ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду і виклику учасників кримінального провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 201/2851/21 (провадження № 1-кп/201/612/2021), відомості про яке 06 березня 2021 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000056, стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, раніше судимого: 26 червня 2006 року вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі; 17 жовтня 2006 року вироком Димитровського міського суду Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі, звільненого 04 червня 2010 року за відбуттям строку покарання; 23 грудня 2011 року вироком Красногвардійського районного суду АР Крим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі, від відбування якого, звільнений на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком два роки шість місяців; 01 жовтня 2012 року вироком Димитровського міського суду Донецької області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років дев`яти місяців позбавлення волі, звільненого 13 жовтня 2016 року за відбуттям строку покарання; 13 квітня 2018 року вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі; 19 червня 2019 року вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 187 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді трьох років трьох місяців позбавлення волі, звільненого 29 січня 2021 року, не працюючого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_2 05 березня 2021 року приблизно о 13 годині 15 хвилин, перебуваючи на території КП «ОМЦПЛЗ» ДОР», розташованого по вул. Мільмана, 87 у м. Дніпрі, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілим ОСОБА_3 , усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, реалізуючи раптово виниклий умисел, направлений на спричинення легкого тілесного ушкодження, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, наніс один удар ножем по третьому пальцю правої руки, потерпілому, спричинивши різану рану по долонній поверхні правої кисті в проекції нігтьової фаланги 3-го пальця, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більш, як три тижні (21 день).

Вищезазначені обставини, які встановлені органом досудового розслідування, не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акта за їх відсутності, при цьому:

- обвинувачений ОСОБА_2 надав письмову заяву, складену в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами та ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

-потерпілий ОСОБА_3 надав письмову заяву щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

А тому суд, за клопотанням прокурора, вважає за доцільне розглянути обвинувальний акт та додані до нього матеріали щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників кримінального провадження на підставі обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч. 2 ст. 382 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

За таких обставин, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в частині даних про особу обвинуваченого, оцінивши всі обставини у сукупності, суд доходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_2 в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального проступку та особи обвинуваченого ОСОБА_2 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено, оскільки обтяжуючими обставинами, відповідно до вимог цієї статті КК України, визначено виключно рецидив злочинів, в той час, як ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні інкримінується вчинення кримінального проступку, засудження за який, не може утворити рецидив із попередніми непогашеними судимостями за умисні злочини.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_2 слід призначити покарання у виді обмеження волі, однак, зі звільненням останнього від відбування покарання з випробувальним терміном, в порядку передбаченому ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії кримінального проступку, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_2 , який вину визнав у повному обсязі і щиро розкаявся у скоєному, в той же час, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працевлаштований і не має постійного доходу, а також обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 і відсутності таких, що його обтяжують, сукупність яких з вищенаведеними даними, які враховувались при призначенні покарання, свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_2 іншого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, а також пов`язаного з реальним його відбуттям, при цьому, призначення саме такого покарання у виді обмеження волі з подальшим звільненням від його відбування з випробуванням буде необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та принципам справедливості, достатності і співрозмірності.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376, 381-382 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_2 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом дворічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення, а також виконає покладені на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини першої ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ ніж, який зберігається у камері зберігання в камері схову речових доказів відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області (квитанція № 1825) знищити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні в розмірі 817,25 грн. (вісімсот сімнадцять гривень двадцять п`ять копійок).

Вирок за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, зокрема, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1