Справа № 635/2058/21
Провадження по справі №1-в/635/315/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,-

В С Т А Н О В И В:
Вироком Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року ОСОБА_5 визнаний винним та засуджений за п.п. «ж», «е», «і» ст. 93, ч.2 ст. 101, ч.3 ст. 206, ст. 208, ст.121, ст. 42 КК України в редакції 1960 року до смертної кари - розстрілу.

Ухвалою Верховного суду України від 26 жовтня 1999 року вирок Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року щодо ОСОБА_5 змінений, виключено з нього ст. 121 КК України як зайве пред`явлену.

Ухвалою Харківського обласного суду від 30 травня 2000 року вирок Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року відносно ОСОБА_5 приведений у відповідність до Закону України від 22лютого 2000 року, замінено ОСОБА_5 покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, зарахування відбутого строку покарання до строку покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
В обґрунтування клопотання зазначив, що 12 березня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Петухов проти України № 2», яким визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання є порушенням ст. 3 Конвенції.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини в Україні", суди мають застосувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини разом із Європейською конвенцією складає джерело міжнародного права. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України.
Відповідно до ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, норми міжнародного права мають вищу юридичну силу, ніж національне законодавство, а країни не можуть посилатись у невиконанні міжнародних договорів на норми національного права.
Таким чином, рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні та в ієрархії нормативних актів знаходиться вище всіх за юридичною силою, крім Конституції України.
Отже, не дивлячись на те, що Кримінальний кодекс України визначив такий вид покарання як довічне позбавлення волі, його застосування суперечить нормам акту вищої юридичної сили - рішенню Європейського суду з прав людини у справі "Пєтухов проти України №2".
Згідно зі ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотню дію у часі, тобто поширюється осіб які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Відповідно до ч. 3 ст. 74 КК України, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.
Таким чином, призначене йому покарання має бути пом`якшене через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме рішенню Європейського суду з прав людини.
Прокурор ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання засудженого, посилаючись на те, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1ст. 82 КК України може застосовуватися лише до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк
Захисник засудженого адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання засудженого.
Засуджений ОСОБА_5 , представник виправної колонії ОСОБА_6 надали заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.
Суд, вислухавши думку прокурора та захисника засудженого, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Згідно роз`яснень, наведених в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Як вбачається зі змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Відповідно до п. 3 ч.4ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
При цьому покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України» («Petukhov v. Ukraine», заява № 41216/13). У цьому рішенні ЄСПЛ визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить статті 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачати, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§ 194).
Поряд з цим, в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
За таких обставин клопотання ОСОБА_5 не підлягає задоволенню внаслідок відсутності законодавчого механізму перегляду довічних вироків.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 82 КК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1