Справа № 183/3341/21
№ 1-кп/183/1100/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000309 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 взводу охорони роти управління батальйону управління військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

26 червня 2018 року між громадянином ОСОБА_3 та командиром військової частини НОМЕР_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 3 роки військової служби.
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №200 (по стройовій частині) від 26 вересня 2018 року, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду навідника-оператора 6 парашутно-десантної роти 2 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Також, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №107 (по стройовій частині) від 01 червня 2020 року, старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 2 взводу охорони роти управління батальйону управління військової частини НОМЕР_1 .
Старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
Так, 26 жовтня 2020 року старший солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв, до 17 травня 2021 року, коли старший солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до ТУ ДБР у м. Полтаві, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Старокозацька, б. 52, та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 26 жовтня 2020 року старший солдат ОСОБА_3 умисно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 17 травня 2021 року.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю підтвердивши, що зазначене в обвинувальному акті повністю відображає обставини скоєного ним злочину та показав, що 26.06.2018 року він підписав контракт з ЗСУ та після проходження навчання, 26.09.2018 року був зарахований до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , двічі перебував в зоні проведення ООС, дійсно в жовтні 2020 року самовільно залишив військову частину, у зв`язку з перенесеним матір`ю інсультом та її частими приступами епілепсії, щоб допомогти їй фізично та матеріально, оскільки вітчим похилого віку, а його молодша сестра має на утриманні малолітню дитину та проживає в іншому місті, а через деякий час він самостійно з`явився до ДБР розуміючи, що скоїв злочин. У скоєному щиро кається.
В судовому засіданні сторони не оспорювали обставини, при яких скоєне кримінальне правопорушення, тому суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення встановленою і його дії належить кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує, що скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, за місцем проходження служби характеризується негативно (а.п.15), однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Крім того, обвинувачений вину визнав повністю, є особою в силу закону не судимою, на обліку лікарів не перебуває (а.п.25), за місцем мешкання характеризується задовільно (а.п.24), є учасником бойових дій.

Щире каяття ОСОБА_3 та з`явлення із зізнанням (а.п.26) визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання.

Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_3 без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим йому необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, що буде достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, а також всі обставини по справі, керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Копію вироку ОСОБА_3 , вручити негайно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд протягом 30 днів лише з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1