Справа № 467/1286/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника цивільного відповідача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка кримінальне провадження № 00000295, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 червня 2019 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Арбузинського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, має на утримання двох малолітніх дітей, працюючого трактористом в ТОВ «Буг Кор», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків, що настали, форми вини і мотивів кримінального правопорушення

Суд визнав доведеним, що 29 червня 2019 року близько 10 год. 50 хв. ОСОБА_6 , керуючи технічно справним трактором «Беларус 82.1», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні із причепом «ГБК 817», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись до сухій асфальтованій проїзній частині провулку Нового з боку вулиці Степової у напрямку вулиці Центральної в смт. Арбузинка Миколаївської області, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, при переїзді перехрестя рівнозначних доріг провулку Нового та вулиці Степової, порушив вимоги п.п 2.3 «б» та 16.12 Правил дорожнього руху України, затверджених) постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР, а саме: був неуважним до дорожньої обстановки і її зміни та не надав перевагу в русі мопеду марки «Yamaha Aprio», без реєстраційного номера, під керуванням ОСОБА_10 , який наближався праворуч, допустивши зіткнення із ним, внаслідок чого ОСОБА_10 від отриманих тілесних ушкоджень у виді травматичного розриву правої легені з наступним розвитком правобічного гемотораксу загинув на місці пригоди.

Таких висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, ураховуючи положення ст. 84 КПК України і оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності і допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин та мотиви неврахування окремих доказів, оцінка позиції і аргументів сторін кримінального провадження у ракурсі установлених фактичних обставин

Зокрема, допитаний в суді у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_11 показав, що 29 червня 2019 року приблизно о 10.00 10.30 ранку він, керуючи трактором «Беларус 82.1» у з`єднанні з причепом, рухався зі швидкістю приблизно 3-4 км/год. по вул. Нова в напрямку вулиці Центральна в смт. Арбузинка Миколаївської області на перехресті рівнозначних доріг. При цьому, причеп трактора був завантажений зерном вагою приблизно 7 т 200 кг, оскільки в цей час він перевозив його на тік, який знаходиться біля ДП «Хлібна база» в с. Кавуни.

Погода була суха, проїзна частина асфальтована і суха, трактор був справний, оскільки за два - три місяці до цього проходив технічний огляд, в стані алкогольного сп`яніння він не перебував.

Під`їхавши до перехрестя, він зупинився, оскільки видимість обмежена, пересвідчився, що на проїзній частині нікого немає та продовжив рух через перехрестя.

Коли кабіною трактора вже пересік перехрестя, а причеп ще перебував на проїзній частині, то в цей час він відчув хлопок з лівої сторони. Відчув, що неначе колесо наїхало металевий предмет. Поглянувши в дзеркало, побачив, що між колесами причепа лежить чоловік, а біля нього знаходився мопед.

Зупинившись, він вийшов з кабіни трактора, підійшов до лежачого чоловіка, який вже задихався та оскільки в нього не було телефону, то попрохав перехожих викликати швидку медичну допомогу.

Обвинувачений додав, що перехрестя рівнозначних доріг вулиці Степової та провулку Нового облаштоване таким чином, що спочатку треба подивитись направо, а потім треба проїхати ще трохи, аби подивитись вліво.

Тому під`їхавши до перехрестя, він подивився спочатку направо та впевнися, що за там нікого немає, оскільки згідно ПДР України йому належало надати перевагу в русі транспортним засобам, які наближаються справа. При цьому, видимість була приблизно метрів 100-150 і на цій відстані на проїзній частині нікого не було. Тому він продовжив рух. Мопед в`їхав у нього вже тоді, коли він кабіною трактора майже пересік проїзну частину.

Обвинувачений вказав, що він не бачив рух мопеду з правої сторони і у будь якому випадку у цій ситуації не міг нічого зробити. Коли почав рух через перехрестя, то йому вже було видно ліву сторону, з якої ніхто не рухався.

Також обвинувачений вказав, що керує трактором з 2001 року, раніше ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності не притягувався, вимоги ПДР України, у тому числі й, пункту 16.12 ПДР України він знає, а тому у тій дорожній обстановці дотримався їх.

Обвинувачений також вибачився перед потерпілою, вказав, що має намір спокутувати свою провину перед нею, наразі частково сплатив певну суму коштів у рахунок відшкодування спричиненої їй моральної шкоди.

Просив суд не позбавляти його права керування, оскільки тоді буде позбавлений змоги працювати і заробляти кошти на утримання двох неповнолітніх дітей і у тому числі на відшкодування спричиненої потерпілій шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 була допитана в судовому засіданні згідно правил ст. 353 КПК України показала, що 29 червня 2019 року її чоловік ОСОБА_10 взяв мопед та поїхав до матері додому, яка також проживає в смт. Арбузинка Миколаївської області.

Дещо пізніше до неї прийшла її мати і сказала, що ОСОБА_12 вже немає, так він загинув в результаті аварії на місці пригоди.

Потерпіла вказала, що чоловік від`їхав від дому приблизно на метрів 150, у той час, сталась ДТП. При цьому, відносно трактора він був з правої сторони.

