КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/3876/21 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження№11-сс/824/3317/2021 Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2021 року,
прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2021 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвала про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою діє до 01.07.2021 року включно.
Утримувати підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 під вартою у Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_6 в поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , у апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Захисник ОСОБА_7 , в поданій в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , у апеляційній скарзі просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , або визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах до 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , зазначає, що вказана ухвала не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, що свідчать про вчинення підозрюваним інкримінованих йому правопорушень.
Твердження слідчого судді, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що є ризики, передбачені ст. 177 КПК України також є надуманими та необґрунтованими.
Об`єктивний і неупереджений аналіз ризиків за ст. 177 КПК України по відношенню до ОСОБА_8 , з урахуванням обставин за ст. 178 КПК України, свідчать про їх відсутність або низьку наявність.
Усі речові докази та документи по справі зібрані, отже відсутні ризики знищення доказів. Жодних підстав передбачати незаконний вплив на свідків не має. Потерпілі були допитані по справі, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Конкретних підстав передбачати перешкоджання іншим чином кримінальному провадженню немає.
Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації в АДРЕСА_1 та є громадянином України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, має позитивні характеристики з Добровольчого Руху ОУН, тому вважає, що твердження слідчого судді про неможливість застосувати менш м`який захід ніж тримання під вартою на підставі ненадання підтвердження можливості виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків за вказаною вище адресою є безпідставним.

Апелянт звертає увагу суду на те, що 07.05.2021 року слідчим суддею була оголошена тільки резолютивна частина ухвали, без посилання на норми КПК України.
На обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою. Слідчим суддею не проведено аналіз всіх ризиків, на які послався слідчий та прокурор в клопотанні, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Стороною обвинувачення не надано суду доказів того, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а лише припускається, що вони можуть настати.

Також прокурор не надав суду доказів того, що домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків передбачених КПК України. Таким чином, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів на підтвердження обставин, передбачених п.2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.
Оцінюючи в сукупності обставини вчиненого правопорушення, апелянт вважає, що прокурор та слідчий не довели належним чином слідчому судді неможливість застосування до підозрюваного, зважаючи на дані про його особу, раніше не судимого, часткове визнання вини за ч.3 ст. 146 КК України тощо, більш м`якого запобіжного заходу та вважає, що вказаний запобіжний захід без визначення навіть альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави невмотивовано жорстоким.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без зміни, вислухавши поручителя ОСОБА_10 , вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів судового провадження та ухвали слідчого судді, що Слідчим відділом Бориспільського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000016 відкритого 05.02.2021 за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України.
У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , реалізуючи прямий злочинний умисел на створення організованої групи, діючи з корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, не пізніше грудня 2020 року, з метою створення організованої групи з числа особисто знайомих йому осіб, відносно яких мав впевненість у їх особистих вольових рисах, особистій відданості, готовності беззаперечного виконання його вказівок, схильності до протиправної діяльності, наявності потрібних навичок та знань, запропонував увійти до складу створюваної ним організованої групи раніше відомим йому особам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , яким повідомив про свої злочинні наміри щодо створення організованої групи, діяльність якої мала за своїми наслідками забезпечити йому та іншим учасникам вказаного утворення незаконне збагачення за рахунок грошових коштів та іншого майна громадян унаслідок вчинення відносно них злочинів, на що вказані особи, будучи переконаними у отриманні обіцяної винагороди у вигляді невстановлених дій матеріального характеру, погодилися та таким чином увійшли до складу організованої групи.
Після входження ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до складу організованої групи, ОСОБА_11 розподілив між ними у зазначеному злочинному утворенні функції та обов`язки щодо підготовки та вчинення злочинів. Так, ОСОБА_11 взяв на себе керівну функцію у створенні та діяльності організованої групи і вчинюваних її учасниками злочинів, а саме: надавав відповідні вказівки учасникам організованої групи; розподілив між учасниками функції, визначив об`єкти протиправних посягань та злочинну діяльність в цілому шляхом погодження планів вчинення злочинів, забезпечив організовану групу власним автомобілем марки «LAND ROVER» моделі «RANGE ROVER» з реєстраційним номером НОМЕР_1 та автомобілем «Мітсубісі» моделі «Pagero» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 ».

На ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_8 як активних учасників і виконавців організованої групи, що володіють спеціальними навичками та знаннями, схильних до вчинення насильства, покладались функції щодо безпосереднього вчинення злочинів, спричинення тілесних ушкоджень потерпілим, заволодіння майном потерпілих.
На ОСОБА_14 як активного учасника та виконавця організованої групи, що володіє спеціальними навичками та знаннями, схильний до вчинення насильства, покладались функції щодо безпосередньої участі у вчиненні злочинів, заволодіння майном потерпілих, забезпечення організованої групи автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER», який належить ОСОБА_17 .
На ОСОБА_16 покладалась функція сприяння вчиненню кримінальних правопорушень іншими співучасниками шляхом надання особистої інформації про потерпілих, зокрема, про адреси їх фактичного проживання, номерів телефонів, особистих та сімейних фотознімків, для їх використання при висуненні вимог передачі чужого майна.
У грудні 2020 року, ОСОБА_11 , будучи організатором та керівником створеної ним організованої групи, від іншого учасника організованої групи ОСОБА_16 отримав інформацію про матеріали кримінального провадження №0006834 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, що розслідується слідчим відділом Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області, за фактом умисного підпалу автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_18 , та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16 , відповідно до яких до вчинення злочину вірогідно можуть бути причетні ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
В дійсності у кримінальному провадженні №0006834 не було зібрано достатньо доказів для оголошення про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і будь-яким особам не повідомлялось про підозру у вчиненні вказаного злочину.
Вказану інформацію ОСОБА_11 повідомив іншим учасникам створеної ним організованої групи, а саме: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , а також надав пропозицію про вчинення вимоги передачі чужого майна, а саме, коштів у сумі 35 тис. доларів США, щодо ОСОБА_19 та ОСОБА_20 з погрозою насильства над потерпілими чи їх близькими родичами.
З цією метою ОСОБА_16 надав ОСОБА_11 також повну інформацію щодо ОСОБА_19 , зокрема, адресу його фактичного проживання, номер телефону, особисті та сімейні фотознімки, а також номер телефону і адресу реєстрації ОСОБА_20 для їх використання при висуненні вимог передачі чужого майна.
В подальшому, 27.12.2020 року ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний умисел, керуючи організованою злочинною групою, разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 прибув до домоволодіння ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою здійснення щодо ОСОБА_19 вимоги передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим чи його близькими родичами, а також пошкодження чи знищення їхнього майна.
Після прибуття ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 зустрівся з ОСОБА_19 у ресторані «Pioppo Nero» за адресою м. Київ, вул. Виноградна, 1, що знаходиться неподалік від місця проживання ОСОБА_19 , пред`явив особисті та сімейні фотознімки ОСОБА_21 , отримані від ОСОБА_16 , висловив погрози застосування насильства над потерпілим чи його близькими родичами, а також пошкодження чи знищення їхнього майна, оскільки володіє повною інформацією щодо нього та його близьких родичів і їхнього майна, після чого висловив вимогу передачі йому коштів під вигаданим приводом компенсації за знищення шляхом підпалу автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 в м. Чернігів, яке сталося у 2019 році, яке нібито організував ОСОБА_19 та виконав ОСОБА_20 .
Після цього, ОСОБА_19 запропонував ОСОБА_11 зустрітись через певний час після того, як він ( ОСОБА_19 ) особисто з`ясує вищевказані обставини спалення автомобіля в м. Чернігів.
21.01.2021 року, 24.01.2021 року, 09.02.2021 року ОСОБА_11 телефонував ОСОБА_19 з номеру абонента НОМЕР_5 на номер НОМЕР_6 за допомогою месенджера «WhatsApp» та продовжував висловлювати вимоги передачі йому коштів.
18.03.2021 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до місця проживання ОСОБА_20 за адресою: АДРЕСА_3 , з метою вимоги передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над ОСОБА_20 , а також пошкодження чи знищення його майна.
Однак, ОСОБА_20 зачинився у будинку та викликав працівників поліції і відмовився розмовляти з ОСОБА_11 18.03.2021 року приблизно о 13.55 год. ОСОБА_19 та ОСОБА_20 на вимогу ОСОБА_11 зустрілись з ним, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на АЗС «Глуско» на 48 км. траси Київ-Харків, де ОСОБА_11 надав ОСОБА_19 копії матеріалів кримінального провадження №0006834, що розслідується слідчим відділом Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області, зазначивши, що у них на його думку містяться докази вчинення підпалу автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та повторив вимогу передати йому кошти у сумі 15 тис. доларів США.
В дійсності у кримінальному провадженні №0006834 не було зібрано достатньо доказів для оголошення про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і будь-яким особам не повідомлялось про підозру у вчиненні вказаного злочину.
Після цього, ОСОБА_11 надіслав ОСОБА_19 два СМС-повідомлення - «15», «жду неделю» - у месенджері «WhatsApp», що означає вимогу сплатити через тиждень 15 тис. доларів США.

В подальшому, ОСОБА_11 спланував разом з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 вчинити викрадення ОСОБА_20 і його катування з метою примусити зізнатись у вчиненні підпалу автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 за замовленням ОСОБА_19 та в подальшому використати цей факт як погрозу застосування аналогічного насильства до останнього для примусу ОСОБА_19 та ОСОБА_20 передати їм грошові кошті у сумі 35 тис. доларів США.
09.04.2021 року ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 на автомобілях марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_7 та марки «LAND ROVER» моделі «RANGE ROVER» реєстраційний номер НОМЕР_1 прибули на АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків, куди також викликали ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Реалізовуючи зазначений спільний умисел на вчинення вимагання коштів у ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , викрадення і катування ОСОБА_20 , ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 розмістили автомобілі біля альтанки на парковці АЗС «Глуско» таким чином, щоб загородити від сторонніх спостерігачів та камер спостереження АЗС місце навколо альтанки.
Після прибуття на АЗС 09.04.2021 року приблизно о 14.44 год., ОСОБА_19 та ОСОБА_20 пройшли до альтанки, де знаходились ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .
У цей момент ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , виконуючи спільний злочинний план, переслідуючи корисливий мотив, діючи організованою групою, викрали ОСОБА_20 , а саме, із застосуванням насильства примусово помістили його у автомобіль марки «VOLKSWAGEN» моделі «TRANSPORTER» реєстраційний номер НОМЕР_7 та вивезли у невстановлене місце неподалік АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків.
Тим часом, ОСОБА_11 , перебуваючи на вказаній АЗС, наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_19 з метою залякування та переконання у дійсності його ( ОСОБА_11 ) намірів застосувати в подальшому до ОСОБА_19 фізичне насильство у разі непередачі йому коштів, після чого ОСОБА_11 також під`їхав на автомобілі «LAND ROVER» моделі «RANGE ROVER» реєстраційний номер НОМЕР_1 у невстановлене місце неподалік АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків, куди ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 примусово доставили ОСОБА_20 , викравши його.
Перебуваючи у невстановленому місці неподалік АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 протягом приблизно 2 годин умисно, з метою заподіяння ОСОБА_20 сильного фізичного болю та фізичних страждань, наносили йому удари руками, ногами, молотком по голові, руках, ногах, тулубу та обличчю, вимагаючи зізнатись у вчиненні підпалу автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16 .

Під час незаконного позбавлення волі та викрадення і катування ОСОБА_20 , останній з метою припинення заподіяння йому фізичного болю та фізичних страждань, на вимогу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 повідомив, що це саме він вчинив за власною ініціативою підпал автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16 , без сприяння у цьому інших осіб.
Після цього, ОСОБА_11 повернувся на АЗС «Глуско» на 48 км. автодороги Київ-Харків та повідомив ОСОБА_16 та ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_20 зізнався у вчиненні за власною ініціативою умисного підпалу автомобіля «Mazda CX7» державний номер НОМЕР_3 та автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16 , а також повідомив, що він разом з ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 може продовжити катування ОСОБА_20 .

У зв`язку з цим ОСОБА_19 , з метою уникнути катування ОСОБА_20 , усвідомлюючи реальність намірів застосування ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та ОСОБА_15 фізичного насильства також і до нього, прийняв їхню вимогу передати їм кошти у сумі 15 тис. доларів США.
Далі ОСОБА_11 , продовжуючи реалізовувати спільний з іншими учасниками злочинної групи злочинний план на вчинення вимагання коштів у сумі 35 тис. доларів США, користуючись моральною пригніченістю ОСОБА_19 через раніше застосоване насильство до нього та ОСОБА_20 , 18.04.2021 року у месенджері «WhatsApp» з номеру абонента НОМЕР_5 на номер НОМЕР_6 надіслав ОСОБА_22 . СМС-повідомлення з вимогою сплатити йому крім раніше обумовленої суми додатково ще 20 тис. доларів США нібито за спалення автомобіля «Subaru Outback» державний номер НОМЕР_4 , яким користувався ОСОБА_16

21.04.2021 року у телефонній розмові ОСОБА_19 з ОСОБА_16 за номером абонента НОМЕР_8 у месенджері «WhatsApp» останній повторив вимоги злочинної групи про передачу додатково ще 20 тис. доларів США та ОСОБА_19 , будучи морально пригніченим через раніше застосоване насильство до нього та ОСОБА_20 , погодився, усвідомлюючи, що у разі відмови злочинна група у складі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 та ОСОБА_15 застосує аналогічне фізичне насильство до нього чи його близьких або пошкодить чи знищить їхнє майно, оскільки володіє повною інформацією щодо нього.

