Справа № 461/6184/21
Провадження № 1-кс/461/4144/21
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2021 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , за участю представника скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу представника ПП «Торговий дім «Галпідшипник» ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання та зобов`язання вчинити дії, -
В судовому засіданні в режимі відеоконферензв`язку адвокат ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у скарзі; просить скаргу задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, наслідки неявки; однак його неявка не перешкоджає розгляду скарги відповідно до вимог ст. 306 КПК України.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, неявка слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою у розгляді скарги.
Заслухавши пояснення захисника, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
07.08.2021 року слідчий Управління Служби безпеки України у Львівській області ОСОБА_4 у рамках вказаного кримінального провадження виніс постанову, якою відмовив у задоволенні клопотання.
Дане клопотання адвокат обґрунтовує тим, що згідно змін до КПК України, які вступили у законну дію 15.12.2017, обмежено строки досудового розслідування, які уже закінчено, на думку заявника, положеннями Конституції України дозволяють зворотню дію закону, який пом`якшує чи скасовує відповідальність особи, практикою ЄСПЛ.
Слідчий в постанові вказує, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато 01.03.2016 і таким чином відповідно до п.4 параграфу 2 розділу 4 Закону України № 2147- VIII від 03.10.2017 вимоги даного закону щодо обмеження строку досудового розслідування не застосовуються до вказаного провадження.
10 березня 2016 року прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову про перекваліфікацію кримінального провадження з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. З ст. 190 КК України, у зв`язку вчиненням шахрайства з використанням електронно-обчислювальної техніки.
20 лютого 2017 року прокурором кримінальне провадження закрите на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України.
29 травня 2017 року ухвалою Харківського апеляційного суду постанову про закриття кримінального провадженні скасовано за скаргою потерпілого ОСОБА_5 та матеріали кримінального провадження направлено прокурору для організації досудового розслідування.
14 листопада 2017 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова скасовано постанову про закриття кримінального провадження від 19 серпня 2017 року.
29 січня 2017 року прокурором у кримінальному провадженні повторно винесено постанову про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
11 березня 2019 року прокурором відділу ГПУ ОСОБА_9 , подальше здійснення досудового розслідування кримінального провадження доручено Головному слідчому управлінню Служби безпеки України, а 25 червня 2019 року визначено підслідність за СВ УСБУ у Львівській області.
04 жовтня 2019 року СВ УСБУ у Львівській області кримінальне провадження в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 110-2 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
08 листопада 2019 року прокурором у провадженні визначено підслідність кримінального провадження за СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області.
15 листопада 2019 року СУ ФР ГУ ДФС у Львівській області кримінальне провадження в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
20 листопада 2019 року СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
23 лютого 2020 року ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_8 на постанову про закриття кримінального провадження.
17 березня 2020 року ухвалою Львівського апеляційного суду скасовано постанову про закриття кримінального провадження.
13 квітня 2020 року СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області кримінальне провадження повторно закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
20 липня 2020 року заступником Генерального прокурора скасовано постанову слідчого СВ УСБУ у Львівській області про закриття кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 110-2 КК України.
Відповідно до ч. 9 ст. 294 КПК України якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодексу, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження за клопотанням іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника.
Згідно з ч. 1 ст. 219 КПК України строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
В силу ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року.
Як зазначено в пункті другому вказаного рішення КСУ, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.
Висновки щодо застосування ст. 5 КПК України містяться і в рішеннях Верховного Суду України, зокрема у справах № 5-205кс15(15) від 17 грудня 2015 року, № 5-213кз(15)15 від 20 квітня 2017 року, розглядаючи питання щодо зворотної дії кримінально-процесуального закону в частині можливості (наявності повноважень) для перегляду судових рішень Верховним Судом України з підстав пункту 2 частини першої статті 445 КПК України (Неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої цим Кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень), яка була доповнена Законом України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» і який набрав чинності 28 березня 2015 року.
Так, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили, визначає Кримінальний кодекс України.
Кримінальним процесуальним законодавством України визначається порядок провадження в кримінальних справах, тобто порядок вчинення процесуальних дій і прийняття кримінальних процесуальних рішень.
На відміну від кримінального матеріального закону, новий кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе. Це положення випливає з частини першої статті 5 КПК України, відповідно до якої процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Законом № 2548-VIII, статтю 284 КПК України було доповнено новою частиною дев`ятою згідно якої, якщо закінчилися строки досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру, встановлені частиною першою статті 219 цього Кодекс, слідчий суддя може винести ухвалу про закриття кримінального провадження...
Тобто, положення ч. 9 ст. 284 КПК України відсилають до положень ч. 1 ст. 219 КПК України.
Законом № 2147-VIII ч. 1 ст. 219 КПК України викладено в новій редакції та запроваджені нові правила обчислення строків досудового розслідування, згідно яких строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Разом з тим, відповідно до пункту 4 § 2 розділу 4 вказаного Закону № 2147-VIII, підпункти 11-27, 45 пункту 7 § 1 цього розділу (в тому числі і положення ст. 219 КПК України) вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотньої дії в часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін (після 15.03.2018 року).
Застосовуючи системний аналіз положень ч. 9 ст. 284, ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII) та пункту 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, суд доходить висновку, що за наявності законодавчих вимог пункту 4 § 2 розділу 4 Закону № 2147-VIII, кримінальні провадження можуть бути закритті слідчим суддею в порядку ч. 9 ст. 284 КПК України по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після 15.03.2018 року.
Таким чином, застосування ч. 9 ст. 284 КПК України пов`язується саме із закінченням строку досудового розслідування з моменту внесення відомостей до ЄРДР ні доповнень, ні змін, ні уточнень - виходячи з буквального тлумачення процесуального закону) до повідомлення особі про підозру, але такий порядок обчислення строків досудового розслідування, запроваджений ч. 1 ст. 219 КПК України (в редакції Закону № 2147-VIII) застосовується тільки до кримінальних проваджень, по яким відомості про кримінальне правопорушення, внесені в ЄРДР після 15 березня 2018 року.
Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
В порядку, визначеному ч.1 ст.220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.
Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Таким чином, при розгляді клопотання захисника про закриття кримінального провадження прокурор згідно чинного процесуального законодавства зобов`язаний або задовольнити клопотання, або винести вмотивовану постанову про відмову в задоволенні такого клопотання.
Разом з тим, згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ст.40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Відтак, слідчий суддя не наділений повноваженнями надавати вказівки слідчому щодо вчинення конкретних слідчих дій. Такими повноваженнями наділений відповідно до норми ст. 36 КПК України прокурор, які слідчий зобов`язаний виконувати (ч.4 ст. 40 КПК).
Згідно статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
У відповідності до вимог КПК України рішення про допустимість чи недопустимість отриманих в ході досудового розслідування доказів, є прерогативою виключно суду та здійснюється під час судового розгляду справи по суті, та таке рішення приймається судом в нарадчій кімнаті.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 307, 318-380 КПК України, слідчий суддя, -
у задоволенні скарги представника ПП «Торговий дім «Галпідшипник» ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1