Київський апеляційний суд
Провадження № 11-кп/824/1722/2021 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія справи: ч. 1 ст. 122 КК України

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Також, судом першої інстанції вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду, 03 вересня 2019 року приблизно о 14 годині ОСОБА_7 , знаходячись на паркувальному майданчику, розташованому поруч із будинком АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з раніше незнайомим ОСОБА_10 , умисно, з метою завдання йому тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, з невстановлених мотивів, наніс йому кулаком один удар в область щелепи, спричинивши потерпілому тілесне ушкодження у вигляді перелому тіла нижньої щелепи зі зміщенням уламків, яке є тілесним ушкодженням середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання, а саме на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник просить врахувати сімейний стан ОСОБА_7 , те, що він одружений та утримує двох малолітніх дітей, що обвинувачений працевлаштувався, за місцем роботи, як і проживання, характеризується позитивно, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, поведінку ОСОБА_7 після вчиненого кримінального правопорушення, що він намагався відшкодувати завдану потерпілому шкоду, хоча ОСОБА_10 не визначився з її розміром і цивільний позов не заявляв, відсутність тяжких наслідків від скоєного. Також апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 свою винуватість у скоєному визнав, щиро розкаюється та жалкує про вчинення злочину.
З урахуванням наведених обставин в сукупності, захисник вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, яке він повинен відбувати реально, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу внаслідок суворості, а тому просить застосувати до обвинуваченого положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_10 повторно в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, про причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримку доводів і вимог апеляційної скарги, пояснення прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині даних, що характеризують особу ОСОБА_7 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за викладених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами, які знайшли свою оцінку у вироку.

Такі висновки суду ніким з учасників судового розгляду не оспорюються, у зв`язку із чим та виходячи із вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України.

Перевіряючи вирок суду в межах апеляційних доводів і вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2017 року народження. Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Підстав вважати, що суд безпідставно не визнав щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому обставиною, що пом`якшує його покарання, як на цьому наполягає апелянт, колегією суддів не встановлено, виходячи з того, що відповідно до його показань, які зафіксовані журналом судового засідання та вірно відображені у вироку, він свою винуватості у скоєному фактично не визнав, більш того з метою зменшення відповідальності за скоєне наполягав на провині потерпілого у виникненні конфлікту.

Водночас, під час апеляційного перегляду кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що в січні 2021 року у ОСОБА_7 народилась ще одна дитина, та він утримує двох малолітніх дітей, працевлаштувався і за місцем роботи характеризується позитивно, а також частково відшкодував понесені ОСОБА_10 від його протиправних дій матеріальні збитки на лікування.

Враховуючи в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу, в тому числі й ті, на яких акцентує увагу захисник, зокрема дані про особу ОСОБА_7 , те, що він виховує та утримує двох малолітніх дітей, 2017 і 2021 року народження, офіційно працевлаштований та за місцем роботи характеризується позитивно, частково відшкодував завдану потерпілому шкоду, колегія суддів вважає за необхідне пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання в межах санкції закону, за яким його засуджено, а саме застосувати до нього менш суворий вид покарання у виді виправних робіт, яке він відбуватиме за місцем роботи зі здійсненням відрахувань в дохід держави частини суми його заробітку.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, даним про його особу, визначеній законом меті покарання, буде справедливим, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, огляду на конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характер його протиправних дій, що були спрямовані на умисне заподіяння шкоди здоров`ю іншій людині, відсутність обставин, які б пом`якшували його покарання, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише за умови реального відбування визначеного апеляційним судом покарання та не вбачає підстав для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням.

Таким чином, вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання підлягає зміні в порядку, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, а апеляційна скарга захисника частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_7 змінити. Пом`якшити призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 122 КК України покарання з обмеження волі на строк 1 (один) рік на виправні роботи на строк 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави із суми заробітку у розмірі 15 (п`ятнадцяти) відсотків.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4