Провадження № 11-кп/811/1330/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника цивільного
позивача адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 13019/10922/2012 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року у справі № 1319/10922/2012 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

На ухвалу суду ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року; скасувати вирок Сихівського районного суду м. Львова від 07.11.2014 і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 364 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що основним речовим (матеріально-правовим) доказом винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, слугував акт позапланової документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ССЗШ № 93 м. Львова від 10.07.2012. Звертає увагу, що у відповідності до правової позиції ВСУ від 10.09.2013 у справі 21-237а13 ОСОБА_7 був позбавлений можливості оскаржити зазначений акт позапланової документальної ревізії.

Вказує, що у межах цивільної справи № 464/5068/15-к за позовом першого заступника прокурора міста Львова ОСОБА_10 в інтересах держави в особі управління освіти Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, заподіяної злочиномбуло проведено судово-економічну експертизу, відповідно до висновку якої (№ 2632 від 06.03.2017) акт позапланової документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ССЗШ № 93 м. Львова від 10.07.2012, яким визначено розмір шкоди є необґрунтованим, у ньому відсутня методика проведення розрахунку завданої шкоди. Крім того, допитана у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи головний державний фінансовий інспектор ДВІ України у Львівській області ОСОБА_11 , не змогла пояснити, яким методом та на підставі яких нормативних актів та первинних документів була виведена сума збитків, заподіяна злочином.
При цьому у мотивувальній частині вироку суду від 07.11.2014 зазначено, що ОСОБА_7 інкримінується завдання збитків під час службової діяльності. А такі збитки та їх розмір було визначено в акті ДФІ позапланової документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ССЗШ № 93 м. Львова від 10.07.2012.

У зв`язку з цим, апелянт вважає, що ні суду, ні сторонам захисту та обвинувачення не було відомо про існування факту штучного створення доказів, а саме акта позапланової документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ССЗШ № 93 м. Львова від 10.07.2012, який не містить посилань на жодний первинний документ, на жодну із відомих та застосованих методик, а містить лише кінцеву суму заподіяної шкоди.

Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив доводи апеляційні скарги та просив залишити ухвалу без зміни, представника цивільного позивача ОСОБА_9 , який вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінальної справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_7 слід залишити без задоволення з таких підстав.

ОСОБА_7 звернувся з заявою до Сихівського районного суду м. Львова про перегляд за нововиявленими обставинами вирок Сихівського районного суду м. Львова від 07.11.2014, яким останнього визнано винним за ч. 1 ст. 364 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Згідно з ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом з раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Зазначені ОСОБА_7 в заяві обставини не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України.
Так, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року, суд покликався на те, що у зазначених ОСОБА_7 в заяві підставах відсутня ознака їх нововиявленості, оскільки акт документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ССЗШ І-ІІІ ступенів № 93 м. Львова №19-38/80 від 10.07.2012 був одним з досліджених судом доказів, яким разом з іншими доказами підтверджено винуватість особи у вчиненні злочину.
При цьому, ОСОБА_7 визнав свою вину, будь-яких клопотань після дослідження та оголошення доказів від учасників процесу, не поступало.
Вирок суду від 07.11.2014 учасниками не оскаржувався.
Також ОСОБА_7 не підтверджено належним чином наявність ознак штучного створення доказу.
Як вбачається з матеріалів провадження, у суді першої інстанції був допитаний як свідок експерт ОСОБА_12 , який не підтвердив та не спростував правильність акта документальної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ССЗШ І-ІІІ ступенів № 93 м. Львова №19-38/80 від 10.07.2012.
Крім того, слід зазначити, що за змістом п.1 ч. 2 ст. 459 КПК нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, на яких ґрунтується вирок. Належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти (на цьому наголошував Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у справі № 315/793/16-к).

Проте, результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали справи не містять.
Вимога заявника про визнання зазначених у заяві обставин як нововиявлених зводиться до надання їм іншої правової оцінки, ніж зазначено у вироку суду, та є намаганням заявника повторно переглянути судове рішення, яке у встановленому порядку набрало законної сили.
У зв`язку з цим обставини, на які покликається ОСОБА_7 у заяві про перегляд судового рішення як на підстави перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, правильно визнано судом першої інстанції такими, що не відповідають критеріям нововиявлених обставин у розумінні вимог статті 459 КПК України.
Доводи апеляційної скарги зводяться за своєю суттю до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою доказів у кримінальному провадженні. При цьому жодної обставини, яку відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України можна було б визнати нововиявленою, в апеляційній скарзі не наведено.
Європейський суд з прав людини зазначав у своїх рішеннях, що скасування остаточних судових рішень є порушенням принципів неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної справи і правової визначеності, а отже положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Принцип неприпустимості повторного розгляду одного разу вирішеної судом справи закріплює, що жодна із сторін не може вимагати перегляду остаточного і того, що набрало законної сили, рішення тільки з метою проведення повторного слухання та отримання нового рішення. Повноваження щодо перегляду справи повторно здійснюється з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду по суті, що вбачається з рішень Європейського суду з прав людини в справах: «Бурлеску проти Румунії», «Пономарьов проти України», «Христов проти України».
Судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року є обґрунтованим та вмотивованим.
Доводи апеляційної скарги не містять правових підстав для скасування ухвали суду.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги. Ухвала суду відповідає вимогам закону й підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 12 листопада 2020 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд вироку Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2014 року у справі № 1319/10922/2012 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4