Справа № 761/9822/21
Провадження № 1-кс/761/6359/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року місто Київ
Шевченківський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
розглянувши в приміщені суду клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 ,
про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду 11.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 ,
у кримінальному провадженні №0004913, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України,
В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0004913 від 13.11.2020, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що СУГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004913 від 13.11.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виник злочинний умисел на заволодіння кв. АДРЕСА_2 . Для полегшення досягнення злочинної мети, в жовтні 2020 року було залучено ОСОБА_6 , який, не будучи обізнаним про злочинні наміри ОСОБА_5 , за грошову винагороду мав зареєструвати фіктивний шлюб із ОСОБА_7 , та, після смерті останньої, привласнити її квартиру шляхом вступу в спадщину ОСОБА_6 , як спадкоємця нерухомого майна, тобто кв. АДРЕСА_2 , з подальшим оформленням довіреності на ім`я ОСОБА_5 на вчинення нотаріальних дій стосовно даної квартири, з метою реєстрації права власності.

Одночасно, злочинним умислом ОСОБА_5 охоплювалось вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , яка також володіє часткою вищевказаної квартири та відповідно до законодавства має право на спадкування частки рідної сестри, за допомогою вогнепальної зброї невстановленого зразка, яку останній заздалегідь придбав.

Так, 12.11.2020, приблизно об 11 год. 10 хв., перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , куди також прибула ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , реалізуючи злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне позбавлення життя потерпілої з метою подальшого заволодіння нерухомим майном останньої, під приводом святкування одруження, почав спільно із останньою вживати спиртне.

Користуючись неувагою ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , діючи умисно, маючи умисел на умисне вбивство потерпілої, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наливав у чарку потерпілої із заздалегідь заготовленої пляшки суміш метилового спирту, при цьому, спостерігав за тим, щоб остання випила таку суміш в достатній кількості для її отруєння.

Того ж дня, в результаті погіршення стану здоров`я, викликаного вжиттям отруйної суміші метилового спирту, ОСОБА_7 було доставлена до Київської міської клінічної лікарні, де 13.11.2020 остання померла в результаті отруєння метанолом.

Після вчинення всіх необхідний дій для настання смерті ОСОБА_7 , того ж дня, а саме 12.11.2020 ОСОБА_5 , продовжуючи злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство двох осіб, під приводом прогулянки, домовився про зустріч із ОСОБА_8 у вечірній час на території Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », неподалік від вулиці Ягідна в м. Києві.

Так, 12.11.2020, в період часу приблизно з 21 год. 30 хв. по 22 год. 40 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи разом з ОСОБА_8 на території Національного природного парку «Голосіївський», неподалік від АДРЕСА_4 , впевнившись, що перебуває у безлюдному місці та ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає за його діями, користуючись такими обставинами, діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті потерпілій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, використовуючи при цьому вогнепальну зброю невстановленого зразка, здійснив один постріл в праву область голови ОСОБА_8 , чим спричинив кульове проникаюче сліпе поранення голови з пошкодженням головного мозку, внаслідок якого ОСОБА_8 померла.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та поводження з бойовими припасами та вибуховими речовинами, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. ст. 41, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471 Х-ІІ, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено, що до повноважень поліції належить здійснення контролю за дотриманням фізичними і юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, інших предметів, на які поширюється дозвільна система внутрішніх справ, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про дозвільну систему» № 576 від 12.10.1992, якою встановлено особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку і використання спеціально визначених предметів, що розповсюджується, серед іншого, на бойові припаси, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, на початку листопада 2020 року, перебуваючи на території Національного природного парку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », знайшов предмет, конструктивно схожий на корпус гранати Ф-1 та 2 предмета, конструктивно схожі на підривачі до ручних гранат типу УЗРГМ, тобто незаконно без передбаченого законом дозволу придбав дані пристрої та почав їх зберігати без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи заборону вільного обігу бойових припасів та вибухових речовин, та караність такого діяння.

В подальшому, ОСОБА_5 переніс вищевказані предмети до власного місця мешкання, тобто до кв. АДРЕСА_5 , де продовжив незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу, тим самим умисно вчинив незаконні дії з придбання та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, в матеріалах кримінального провадження наявні достатні дані, на підставі яких ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень, якому 26.02.2021 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України.
11 березня 2021 року старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 було проведено огляд квартири АДРЕСА_2 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, що належав потерпілій ОСОБА_7 , ІМЕІ: НОМЕР_1 , який поміщено до спецпакету № EXP 0125665.
Постановою старшого слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 від 11.03.2021 тимчасово вилучене під час огляду за адресою: АДРЕСА_1 майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0004913 від 13.11.2020, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України.
Враховуючи та узагальнюючи вищевикладене, з метою збереження речових доказів, до моменту з`ясування всіх подій та обставин розслідуваного кримінального провадження виникла необхідність у накладенні арешту на майно, тимчасово вилучене під час проведення огляду 13.11.2020.
У судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.
Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання.
Так, в провадженні СУ ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0004913 від 13.11.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України.
Як убачається із матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане тимчасово вилучене майно необхідно з метою збереження речових доказів, оскільки вилучені речі мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.
Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.
Постановою слідчого у кримінальному провадженні від 11.03.2021 майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовим доказом.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.
За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, тимчасово вилученого під час проведення обшуку, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.
Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для арешту зазначеного в клопотанні слідчого майна, тимчасово вилученого під час проведення огляду 11.03.2021.
Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором у кримінальному провадженні начальником відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду 11.03.2021 за адресою: АДРЕСА_1 , у кримінальному провадженні №0004913, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2020 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України задовольнити.
Накласти арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення 11.03.2021 огляду за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, що належав потерпілій ОСОБА_7 , ІМЕІ: НОМЕР_1 , який поміщено до спецпакету № EXP 0125665.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1