Справа № 362/722/20
Провадження № 1-кп/362/205/21
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

17 травня 2021 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Обухівського району Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420 181 112 000 009 67 від 27.12.2018 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2020 року Васильківським міськрайонним судом Київської області отримано вказаний обвинувальний акт і ухвалою вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор, потерпілий, представник потерпілого, обвинувачені і захисник вважали за можливе призначити судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з цим, захисник обвинуваченого звернув увагу суду на неконкретність обвинувачення, посилаючись на те, що в обвинувальному акті не зазначено які саме дії обвинувачені примушували вчинити потерпілого.

Потерпілим подано цивільний позов.

Інших будь-яких заяв чи клопотань від учасників процесу не надійшло.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступних висновків.

Пункт 5 частини другої статті 291 КПК України передбачає, що обвинувальний акт також має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Згідно із пунктами першим і другим частини першої статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні також підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Проте, в порушення вказаної норми Кримінального процесуального закону, при складанні обвинувального акту, не дотримано наведених вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК України, оскільки, при викладені у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, які прокурор вважає встановленими, не зазначено:

-умислу обвинувачених саме на катування потерпілого;

-мету примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі;

-які саме дії примушували обвинувачені вчинити потерпілого;

-обставини попередньої змови обвинувачених на катування потерпілого.

Зокрема, частина 2 статті 127 КК України встановлює кримінальну відповідальність за катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення або інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого чи іншу особу вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від нього або іншої особи відомості чи визнання, або з метою покарати його чи іншу особу за дії, скоєні ним або іншою особою чи у скоєнні яких він або інша особа підозрюється, а також з метою залякування чи дискримінації його або інших осіб, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб, або з мотивів расової, національної чи релігійної нетерпимості.

Так, дії обох обвинувачених за частиною 2 статті 127 КК України органом слідства кваліфіковано як катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю або фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Насамперед, прокурор не встановив умислу обвинувачених саме на катування потерпілого, а чітко і конкретно стверджує про умисел обвинувачених на умисне спричинення потерпілому тілесних ушкоджень (а.с. 11 абзац 4).

Також, в обвинувальному акті не міститься інформації про мету обвинувачених примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі; натомість за змістом обвинувального акту обвинувачені діяли з метою «покарати» потерпілого за «спір з працівниками поліції» (а.с. 11 абзац 4, а.с. 12 абзац 5, а.с. 13 абзац 2, а.с. 16 абзац 3).

Крім того, за змістом обвинувального акту не зазначено які саме дії примушували обвинувачені вчинити потерпілого, застосовуючи до нього катування.

В першому реченні 3-го абзацу на сторінці 10-й обвинувального акту викладено, що обвинувачені почали звинувачувати потерпілого у вчиненні на їх думку злочину; але якого саме злочину і за якою статтею КК України не вказано.

Тобто, прокурором не встановлено до вчинення яких саме дій, які суперечили волі потерпілого, примушували його обвинувачені.

Однак, за текстом обвинувального акту викладено фактичні обставини згідно із якими обвинувачені завдавали удари ногами і руками по різним частинам тіла потерпілого не «з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі», а «у зв`язку із незадоволенням потерпілого його затриманням і побиттям працівниками поліції» (а.с. 12 абзаци 4 і 5).

До того ж, тільки на аркуші 14-му тексту обвинувального акту в абзаці 9-му прокурор зазначає про виникнення у обвинувачених «спільного злочинного умислу» та, вказуючи про його реалізацію, у наступному абзаці прокурор вже застосовує словосполучення «злочинна домовленість».

Натомість, обвинувальний акт не містить фактичних даних про те: де, коли (час), у який момент і за яких обставин обвинувачені попередньо домовились (дійшли змови) про катування потерпілого.

При цьому, обвинувачені спричинили потерпілому тілесні ушкодження (а.с. 14 останній абзац а.с. 15 перший абзац і 5 7 абзаци).

Так, умисне легке і середньої тяжкості тілесні ушкодження відноситься до «інших насильницьких дій» за вчинення яких встановлено кримінальну відповідальність за частиною 2 статті 127 КК України.

Натомість, вказані дії обвинувачених щодо завдання потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, органами слідства не кваліфіковано і прокурором не надано відповідної правової оцінки із кваліфікацією за конкретною нормою кримінального закону.

Отже, наведені вище обставини дій обвинувачених стосовно потерпілого не встановлено прокурором та, як наслідок не описано їх в обвинувальному акті з конкретним і детальним викладом фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України.

Так, в обвинувальному акті лише зазначається про мету обвинувачених примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі.

Однак, в порушення вимог пункту 5 частини другої статті 291 КПК України, обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин щодо дій потерпілого, які примушували його вчинити обвинувачені проти його волі.

Так, за змістом обвинувального акта відсутні посилання на примушування обвинувачених потерпілого.

У зв`язку з цим, суд переконаний, що обвинувачені не виконали об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, оскільки відсутні дії, які обвинувачені примушували вчинити потерпілого, застосовуючи до нього катування.

Вказані вище обставини прямо свідчать про неконкретність обвинувачення, що безумовно вплине на судовий розгляд.

Окрім цього, обвинувальний акт не відповідає вимогам закону через відсутність формулювання конкретного обвинувачення та не розкриття характеру дій обвинувачених по суті злочину передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, у вчинені яких вони обвинувачуються.

В частині обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України суд вбачає такі невідповідності фактичним обставинам справи.

Насамперед, за текстом обвинувального акту чітко і конкретно не розмежовано та не відокремлено дій обвинувачених по вчиненню злочину передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України та ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України.

Натомість, усі дії обвинувачених щодо потерпілого містяться у загальному викладенні фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, без їх розмежування на два окремі злочини, але кваліфіковано одні й ті ж самі дії обвинувачених щодо побиття потерпілого за двома статтями кримінального закону.

Зокрема, за змістом обвинувального акту не викладено у чому саме полягали дії обвинувачених по вчиненню злочину передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України та окремо ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України.

Окремо слід зауважити, що дії обвинувачених за ч. 2 ст. 127 КК України містять таку кваліфікуючу ознаку як «вчинення за попередньою змовою», тоді як за тих же фактичних обставин, відсутня така кваліфікуюча ознака у кваліфікації дій обвинувачених за ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України (посилання на відсутність «попередньої змови між собою»).

Отже, обвинувальний акт не відповідає вимогам закону через відсутність формулювання конкретного обвинувачення та не розкриття характеру дій обвинувачених по суті кожного із злочинів, у вчинені яких вони обвинувачуються.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт не відповідає положенням статті 291 КПК України, оскільки фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127 КК України, викладені неповно, не відображають усіх фактичних обставин, що вчинені обвинуваченими суспільно-небезпечних дій та не містять їх належної кримінально-правової кваліфікації, яка б відповідала нормам кримінального закону.

Зазначене, в подальшому перешкоджатиме належному, справедливому і об`єктивному судовому розгляду, що у свою чергу, унеможливить належне забезпечення та суворе дотримання процесуальних прав всіх учасників судового провадження.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт відносно обвинуваченого не відповідає вимогам статті 291 КПК України, а тому, його слід повернути прокурору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 291, 314, 369 КПК України,

У Х В А Л И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 420 181 112 000 009 67 від 27.12.2018 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 1 ст. 28 ч. 3 ст. 365 КК України повернути прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала не набрала законної сили.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя

Повний текст ухвали складено 18 травня 2021 року.