ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2106/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача ВД Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 16.04.2021 про закриття кримінального провадження № 0001024 від 26.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
28 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва на постанову дізнавача Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 від 16.04.2021 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 26.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Скарга мотивована тим, що постанова дізнавача Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 від 16.04.2021 про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 26.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, є необґрунтованою, винесеною передчасно, упереджено, незаконно, без належно проведеного досудового розслідування. За таких підстав, скаржник просить скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.
Крім того, заявник одночасно у вимогах скарги просив зобов`язати уповноважену особу Дарницького УП ГУНП в м. Києві внести до ЄРДР матеріали за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та забезпечити вчинення належних слідчих дій.
У судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту скарги.

Прокурор та дізнавач у судове засідання не з`явились, про розгляд скарги повідомлені належним чином, проте надали на вимогу суду матеріали кримінального провадження № 0001024 від 26.03.2021для огляду у судовому засіданні.

Враховуючи, що відповідно до ст. 306 КПК України скарги на рішення про закриття кримінального провадження розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту їх надходження, а відсутність слідчого, який належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду скарги, не є перешкодою для розгляду скарги, слідчий суддя виходячи з загальних засад кримінального провадження: змагальності та розумних строків, вважає за необхідне розглянути скаргу з урахуванням наявних у розпорядженні суду матеріалів.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Приписом ч. 1 ст. 24 КПК України гарантовано право кожному на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, обов`язок доказування правомірності закриття кримінального провадження лежить на особі, якою винесене процесуальне рішення про закриття кримінального провадження.

Доказів одержання скаржником копії вищевказаної постанови в матеріалах провадження не містять, а отже встановлений законом десятиденний строк її оскарження не пропущений.

Отже, дану скаргу подано належною особою, у строки, передбачені КПК України.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши пояснення скаржника, перевіривши доводи скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Як вбачається із матеріалів скарги в провадженні Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві перебували матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 26.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою дізнавача Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_4 від 16.04.2021 закрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001024 від 26.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, вбачаючи ознаки цивільно-правових відносин.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.
Згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 даної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь цієї особи. Таким чином, обов`язок доказування, у тому числі, події кримінального правопорушення та вини особи покладається на сторону обвинувачення.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Слідчий суддя, надавши правову оцінку підставі закриття, вважає таку підставу закриття кримінального провадження безпідставною та необґрунтованою, адже за загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, необґрунтоване закриття кримінального провадження не допускається.
У відповідності до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих ( розшукових ) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Пункт 2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Зі змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження закривається в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.
Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.
У відповідності до вимог ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження повинна містити зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Тобто таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). За загальним правилом, визначеним в ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Підстави для закриття кримінального провадження визначені в ч. 1 ст. 284 КПК України, у тому числі, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Крім того, постанова слідчого про закриття кримінального провадження згідно зі ст. 110 КПК України має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи.
Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, дізнавачем не наведено достатніх підстав, за яких він прийшов до висновку про відсутність в діянні складу правопорушення.
Також, змісту постанови вбачається, що дізнавачем проаналізовано зміст заяви про визнання позову та касаційну скаргу на предмет наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, що надало дізнавачу дійти до висновку про у відсутність в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, вбачаючи ознаки цивільно-правових відносин.
Однак, співставивши доводи заяви ОСОБА_3 , які були викладені ним, як на наявність ряду вчинених кримінальних правопорушень зі змістом постанови дізнавача, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем помилково досліджено вказані документи, що стали підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки вони взагалі не були предметом вказаного кримінального правопорушення, а відтак рішення дізнавача взагалі не ґрунтується на встановлених обставинах у даному кримінальному провадженні.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дізнавач при винесенні оскаржуваної постанови, не встановив усіх фактичних обставин, не вжив всіх заходів для їх належного встановлення, так само не дотримався вимог ст. 9 КПК України, оскільки зробив висновки щодо обставин, які обумовлюють закриття провадження у справі, а також не надав вичерпні відповіді згідно заяви про кримінальне правопорушення, не було надано аналізу тих обставин, на які посилається заявник.
Також слід звернути увагу на те, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак дізнавач обмежився лише викладом відомостей про кримінальне правопорушення.
Згідно до ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що помякшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Відповідно до статті 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.
Так, Європейський суду з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).
Разом з тим, згідно ст. 11 КПК України злочином є передбачене КК України небезпечне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Тобто за відсутності в діянні складу злочину щодо не встановленої особи неможливо закрити кримінальну справу, якщо будуть встановлені усі ознаки злочину, у тому числі і суб`єкт. Водночас, усі ознаки злочину слідчим встановлені не були, що вказує на порушення вимог КПК України.
Досудове розслідування закінчується у зв`язку зі здійсненням стороною обвинувачення усіх процесуальних дій, що є необхідними для всебічного і об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.
З урахуванням зазначених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що за таких умов підстав для закриття кримінального провадження не було, дізнавачем при винесенні оскаржуваної постанови суттєво порушені вимоги ст. 284 КПК України, оскільки постанова про закриття кримінального провадження винесена безпідставно, незаконного та без всебічного, повного з`ясування обставин.
Зважаючи на встановлені обставини скарги, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність її задоволення.
Так, з постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження закрито у зв`язку зі встановленою відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, водночас така підстава дізнавачем жодним чином не мотивована, із наданням обґрунтованих висновків про прийняте процесуальне рішення, що є неприпустимим.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
З урахуванням наведеного слідчий суддя дійшов до переконання, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні фактично не проводилось, а висновок дізнавача про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення є передчасним та таким, що не ґрунтується на матеріалах досудового розслідування та не відповідає вимогам ст.ст. 2, 9 КПК України, а також наведеній практиці Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, скарга підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
В частині вимог скарги, про зобов`язання уповноважену особу Дарницького УП ГУНП в м. Києві внести до ЄРДР матеріали за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та забезпечити вчинення належних слідчих дій, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення вимог скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
За змістом цієї норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття.
Кримінально-процесуальним законодавством не встановлено порядок та зміст викладу відомостей про кримінальні правопорушення в заявах або повідомленнях.
Проте, надаючи оцінку таким відомостям, прокурор, слідчий, за змістом ст. 214 КПК України, повинні переконатися у наявності в них даних, що вказують на об`єктивні ознаки підготовки, вчинення, приховування кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.
Системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінально-караного діяння.
Згідно з п. 2 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 № 139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 травня 2016 р. за № 680/28810, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.
Підставами вважати заяву чи повідомлення саме заявою про злочин є наявність в таких заявах та повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо в заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатись такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.
Судом встановлено, що скаржник вже звертався до суду з вимогою на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, по якій прийнято відповідне процесуальне рішення слідчим суддею, яке набрало законної сили, на підставі якого зобов`язано уповноважену особу Дарницького УП ГУНП в м. Києві внести до ЄРДР матеріали за заявою ОСОБА_3 від 09.03.2021 про вчинення кримінальних правопорушень.
Оскільки оскаржувані дії (бездіяльність) полягають у визначенні попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення, законодавець не відніс до переліку дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені слідчому судді під час досудового розслідування, а повторне звернення зі скаргами, Кримінальним процесуальним законом не передбачено і таке звернення по суті суперечить засадам законності та правової визначеності, таким чином підстави для зобов`язання уповноважену особу Дарницького УП ГУНП в м. Києві внести до ЄРДР матеріали за заявою ОСОБА_3 від 09.03.2021 відсутні.
Відповідно до п. 2.3.1 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС України від 23.08.2012 р. № 747, документообіг в ОВС - це проходження документів у системі МВС з моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення.

