Номер провадження: 11-кп/813/1078/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,Ю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, маючого середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.12.2017 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України, позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 76, п.п. 1, 2, п. 4 ч. 2, ст. 104 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Нечаєвка, Кизилюртівського району, республіки Дагестан, Російської федерації, громадянина Росії, без реєстраційного обліку в Україні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 постійного місця проживання не має

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , постійного місця проживання не має, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 ч. 2 ст. 187 КК України,

встановив:
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року постановленою під час судового розгляду задоволено клопотання прокурора ОСОБА_14 та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , обвинувачених у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України на 60 діб, тобто до 12.04.2021 року без визначення розміру застави.

Зазначеною ухвалою суду також продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_15 , ОСОБА_16 на 60 діб, тобто до 12.04.2021 року без визначення розміру застави.

Крім цього зазначеною ухвалою відносно обвинуваченого ОСОБА_17 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, відносно обвинуваченого ОСОБА_18 продовжено покладення обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував дані про осіб обвинувачених, які обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, які на даний час продовжують існувати і не зменшилися. На думку районного суду, запобігти зазначеним ризикам застосуванням інших більш м`яких запобіжних заходів неможливо.Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд першої інстанції вирішив не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, оскільки скоєнні ними злочини пов`язані із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_19 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду такою, що винесена в порушення вимог кримінального процесуального закону.

Доводи обґрунтовує тим, що на даній стадії досудового розслідування підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , відсутні, а подальше утримання останнього в установі попереднього ув`язнення порушує положення, передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав та основоположних свобод людини. Звертає увагу, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення, не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу, без врахування інших обставин. Вказує, що на даній стадії кримінального провадження ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, фактично відсутні, оскільки дані про особу обвинуваченого, а саме наявність у нього реєстрації, власного житла та міцних соціальних зв`язків, виправдовують подальше тримання останнього під вартою.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою та застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_10 менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.

В своїй апеляційній скарзі захисних обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 вказує, що при винесені ухвали судом першої інстанції, не вірно встановлено наявність ризиків з огляду на фактичні дані про особу обвинуваченого, який має дружину, неповнолітню дитину, постійне місце проживання та роботи, де зарекомендував себе з позитивної сторони, що підтверджується характеристиками. Судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_11 , який згідно медичних довідок є незадовільним та виходячи з ряду тяжких захворювань, він потребує постійної кваліфікованої медичної допомоги.

Вважає, що ризики встановлені судом не існують. Зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді застави буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати більш м`яку міру запобіжного заходу заставу.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_7 вказує, що судом першої інстанції не проведено аналіз всіх ризиків з урахуванням особливостей даного кримінального провадження та особи обвинуваченого, який має міцні соціальні зв`язки, є раніше не судимим та матеріальну шкоду потерпілим частково компенсував.

Вважає, що ризики встановлені судом не існують.

Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту чи заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Органом досудового розслідування ОСОБА_10 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Органом досудового розслідування ОСОБА_11 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Органом досудового розслідування ОСОБА_20 висунуто обвинувачення у скоєні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою яка раніше вчинила розбій.