Додала, що ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння не перебував, права керування транспортними засобами, у тому числі й мопедами, не мав.

А на перехресті, де мала місце дорожньо транспортна пригода видимість з того боку, де був трактор, не обмежена.

Ці показання обвинуваченого та потерпілої, ураховуючи, що остання не була безпосереднім очевидцем події, отримані судом у передбачений законом спосіб і сприймались ним безпосередньо, а тому є допустимими, а так само і належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають для нього значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів сторони обвинувачення і є оціненими у сукупності із іншими доказами у справі, що надані стороною обвинувачення.

Крім цього, в порядку ст. 358 КПК України, суд дослідив надані стороною обвинувачення документи у їх розумінні згідно ст.ст. 84, 99 КПК України, розцінюючи як фактичні дані, отримані у передбаченому указаним Кодексом порядку, на підставі яких суду належить установити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і підлягають доказуванню у ньому, як то протоколи слідчих дій та висновки експертів.

Так, протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 29 червня 2019 року із додатками схемою та фото таблицею (зображення №1-№5), що складений слідчим СУ ГУНП в Миколаївській області в присутності двох понятих, оглянуто місце пригоди у напрямку від вулиці Центральної до вулиці Степової в смт. Арбузинка Миколаївської області: проїзну частину, вид, тип, стан покриття, зокрема, установлено, що перехрестя нерегульоване і містить по одній полосі у кожному напрямку, на ньому відсутня дорожня розмітка, праворуч і ліворуч примикає узбіччя; спосіб регулювання руху на даній ділянці дороги; відсутність дорожніх знаків, умови освітлення; розташування транспортних засобів на місці пригоди трактора та мопеда, локалізація пошкоджень транспортних засобів та причепа, у тому числі наявність контактної взаємодії; характеристики шин, їх стан, характер пошкодження, інформацію про вантаж, положення важелів коробки передач та стояночної гальмівної системи трактора та мопеда; наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів; наявність на місці пригоди слідів контактної взаємодії транспортного засобу з навколишніми предметами, дані про труп та опис його одежі, місце розташування, видимі тілесні ушкодження.

Додана до протоколу схема місця ДТП містить графічно відображені й зафіксовані об`єкти, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, як то, ділянка перехрестя, смуги руху на ній, розташування причетних до ДТП транспортних засобів після зіткнення, відстань розміщення транспортних засобів відносно елементів проїзної частини та сталих орієнтирів, місце розташування трупу ОСОБА_10 , сліди гальмування трактора, поверхневі подряпини на дорожньому покритті, місце розташування уламків від мопеда.

Фототаблиця і відеозапис огляду місця ДТП, який міститься на електронному носії, як додатки до протоколу ОМП, оглянуті в судовому засіданні і у цілому дають явлення про обстановку, що мала місце відразу після скоєння кримінального правопорушення.

Отже, даними протоколу ОМП від 29 червня 2019 року із додатками підтверджується безпосередньо факт настання події кримінального правопорушення, як то, дорожньо транспортної пригоди, її час, місце та інші обставини, у тому числі й щодо наслідків, які настали в результаті зіткнення транспортних засобів.

Крім цього, із ряду досліджених судом висновків експертів, тобто докладних описів проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, було установлено наступне.

Зокрема, згідно висновку експерта №228 від 29 липня 2019 року причиною смерті ОСОБА_10 став травматичний розрив правої легені з наступним розвитком правобічного гемотораксу (скупчення крові між легеню і плевральною порожниною). При судово медичній експертизі трупу виявлені наступні тілесні ушкодження: травматичний розрив правої легені, забій легенів, травматичний розрив правої долі печінки, перелом грудини, перелом 3-5 ребер справа, перелом 3-7 ребер зліва, садно на передній внутрішній поверхні лівого стегна,садно зовнішньої поверхні стегна, рвана рана передньої поверхні лівого стегна, садно розгинальної поверхні правого ліктьового суглоба, садно області крила таза зліва, множинні садна задньої поверхні правої верхньої кінцівки.

Дані тілесні ушкодження моли утворитись від дії тупих твердих предметів, носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Враховуючи викладене в пункті 2 даного висновку, експерт робить висновок, що вищезазначені тілесні ушкодження могли утворитись внаслідок зіткнення мопеду і колісного трактора. При цьому, після контакту мопеда з трактором мало місце скидання водія мопеду перед і вверх за рахунок сили інерції, внаслідок чого при контакті з кермом мопеду утворилась: садно переднє на внутрішній поверхні лівого стегна, рвана рана передньої поверхні лівого стегна. В подальшому мало місце падіння на дорожнє покриття, внаслідок чого утворились : травматичний розрив правої легені, забій легенів, травматичний розрив правої долі печінки, перелом грудини, перелом 3-5 ребер справа, перелом 3-7 ребер зліва, сила, при цьому, діяла спереду назад. Потім мало місце ковзання по дорожньому покриттю внаслідок чого утворились : садно розгинальної поверхні правого ліктьового суглоба, садно області крила таза зліва, множинні садна задньої поверхні правого ліктьового суглоба, садно області крила таза зліва, множинні садна задньої поверхні правої верхньої кінцівки.

При судово токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_13 етиловий спирт не виявлений.

Так як при судово медичній експертизі трупу був виявлений розрив печінки і при цьому в черевній порожнині було виявлено незначну кількість крові, можна зробити висновок, що потерпілий після отримання тілесних ушкоджень жив незначний проміжок часу. Відповідно, маловірогідна можливість скоєння ним активних цілеспрямованих дій (бігати, ходити та інші).

Враховуючи масивність тілесних ушкоджень, швидкість настання смерті, можна зробити висновок, що потерпілий не мав можливості вжити заходів для самозбереження.

Виявлені тілесні ушкодження відповідають розташуванню ушкоджень на одязі (куртка з множинними розривами і дефектами тканими з рваними краями на лівій боковій поверхні, брюки з розривами тканими на передній поверхні в проекції стегон.

Будь яких судово медичних даних при експертизі трупу на наявність посмертних тілесних ушкоджень або тілесних ушкоджень, які б не могли утворитись внаслідок зіткнення мопеда з колісним трактором не виявлено.

Це джерело фактичних обставин справи дає уявлення про характер, локалізацію, механізм утворення та ступні тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , у тому числі й причини його смерті, що, зокрема, у цьому випадку визначає й правову кваліфікацію діяння.

Згідно висновку судової інженерно транспортної експертизи №268 від 31 липня 2019 року із додатком ілюстрованою таблицею на момент ДТП ходова частина, рульове керування і гальмівна система мопеда «Yamaha Aprio», без реєстраційного номера, знаходились в працездатному стані.

За висновком судової інженерно транспортної експертизи №267 від 07 серпня 2019 року із додатком ілюстрованою таблицею на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система трактора «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходились в працездатному стані.

Невідповідностей Наказу Міністерства аграрної політики України №316 від 06.05.2009року «Про затвердження Вимог до технічного стану тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів», які могли б виникнути до ДТП в досліджуваних системах і механізмах трактора «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не виявлено.

Ці джерела вказують на те, що обидва транспортні засоби були технічно справними і не мали несправностей ходової частини, рульового керування та гальмівної системи, що могло б спричинити некерованість ними.

Згідно висновку інженерно транспортної експертизи за експертною спеціальністю «10.4 «транспортно трасо логічні дослідження» №266 від 06 серпня 2019 року із додатком ілюстрованою таблицею під час первинного контактування трактор «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , розташовувався центральною передньою (переднім причепним (буксиру вальним) пристроєм) до лівої бічної частини (важеля приводу заднього гальма) мопеда «Yamaha Aprio»,б/н.

Враховуючи, що поздовжні осі керма та рами мопеда можуть не співпадати, а також той факт, що ділянки контакту між транспортними засобами не значені та не дають повної картини взаємного розташування транспортних засобів відносно поздовжніх осей один одного, неможливо однозначно та об`єктивно визначити кут між їх поздовжніми осями під час їх первинного контактування.

Первинне зіткнення трактора «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та мопеда «Yamaha Aprio»,б/н, сталося в межах проїзної частини провулку Нового на відстані 2,7 м до 3,2 м від правого краю його проїзної частини відносно напрямку руху трактора «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед початком поверхневих подряпин на проїзній частині.

Визначити місце зіткнення та положення обох транспортних засобів відносно меж проїзної частин вулиці Садова та відносно меж перехрестя даних вулиці та провулку неможливо через відсутність на схемі до протоколу огляду місця ДТП розмірної орієнтуючої інформації відносно меж вулиці Садова.

Згідно висновку експерта №19-1001 автотехнічної експертизи по дослідженню обставині механізму ДТП від 10 вересня 2019 року водіям обох транспортних засобів необхідно було керуватись вимогами п. 16.12 ПДР України, згідно якого на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Водієві мопеду «Yamaha Aprio» без реєстраційного номера, в своїх діях необхідно було керуватись п. 12.3 ПДР, згідно якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Дії водія трактора Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єднанні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не відповідали вимогам, що викладені у п. 16.12 ПДР і з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з наступаючим ДТП.

В діях водія мопеду «Yamaha Aprio» без реєстраційного номера, що передували ДТП, не вбачається невідповідностей п. 12.3 ПДР і його дії, що передували ДТП не знаходяться в причинному зв`язку з його настанням.

Проте, суд не може покласти цей висновок в основу обвинувачення, так як він фактично ґрунтується на припущенні експерта.

Зокрема, у мотивувальній частині висновку експерт припустив, що так як водій трактора зупинився перед перехрестям, а потім почав рух, то водій мопеду міг оцінити це як те, що водій трактора дає йому перевагу для руху і продовжити рух через перехрестя.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_14 , яким підписано висновок авто технічної експертизи №19-1001 від 10 вересня 2019 року підтвердив свій висновок, у тому числі й його мотивувальну частину.

А тому допит експерта в суді не усунув наявні сумніви.