Пунктом 2.6.1 Інструкції передбачено, що реєстрація документа - це здійснення запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, яким фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставляння на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Згідно п. 2.15.1 Інструкції, вихідні документи надсилаються адресатам з використанням засобів поштового зв`язку, електронного зв`язку, а також доставляються фельд`єгерською службою.

У відповідності до п. 2.15.5 Інструкції, вихідну кореспонденцію опрацьовують УДЗ та підрозділи з діловодства і надсилають централізовано в день її одержання від структурних підрозділів. За неможливості організувати опрацювання і надсилання вихідної кореспонденції у визначеному порядку її направляють структурні підрозділи самостійно через поштове відділення зв`язку. Працівникам МВС заборонено надсилати або передавати документи без реєстрації в УДЗ, підрозділі документального забезпечення структурного підрозділу.

Відповідно до вимог даної Інструкції, вся вихідна кореспонденція реєструється в Журналі обліку вихідних та внутрішніх документів-форма 45 (додаток 11 до п. 2.6.32 Інструкції).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Однак, із поданих до скарги документів неможливо встановити факт отримання вказаної заяви ОСОБА_5 від 14.05.2021 уповноваженою особою, оскільки додана до скарги копія заяви не містить належних відомостей (відміток) щодо дати про отримання заяви уповноваженою на те особою, та реєстрації у Дарницькому УП ГУ НП в м. Києві.

Крім того, заявник на підставу вимоги скарги про зобов`язання уповноваженої особи Дарницького УП ГУ НП в м. Києві внести в ЄРДР заяву ОСОБА_5 лише надає копію такої заяви та взагалі не описує обставин у скарзі, які б свідчили про допущену бездіяльність будь-якої посадової особи Дарницького УП ГУ НП в м. Києві у межах вказаного кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 110, 284, 303, 304, 305, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Скаргу задовольнити частково.

Постанову дізнавача ВД Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_4 від 16.04.2021 про закриття кримінального провадження № 0001024 від 26.03.2021, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - скасувати.

В іншій частині вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: