могли виникнути від однократної дії твердого тупого предмету; виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_8 могли виникнути при механізмі і обставинах вказаних в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої від 01.09.2020.
Судом досліджені характеризуючі данні обвинуваченої ОСОБА_6 .
При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».
Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань потерпілого, свідка, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Твердження обвинуваченої ОСОБА_6 надані в судовому засіданні про те, що вона ударів потерпілій не наносила, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, ОСОБА_11 дала свідчення, згідно яких обвинувачена ОСОБА_6 нанесла їй один удар граблями по лівій руці. Аналогічні її свідченням покази надав свідок ОСОБА_10 . Вказані свідчення також узгоджуються з проведеним слідчим експериментом. Також згідно висновку експерта № 05-9-01/242 від 01.09.2020 вбачається, що тілесні ушкодження, встановлені у ОСОБА_8 могли виникнути при обставинах, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту. Надані свідчення потерпілою ОСОБА_8 безпосередньо в судовому засіданні є аналогічними тим, які надавались нею під час проведення слідчого експерименту.
Оскільки покази потерпілої ОСОБА_8 доповнюються показами свідка та іншими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості свідчень потерпілої.
Твердження обвинуваченої надані в судовому засіданні про те, що потерпіла спровокувала конфлікт та сама її штовхнула, суд оцінює критично та розцінює їх як обраний нею спосіб захисту від пред`явленого їй обвинувачення, так як її покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Дії обвинуваченої ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.
При призначенні покарання обвинуваченій суд, згідно з вимогами ст.ст.65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_6 судом не встановленою.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 відповідно до ст.65 КК України суд враховує: суспільну небезпечність вчиненого нею кримінального правопорушення та ступінь його тяжкості, який згідно ст.12 КК України, є кримінальним проступком, те що остання характеризується за місцем проживання позитивно, разом з тим в характеристиці вказано на неодноразові конфлікти з потерпілою, те що обвинувачена не працює, є пенсіонеркою; її відношення до скоєного; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання; те, що не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; поведінку обвинуваченої після скоєння злочину, і на підставі викладеного суд вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді штрафу. Вказаний вид покарання є єдино можливим, який може бути застосовано до обвинуваченої з огляду на досягнення нею пенсійного віку.
Суд вважає вказане покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_6 , попередження вчинення нею нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченій, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме їх особі.
Цивільний позов ОСОБА_8 до відповідачки ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.128, 129 КПК України. Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
Таким чином, суд вважає, що потерпіла ОСОБА_8 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що їй в результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_6 було заподіяно моральну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч.3 ст.23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди з обвинуваченої підлягає задоволенню частково, оскільки суд дійшов висновку, що підлягає до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 3000 грн., яка буде співрозмірною, справедливою і розумною.
Також суд вважає доведеним витрати пов`язані з наданням юридичних послуг, які підтверджуються відповідною квитанцією і складають 3000 грн., які підлягають стягненню з обвинуваченої на користь потерпілої.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.
Витрати на проведення експертиз у справі відсутні.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст.370, 373-374 КПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 850 гривень.
Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_8 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3000 грн. моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3000 грн. процесуальних витрат (за надання правничої допомоги).
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Звенигородський районний суд Черкаської області протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення, з підстав, передбаченихст.394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1