Ураховуючи той факт, що водій мопеда ОСОБА_10 загинув на місці пригоди, його показання, відповідно, в ході досудового розслідування отримати було неможливо, то експерт не може знати, як розцінював ОСОБА_10 конкретну дорожню обстановку і дії водія трактора.

Водночас, висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження ( ч.3 ст. 101 КПК України).

Але у даному випадку, на переконання суду, експерт зробив припущення, яке не ґрунтувалось на матеріалах справи і даних, які він не сприймав безпосередньо.

Тому суд визнає цей висновок таким, що не відповідає вимогам ч.3 ст. 101 КПК України і не обґрунтовує ним свої висновки.

Між тим, повторне експертне дослідження обставині механізму ДТП було проведене на підставі ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2020 року та оформлене висновком експерта №СЕ-19/115-20/16735-ІТ від 28 грудня 2020 року.

Зокрема, згідно вказаного висновку у заданій дорожній ситуації водій трактора «Беларус 82.1» ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 10.1 та 16.12 Правил дорожнього руху України.

Водій мопеда «Yamaha Aprio» ОСОБА_13 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України.

В дорожній ситуації в діях водія трактора «Беларус 82.1» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.10.1 та п. 16.12 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням дорожньо транспортної пригоди.

У заданій дорожній ситуації не представляється можливим відповісти на питання стового того, чи відповідали дії водія мопеда «Yamaha Aprio» ОСОБА_13 технічним вимогам п. 12.3 ПДР України та чи знаходяться його дії з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням дорожньо транспортної пригоди.

Отже, вказаний доказ є одним із сукупності, що вказують на об`єктивну сторону інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, як то, порушення конкретних правил безпеки дорожнього руху у конкретній дорожній обстановці та конкретних дорожніх умовах.

Також при дослідженні усіх висновків експертів, окрім висновку №19-1001 від 10 вересня 2019 року, як джерел доказів, порушень вимог ст. 101 КПК України судом виявлено не було, усі вони відповідають положенням ст. 102 того ж Кодексу щодо свого змісту, у той час як будь - яких відомостей, що стосуються знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки експертів сторони, з метою спростування достовірності проведених ними досліджень і висновків, суду не надавали.

При цьому, усі висновки експертів було отримані на належному процесуальному порядку, у той час, як правовою підставою проведення відповідних експертних досліджень були ухвали слідчих суддів, постановлені за наслідками розгляду відповідних клопотань слідчого, що відповідає вимога КПК України в редакції, діючій на момент призначення експертиз.

Тож, усі ці досліджені у цьому провадженні докази, як кожен окрема, так і у їх сукупності, з урахуванням показань обвинуваченого, які за своєю суттю кореспондуються із ними, підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (часу, місця, способу, обставин його вчинення і наслідків, що настали), винуватості обвинуваченого, форми його вини, мотивів і мети і дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованого у даному випадку обвинуваченому кримінального правопорушення.

При цьому, усі процесуальні джерела доказів, як то, протокол ОМП та висновки експертів, а так само і показання обвинуваченого та потерпілої в суді, отримані і у цілому із застосуванням належної правової процедури, позаяк, відповідні фактичні дані були одержані із належних процесуальних джерел, уповноваженим суб`єктом і у належному процесуальному порядку за наявності на те правових підстав.

Постанову слідчого від 29 червня 2019 року про визнання причетних до події транспортних засобів речовими доказами, його клопотання від 01 липня 2019 року про арешт речових доказів транспортних засобів та відповідні ухвали слідчого судді про накладення арешту на речові докази від 11 липня 2019 року суд розцінює як процесуальні документи, що визначають статус останніх і установлюють відповідний правовий режим поводження із цими доказами та дають змогу забезпечити кримінальне провадження з метою досягнення його дієвості, а так само і вирішити долю речових доказів по завершенню провадження.

А будь - якого істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, під час здійснення досудового розслідування, а також доказів, що здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не виявлено і сторонами не доведено.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, а так само і потерпілою, стосовно обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, тоді як усі учасники процесу були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, шляхом оцінки наданих стороною обвинувачення у його розпорядження доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, у тому числі, їх достатнього обсягу, приходить до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, доведених стороною обвинувачення перед судом із дотриманням стандарту «beyond reasonable doubt», тобто, із таким ступенем достовірності доказів, за якого тягар доведення зі сторони обвинувачення суд визнає знятим, а установлені судом фактичні обставин, які дають повне уявлення щодо усіх складових та ознак складу правопорушення, доведеними.

Стосовно версії і доводів сторони захисту, а саме захисника, то останні, м`яко кажучи, є необгрунтованими і неспроможними, якщо не сказати більше і точніше.

Зокрема, захисник, на відміну від обвинуваченого, що є щонайменше дивним у світлі положень Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», вказувала на те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, є недоведеною, оскільки не установлено місце зіткнення транспортних, про що йдеться у висновку інженерно транспортної експертизи.

Захисник вказала, що ОСОБА_6 не бачив, не міг і не повинен був бачити рух мопеду з правої сторони, який, крім цього, рухався не у правій, а у лівій смузі проїзної частини.