Заслухавши: суддю-доповідача, захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими підчас судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.
Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В апеляційній скарзі захисниками обвинувачених не оспорюються обставини вчинення ними кримінальних правопорушень та безпідставність висунутого обвинувачення, в зв`язку з чим у цій частині відповідна правова оцінка апеляційним судом не надається.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених прокурором у клопотанні ризиків відносно ОСОБА_10 .
Оцінюючи доведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором ризиків, апеляційний суд враховує такі обставини.
З наданого апеляційному суду обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_10 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає в м. Одесі, є раніше судимою особою та обвинувачується у вчинені тяжкого злочину вчиненого групою осіб,за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.
Також враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час вчинення правопорушення у складі групи осіб із погрозою застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що обвинуваченийматиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з тим, що обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше судимий за аналогічні злочини, не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором у клопотанні ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених прокурором у клопотанні ризиків відносно ОСОБА_11 .
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_11 є громадянином Російської Федерації, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, постійного місця мешкання та реєстрації на території України не має, розшукується компетентними органами Російської Федерації за вчинення корисливих злочинів проти власності та обвинувачується у вчинені тяжкого злочину вчиненого групою осіб,за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.
При цьому апеляційний суд не приймає до уваги дані, щодо наявності у обвинуваченого дружини, неповнолітньої дитини, постійного місця проживання, позитивної характеристики та тяжкий стан здоров`я, оскільки будь яких підтверджуючих зазначені обставини документів апеляційному суду стороною захисту надано не було, а надана довідка МЮУ ФДУ «ЦОЗДКВСУ» в Одеській області свідчить про стабільний стан здоров`я ОСОБА_21 .
Також враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час вчинення правопорушення у складі групи осіб із погрозою застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що обвинуваченийматиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_11 може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений розшукується компетентними органами Російської Федерації за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором у клопотанні ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність заявлених прокурором у клопотанні ризиків відносно ОСОБА_13 .
Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_13 є громадянином України, офіційно не працевлаштований, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей притягується до кримінальної відповідальності за інші корисливі злочини та на даний час обвинувачується у вчинені тяжкого злочину вчиненого групою осіб,за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років.
Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків у місці проживання та будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів та покарання, яке загрожує в разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.
При цьому апеляційний суд не приймає до уваги як достовірні дані, щодо наявності у обвинуваченого дружини, дитини, постійного місця проживання, оскільки надані документи жодним чином не завірені та є нерозбірливими для читання, а надана довідка МЮУ ФДУ «ЦОЗДКВСУ» в Одеській області свідчить про стабільний стан здоров`я ОСОБА_13 .
Водночас апеляційний суд приймає до уваги наявні у матеріалах провадження дані про наявність на розгляді у Суворовському районному суді м. Одеси інших обвинувальних актів щодо ОСОБА_13 , який притягується до кримінальної відповідальності за скоєння умисних майнових злочинів, які в тому числі вчинені з застосуванням насильства.
Також враховуючи наведені вище обставини та поведінку обвинуваченого на час вчинення правопорушення у складі групи осіб із погрозою застосування фізичного насилля, апеляційний суд вважає, що обвинуваченийматиме змогу незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд погоджується з тим, що ОСОБА_13 , може вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачений притягується до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів проти власності, не працює та шляхи надходження його доходів для життєдіяльності не відомі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявлених прокурором у клопотанні ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження.

Інших доводів на спростування вищенаведеного апеляційному суду не надано.

Щодо доводів апеляційних скарг сторони захисту про можливість застосування відносно обвинувачених альтернативний запобіжний захід, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тривалість обраного відносно обвинуваченої запобіжного заходу, суд визначив заставу як альтернативу запобіжного заходу, яка у разі її внесення може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої.

Так відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.
На підставі положень ч. 4 ст. 183 КПК України, з урахуванням обставин вчинення злочину та даних про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про неможливість визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу, оскільки з урахуванням наявності ряду реальних ризиків можливого перешкоджання кримінальному провадженню не зможе забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання визначених законом обов`язків.

За наведений вище обставин, апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів сторони захисту у цій частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має в тому числі право:1) залишити ухвалу без змін; 2) змінити ухвалу; 3) скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу або закрити кримінальне провадження; 4) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду, що необхідності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинувачених у вчиненні тяжких злочинів групою осіб, дають підстави вважати, що на даний час існують зазначені районним судом ризики, які виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою. Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу на даному етапі судового розгляду неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну поведінку обвинувачених та виконання ними своїх процесуальних обов`язків.
Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.
Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Керуючись ст. ст. 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 та захисника обвинуваченого ОСОБА_13 адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 року у кримінальному провадженні №0005691, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2019 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обвинувачених у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4