Ухвала
26 березня 2021 року
м. Київ

справа № 428/12361/15-к
провадження № 51-4555ск20

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Луганськогоапеляційного суду від 05 січня 2021 року,

встановив:

У касаційній засуджений ОСОБА_4 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (даліКПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що її подано без додержання вимог пунктів 1, 4, 5 ч. 2, цієї статті.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2020 року та ухвалою Луганськогоапеляційного суду від 05 січня 2021 року щодо нього, вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при цьому посилається на неправдивість показань потерпілого та свідка та здійснює аналіз фактичних обставин справи та доказів.

Скаржнику слід взяти до уваги, що перевірка достовірності того чи іншого доказу та неповнота судового розгляду місцевим судом не є предметом касаційного розгляду.

Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак усупереч наведеним положенням кримінального процесуального закону з касаційної скарги засудженого неможливо зрозуміти, які порушення допустив суд першої або апеляційної інстанції, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення статей 370, 412-414 КПК до безумовних підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.

Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Водночас засуджений не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.

Крім цього, у касаційній скарзі не узгоджуються прохальна та описова частини. Так, у прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 ставить питання про скасування судових рішень щодо нього, тоді як в описовій частині посилається лише на незаконність вироку Сєвєродонецького міського суду від 16 червня 2020 року і не вказує про порушення допущені апеляційним судом.

Таким чином, засудженому необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо істотності порушень кримінального процесуального закону, а також, яку норму або норми закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано, що є підставою для зміни або скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, та належно систематизувати викладені у касаційній скарзі доводи.

Також, засуджений у прохальній частині касаційної скарги просить суд скасувати судові рішення щодо нього та закрити кримінальне провадження на підставі п. 1

ст. 284 КПК, при цьому не вказує частину зазначеної статті та підстави для закриття.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції, до якого вона подається, однак за змістом касаційної скарги її адресовано до Верховного Суду України, який не є судом касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущено встановленого ухвалою суду строку при повторному зверненні до суду).

Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 червня 2020 року та ухвалу Луганськогоапеляційного суду від 05 січня 2021 року залишити без руху та надати скаржнику для усунення виявлених недоліків десять днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3