У діях обвинуваченого, як вказала захисник, не було порушень ПДР України, у той час, як є неустановленим механізм ДТП, що, на компетентну думку адвоката, слідує із висновку судово - медичної експертизи. Зокрема, захисник вказала, що із висновку судово- медичної експертизи вбачається, що потерпілого ОСОБА_10 спочатку підкинуло догори, а потім в бік, але це є неможливим з огляду на технічні характеристики і параметри трактора і мопеда. А отже, мопед не міг потрапити під трактор.

Таким чином, захисник вказала, що ставить під сумнів усі надані стороною обвинувачення докази і просила закрити провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

На таке, суд звертає увагу захисника, що питання винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішене на підставі безстороннього і неупередженого аналізу достатнього обсягу наданих стороною обвинувачення належних, допустимих і достовірних доказів, які свідчать на користь висунутої цією стороною версії і одночасно вказують на дійсність усіх ознак складу правопорушення.

Сторона обвинувачення у цій справі дотри малась стандарту доказування «поза розумним сумнівом», оскільки будь - який обгрунтований сумнів у її версії був спростований фактами, встановленими на підставі належних, допустимих і достовірних доказів.

Версія обвинувачення у цьому провадженні є єдиною, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених в суді і вона ж дає підстави для визнання ОСОБА_6 винним за пред`явленим обвинуваченням.

Інакше кажучи, суд вважає, що версія обвинувачення є доведеною згідно вказаного вище стандарту доказування, у той час, як версія захисту ґрунтується лише на самих по собі умовиводах захисника, які не підтверджені жодним доказом.

Зокрема, місце зіткнення було установлене експертом у висновку №266 від 06 серпня 2019 року, як то, у його мотивувальній частині експерт вказав що первинне зіткнення трактора і мопеда сталося в межах проїзної частини провулку Нового, на відстані від 2,7 м до 3,2 м від правого краю його проїзної частини, відносно напрямку руху трактора, перед початком поверхневих подряпин на проїзній частині, які, у свою чергу, чітко видно на схемі до протоколу огляду місця ДТП (№6).

Отже, зіткнення сталось на проїзній частині провулку Нового, коли ОСОБА_6 виїхав на проїзну частину провулку, у той час як з правої сторони від нього рухався водія мопеда ОСОБА_10 і мав пріоритет у русі за установлених дорожніх умов.

Доводи ж захисника про те, що ОСОБА_6 не бачив, не міг і не повинен був бачити рух мопеду з правої сторони взагалі не спроможні.

У цьому контексті суд радить захиснику звернутись до положень ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (з наступними змінами і доповненнями).

Зокрема, згідно п. 2.3 «б» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну.

Згідно п. 10.1 ПДР України перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

І відповідно до п. 16.12 ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Але у цій справі установлено, що водій трактора ОСОБА_6 спочатку зупинився перед перехрестям, на що вказують його показання та зафіксовані на схемі сліди гальмування трактора (№5), але потім продовжив рух і в цей час був не уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки і розпочав рух через перехрестя, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Те, що водій мопеда ОСОБА_10 рухався у лівій смузі проїзної частини не звільняє водія трактора від обов`язку переконатись перед початком руху у тому, що його подальший рух буде безпечним для інших учасників, оскільки водій мопеду у будь якому випадку мав перевагу для свого руху.

У разі, якщо видимість на заданій ділянці руху була обмежена, то ніхто не заважав водієві трактора звернутись, або принаймні намагатись це зробити, за допомогою сторонніх осіб.

При цьому, слід звернути увагу учасників процесу на те, що обвинувачений дав в суді показання про те, що він зупинився перед перехрестям та переконався у тому, що з лівої сторони проїзної частини нікого немає.

Суд вважає ці показання дійсними з огляду на фактичні дані, відображені у схемі ДТП, проте, зауважує, що обвинувачений у цій дорожній ситуації, повинен був переконатись переважно у тому, що для його подальшого руху немає перешкоди з правої сторони проїзної частини, так як за установлених судом умов він був зобов`язаний надати перевагу в русі транспортним засобам, що наближаються праворуч.

Тому за таких обставин не важливим є у якій полосі проїзної частини рухався водій мопеда, адже у нього за будь яких умов була перевага в русі, у той час, як водій трактора повинен був переконатись у безпеці перед початком руху на перехрестя.

Відповідно, доводи захисника про те, що не є установленим місце зіткнення та механізм розвитку ДТП не впливають на загальну картину перебігу подій і тим більше не спростовують дійсності складу кримінального правопорушення, а тому є неспроможними.

Твердження захисника про те, що з огляду на параметри транспортних засобів потерпілого не могло підкинути вгору та вбік, а мопед не міг потрапити під трактор взагалі не ґрунтуються на чому небудь, окрім як на власній уяві захисника.

Захисник що є експертом, щоб робити такі висновки? Які, до того ж не підтверджені жодним доказом, які захисник могла б і надати або ж заявити клопотання, принаймні, про призначення слідчого експерименту, але не зробила цього.