06.05.2021 року ОСОБА_24 , затримано в порядку ст. 208 КПК України та в цей день повідомлено йому про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України.
07.05.2021 слідчий відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підполковника поліції ОСОБА_25 за погодженням із прокурором Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_26 , звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

На обґрунтування даного клопотання сторона обвинувачення послалась на наявність обґрунтованої підозри, яка вказує на причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України, яка обґрунтовується доказами, які зазначенні у клопотанні та долучені до нього, які були зібрані у даному кримінальному провадженні,
В обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий у клопотанні зазначив про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема про ризики переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на потерпілих та вчинення іншого кримінального правопорушення.
Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів обґрунтовував тяжкістю інкримінованих злочинів, що обумовлює можливість тримання під вартою.
Зазначив, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення та поведінку підозрюваного після цього, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
07 травня 2021 року ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області вказане клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 01.07.2021 року включно.
Згідно ухвали суду, слідчий суддя під час розгляду вказаного клопотання, врахував наявність обґрунтованої підозри повідомленої ОСОБА_8 , за ознаками злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України та визнав, що причетність ОСОБА_8 до подій вказаного кримінального правопорушення підтверджується доказами, які долучені до клопотання.

Також слідчий суддя встановив, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України. Санкція ч. 4 ст. 189 КК України відносить інкримінований злочин до особливо тяжкого і передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 раніше не судимий, однак підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, у разі застосування запобіжного заходу, непов`язаного з триманням під вартою, він може переховуватися від органів досудового розслідування з метою уникнення покарання. Твердження про наявність у нього роботи чи міцних соціальних зв`язків відхиляються, тому що належних підтверджень цьому не надано. Ці обставини у сукупності свідчать про схильність підозрюваного до переховування як способу поведінки, до якого він може вдатися у випадку загрози його інтересам. Слідчий суддя погодився з доводами прокурора, що підозрюваний може вчиняти в подальшому дії з метою переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, слідчий суддя погодився із доводами прокурора щодо наявності ризику вчинення підозрюваниміншого кримінального правопорушення, хоча останній є мінімальним. Однак прийшов до висновку, що наявність ризику незаконного впливу на потерпілих прокурором не доведено.
Отже, слідчий суддя встановив, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.
Крім того, слідчий суддя встановив, що застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло, не зможе унеможливити спробам переховуватись від органів досудового розслідування. Про обрання відносно підозрюваного особистої поруки не надходило жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру. Застосування до підозрюваного особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного і не зменшить наявність ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Тому, слідчий суддя погодився із доводами прокурора про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
З такими висновками погоджується і колегія суддів, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду встановлено, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею належно дотримані.
Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена слідчим та сумнівів не викликає.
Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України на які вказує слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження.
Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання слідчого.
Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.
Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 та відомості про його особу, в їх сукупності.
З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.
При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства або погрозою застосування насильства.
На підставі зазначеного, слідчим суддею були враховані обставини справи в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим немає.
Доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, що свідчать про вчинення підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень та слідчим суддею не проведено аналізу всіх ризиків, на які послався слідчий та прокурор, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. При цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційній скарзі про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.
Наявність характеризуючих даних про особу ОСОБА_8 , який має постійне місце проживання в місті Києві, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики, часткове визнання вини за ч.3 ст. 146 КК України- не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки суду про те, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки він в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 , на свободу. Таке обмеження не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено, а також не встановлено колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Однак заслуговують на увагу твердження апелянта, що 07.05.2021 року слідчим суддею була оголошена тільки резолютивна частина ухвали, без посилання на норми КПК України, однак дана обставини не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки повний текст даної ухвали відповідає вимогам ст. ст. 196, 370, 372 КПК України.
Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не знаходить.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.
Щодо поданої народним депутатом України ОСОБА_10 заяви про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_8 , то колегія суддів не знайшла підстав для її задоволення, із урахуванням матеріалів провадження та обставин за якими ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 127 КК України.

Заява заступника командира Добровольчого батальйону ОУН ОСОБА_27 , про взяття на особисту поруку підозрюваного ОСОБА_8 , яка подана захисником ОСОБА_7 , колегію суддів не розглядалась, у зв`язку з неявкою ОСОБА_27 безпосередньо в судове засідання, тобто не підтриманням останнім її під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга захисника з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2021 року залишити без зміни, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Заяву ОСОБА_10 , про взяття підозрюваного ОСОБА_8 , на особисту поруку - залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4