Та суд вкотре нагадує захиснику, що за умови доведення стороною обвинувачення пред`явленого нею обвинувачення «поза розумним сумнівом», захисник, висуваючи те чи іншу версію має довести свої доводи за допомогою належним, допустимих і достовірних доказів, адже ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).

Інакше кажучи, самі лише по собі доводи, які ні на чому не ґрунтуються, не є вагомими аргументами на користь версії захисту.

І водночас, посилання захисника на постанову у справі №576/1980/18 не корелюється із обставинами конкретно цієї справи.

Таким чином, суд відхиляє усі доводи захисника і не вбачає підстав для виходу за межі висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у порядку ч.3 ст. 337 КПК України у частині зміни правової кваліфікації та/або виключення із обсягу обвинувачення будь - яких ознак/ознаки, а тим більше закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу інкримінованого правопорушення з мотивів, що наведені ним вище.

Тим більше, що суд не закриває кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а ухвалює виправдувальний вирок, якщо є дійсними такі передумови.

Надані ж захисником роздруківки невідомо звідки узяті, як то, основних технічних даних та характеристик трактора ( до речі, невідомої марки та моделі), а також мопеда разом із роздруківкою зі супутника частини смт. Арбузинка Миколаївської області, суд взагалі не сприймає як докази у цій справі, оскільки які саме обставини із числа передбачених ст. 91 КПК України, вони підтверджують невідомо, у той час, як захисник вказала на те, що надає їх, щоб суд подивився.

Суд не має спеціальної технічної освіти і до того ж не розуміє як ці дані в контексті події кримінального правопорушення щось визначають і на що впливають, у той час, як захисник нічого не робила для того аби здобути в установленому КПК України порядку докази своїх доводів у разі, якщо мала намір спростувати висунуте обвинувачення.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Тому у світлі установлених фактичних обставин справи шляхом зіставлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню у цьому випадку, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу правопорушення (злочину), передбаченому Кримінальним кодексом України, суд кваліфікує/вважає правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки він, як особа, яка керувала транспортним засобом, допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, які спричинили смерть потерпілого.

Обставини, які помякшують та/або обтяжують покарання обвинуваченого

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке, зокрема, виявляється у його відношенні до скоєного.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження (постанова ВС ККС від 18 вересня 2019 року у справі №166/1065/18).

Так, суд установив, що обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, свою провину у цілому визнав, висловив жаль з приводу учиненого ним, просив вибачення у потерпілої, наразі відшкодовує їй спричинену моральну шкоду.

Інших обставин, що пом`якшують покарання із тих, які не визначені ст. 66 КК України, але б тією чи іншою мірою впливали б на пом`якшення покарання, суд виявив.

Водночас, обставин, що здатні обтяжити покарання, згідно ст. 67 КК України, суд не установив.

Мотиви призначення покарання

Тож, вирішуючи питання про обрання міри (виду і розміру) покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому в аспекті ступня тяжкості учиненого кримінального правопорушення суд бере до уваги, що обвинувачений скоїв злочин тяжкий злочин (ч.5 ст. 12 КК України), особливості й обставини його скоєння у даному, конкретному випадку, тобто форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, зокрема, що інкримінований ОСОБА_6 злочин вважається не умисним, як то, щодо наслідків, проте, через порушенням ним правил безпеки дорожнього руху під час виконання трудових обов`язків настали невідворотні наслідки у виді смерті потерпілого, те, що він звернувся до сторонніх осіб з метою викликати швидку допомогу для потерпілого.

Крім цього суд зважає на високий ступінь суспільної небезпеки, у тому числі й для інших осіб, діяння ОСОБА_6 , адже у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») [GC] no. 15809/02 і 25624/02 ECHR 29.06.2007, зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти транспортними засобами та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Що стосується особи обвинуваченого, то він є особою молодого віку, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, має сім`ю, до складу якої входять дружина та двоє малолітніх дітей, має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, працевлаштований, військовозобов`язаний, на обліках у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, виключно позитивно характеризується за місцем роботи.

До того ж суд враховує наявність пом`якшуючої обставини та одночасно відсутність обтяжуючих обставин, за умови відсутності підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у межах санкції ч 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі, проте, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України та покладенням ряду обов`язків із числа ст.76 указаного Кодексу, оскільки суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, такий вид і умови відбування покарання є достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження учинення нових кримінальних правопорушень як ним самим, так і іншими особами.

Зокрема, приймаючи рішення про застосування ст. 75 КК України, суд ураховував тяжкість кримінального правопорушення, зокрема, що останнє не носило ознак зухвалості, суспільну небезпеку, об`єкт кримінально караного посягання, настання незворотних наслідків у виді смерті потерпілого, форму вини, як то, правопорушення не є умисним, що обвинувачений розкаявся у вчиненому, те, що на момент події він не перебував в стані алкогольного сп`яніння, а також особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до жодних видів відповідальності за будь - які правопорушення, пов`язані із транспортом / джерелом підвищеної небезпеки і взагалі за будь - які правопорушення, виховує і утримує двох малолітніх дітей, працює трактористом, уживає заходи для усунення шкідливих наслідків свого діяння у виді відшкодування потерпілій моральної шкоди, а так само й інші обставини справи, зокрема, грубу необережність потерпілого, як то, останній керував транспортним засобом, не отримавши у встановленому законом порядку відповідного права, зокрема, у даному випадку п. 12.3, так як був спроможний виявити перешкоду у його русі у виді трактора та вжити дії задля уникнення зіткнення, тобто учинити дії, окреслені п. 12.3 ПДР України, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Тож, про можливість належної соціалізації обвинуваченого та його допустиму репутацію за місцем роботи та постійного проживання, свідчить невстановленість наявності зв`язків із антигромадськими елементами, зловживання алкогольними напоями/наркотичними засобами, спосіб його життя, поведінка у сім`ї, побуті та соціумі, наявність на утриманні членів родини, його поведінка під час та після вчинення кримінального правопорушення, які б безумовно дали б змогу суду прийти до висновку про необхідність призначення реального відбуття покарання, ураховуючи, що обвинувачений з огляду на характер учиненого ним та його особу, не може вважатись суспільно небезпечним.

До того ж, суд узяв до уваги думку потерпілої, яка не бажала позбавлення волі для обвинуваченого.

Разом із цим, суд ураховував відомості із досудової доповіді про обвинуваченого, як то що ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як низький.

Обговорюючи питання про доцільність застосування додаткового покарання, як то, позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, що передбачено санкцією ч.2 ст. 286 КК України, суд враховує, що він має лише посвідчення тракториста- машиніста і не має посвідчення водія, одержаного у встановленому законом порядку, що надає йому право керування іншими видами транспортних засобів. А це істотно знижує вірогідність учинення ним транспортних правопорушень.

Крім того, обвинувачений працює трактористом і його робота є джерелом доходу його сім`ї, до складу якої, зокрема, входять двоє малолітній дітей, іншої роботи обвинувачений не має.

Тому позбавлення його права керування може призвести до скрутного матеріального становища членів родини обвинуваченого і покласти надмірний тягар утримання двох дітей на дружину обвинуваченого.

До того ж, обвинувачений вразив готовність й у подальшому відшкодовувати потерпілій спричинену шкоду, що тягне за собою необхідність працювати і отримувати дохід. Відповідно, суд приходить до висновку про недоцільність позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами.

При цьому суд виходив із наявних у нього дискреційних повноважень щодо призначення покарання і прийшов до висновку, що визначена його міра (вид і розмір), ураховуючи рішення про недоцільність позбавлення обвинуваченого права керування транспортними засобами, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, як ним самим, так і іншими особами.

Як наслідок, визначене судом покарання відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи,- воно має бути законним (несвавільним) і пропорційним, таким, щоб не становити надмірного тягаря для особи.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Так, в рамках цього кримінального провадження потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 травня 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, злучено ТОВ «ВКО «Бугкор».

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2020 року до участі у справі в якості цивільного співвідповідача залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2020 року замінено первісного цивільного відповідача ОСОБА_6 на належного Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКО Бугкор».

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні судом розглядається цивільний позов ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо комерційного об`єднання «Бугкор», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної шкоди.

Зокрема, цивільний позивач посилалсь на те, що у цьому кримінальному провадженні вона набула статусу потерпілої, як дружина загиблого ОСОБА_10 .

Вказала, що скоєним злочином їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 500 000,00 грн.

В судовому засіданні цивільний позивач підтримала свої вимоги, просила їх задовольнити, вказавши, що злочином їй заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних стражданнях внаслідок цього, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змушує її до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя, оскільки має на утриманні малолітню дитину, якій на момент події виповнилось лише 18 днів.

Тому вирішуючи цивільний позов, суд вказує наступне.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, за загальним правилом відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Якщо ж моральну шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, вона відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_10 , який помер від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, є чоловіком цивільного позивача. А, отже, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка.

У частинах другій, п`ятій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року з відповідними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, коли доведе, що шкоду було заподіяно внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У подібних випадках причинний зв`язок встановлюється між дією непереборної сили або умислу потерпілого і шкодою, що настала.

Згідно ч.1 ст. 1193 ЦК України умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності якого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обов`язку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати.

На відміну від кримінального законодавства, цивільне законодавство не поділяє умисел на прямий і непрямий, проте розрізняє грубу та просту необережність.

Згідно ч.2 ст. 1193 ЦК України на розмір відшкодування завданої шкоди впливає тільки груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо).

Як убачається з матеріалів справи, представник цивільного відповідача не надав суду належних та допустимих доказів наявності непереборної сили або умислу потерпілого та їх причинного зв`язку зі шкодою, заподіяною позивачці.

Але у цій справі установлено, що ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом (мопедом) без набуття у встановленому законом порядку відповідного права фактично допустив грубу необережність, яка сприяла виникненню шкоди, спричиненої його життю.

Зокрема, відповідно до п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно п. 2.13 ПДР України право на керування транспортними засобами особам може бути надано мототранспортними засобами і мотоколясками ( категорії А1, А) - з 16-річного віку.

У свою чергу, Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року №340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України» від 20 травня 2009 року №511) (даді Положення) є обов`язковим для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства.

Згідно п.2 цього Положення особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.

Транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні (триколісні) транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. сантиметрів або електродвигун потужністю до 4 кВт (п.3 згаданого Положення).

Відповідно до п. 18 Положення посвідчення водія на право керування транспортними засобами категорій А1, А, В1, В, С1, С, D1 і D видаються особам, які склали в територіальному сервісному центрі МВС теоретичний і практичний іспити, категорії ВЕ, С1Е, СЕ, D1E і DE - практичний, а на право керування трамваєм або тролейбусом - теоретичний іспити.

Крім цього, згідно п. 2.3 «г» ПДР України під час руху на мотоциклі і мопеді водій зобов`язаний бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів.

Проте, у цій справі було установлено, що ОСОБА_10 не отримував у встановленому законом порядку посвідчення водія, відповідних іспитів не складав, керував мопедом без мотошолома.

Тим самим, на думку суду, ОСОБА_10 знехтував Правилами дорожнього руху України, які до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими (п.1.1, 1.3 ПДР України).

А це відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України це дає підставу для зменшення розміру відшкодування завданої потерпілому шкоди, а не для звільнення від обов`язку по її відшкодуванню.

Разом із цим судом переконаний, що цивільний позивач внаслідок втрати свого чоловіка зазнала значних моральних страждань.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення ЄСПЛ у справі STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині третій статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд перш за все враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Через смерть чоловіка позивачка пережила горе, втрата близької людини завдала їй суттєвих психологічних страждань.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховуючи характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнала цивільний позивач через втрату чоловіка, характер немайнових витрат, їх тривалість, неможливості відновлення, інші обставини, зокрема, те, що ОСОБА_10 допустив грубу необережність, наявність обставин, які змушують цивільного позивача до здійснення додаткових зусиль по організації свого життя, у тому числі, й у зв`язку з наявністю малолітньої дитини, яка залишилась без рідного батька, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним задовольнити заявлені позовні вимоги частково у розмірі - 250 000,00 грн.

При цьому, відшкодування належить стягнути із ТОВ «Виробничо комерційне об`єднання «Бугкор», оскільки установлено і не заперечується сторонами, що подія кримінального правопорушення мала місце під час виконання обвинуваченим трудових обо`язків.

Зокрема, за правилом, установленим ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Однак, в ході розгляду справи не було установлено, що обвинувачений заволодів транспортним засобом неправомірно, натомість під час події, що йому інкримінується, виконував трудові обов`язки.

Відповідно, шкода підлягає стягненню з ТОВ «Виробничо комерційне об`єднання «Бугкор».

ТОВ «Виробничо комерційне об`єднання «Бугкор» подано відзив на позовну заяву, пред`явлену в рамках кримінального провадження, проте, висловлені у ньому доводи зводяться до цитування положень законодавства, а висновки переважно взагалі не ґрунтуються на законі, ані на його чинних положеннях, ані на його розумінні, бодай,на побутовому рівні.

Зокрема, належить лише вказати, що потерпілий має право пред`явити цивільний позов до початку розгляду справи по суті, що прямо визначено нормами КПК України.

У позові до Моторного (транспортного) страхового бюро України належить відмовити, оскільки до цієї юридичної особи вимоги потерпілою не висувались і у цій ситуації ця особа не відповідає за цивільним позовом, у тому числі й з підстав, що викладені у відзиві на позов.

Тому, у цілому цивільний позов підлягає частковому задоволенню з мотивів, що наведені судом вище.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання на даному етапі немає.

Арешт, накладений на речові докази у цьому провадженні на підставі ухвали слідчого судді, належить скасувати згідно ч.4 ст. 174 КПК України, одночасно вирішивши долю речових доказів згідно ст. 100 цього ж Кодексу.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались і підстав для їх застосування за цим вироком суд не установив.

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого слід стягнути витрати на залучення екстра, так як останні є документально підтвердженими у цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 126, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь держави 6 043 (шість тисяч сорок три) грн.66 коп. витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року на мопед марки «Yamaha Aprio», без реєстраційного номера, - скасувати.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2019 року на трактор «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єданні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вирбничо комерційне об`єдання «Бугкор», - скасувати.

Речовий доказ - мопед марки «Yamaha Aprio», без реєстраційного номера, - повернути ОСОБА_7 .

Речовий доказ - трактор «Беларус 82.1», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у з`єданні з причепом «ГБК 817», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - повернути власнику Товариству з обмеженою відповідальністю «Вирбничо комерційне об`єдання «Бугкор»,

Цивільний позов ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вирбничо комерційне об`єдання «Бугкор», Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вирбничо комерційне об`єдання «Бугкор» на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 250 (двісті п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.

У позові ОСОБА_7 до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити.

Вирок набирає законної сили після строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 ( тридцяти днів ) з дня його проголошення.

На підставі ч.2 ст. 126 КПК України сторони кримінального провадження та експерт мають право оскаржити вирок в частині визначення розміру процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Суддя ОСОБА_1