КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/2720/2021 Головуючий у І-й інст.: ОСОБА_1
Категорія: ст. 392 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду контрольне провадження у кримінальному провадженні №0003254 від 23 листопада 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України,, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 із запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час відмовлено та продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів, з 21 квітня 2021 року по 20 червня 2021 року включно.

Розмір застави, визначений ухвалою Подільського районного суду від 04.03.2021 року залишено без змін.

Мотивуючи постановлене рішення, суд 1-ї інстанції узяв до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, скоєного повторно, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років, що свідчить про реальну можливість його переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а крім цього, на даній стадії судового розгляду допитано лише одного свідка, що свідчить про можливість впливу обвинуваченим ОСОБА_6 на останніх з метою зміни або відмови ними від показів, наданих на досудовому розслідуванні.

Суд врахував також, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності та обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду, тому може продовжувати злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити йому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт за його фактичним місцем проживання: АДРЕСА_1 .Зазначає, що знаходиться під вартою понад 5 місяців і за вказаний час прокурором не надано об`єктивного доказі, що підтверджує його винуватість.

Звертає увагу, що інкримінованого кримінального правопорушення не вчиняв, переховуватися від суду не збирається, оскільки це не має сенсу.

Зважаючи на те, що сторони кримінального провадження не наполягали на розгляді апеляційної скарги за їх участі, керуючись положеннями ч.4 ст.422-1 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судовий розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши виділені матеріали контрольного провадження щодо ОСОБА_6 , колегія суддів приходить до наступного висновку.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування (продовження) запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні корисливого злочину, вчиненого повторно, беручи до уваги існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення (враховуючи його кримінальну поведінку в минулому), незаконно впливати на свідків, враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.

Доводи апеляційної скарги про те, що докази сторони обвинувачення стосовно існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є недостатніми та не обґрунтованими, не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає, що матеріали провадження містять дані, які доводять існування ризику втечі обвинуваченого ОСОБА_6 , тому достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання останнього під вартою, аби завадити цьому.

Дослідивши належним чином всі матеріали провадження, дані, які характеризують особу обвинуваченого та інші передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України обставини, зокрема і ті на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений, суд навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Що стосується визначеного судом 1-ї інстанції розміру застави, колегія суддів вважає його таким, що відповідає положенням ст. 182 КПК України і погоджується з висновком суду 1-ї інстанції щодо неможливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 меншого розміру застави, аніж 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Таким чином, рішення суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене згідно норм кримінального процесуального закону з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, у зв`язку з чим приходить до висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваної ухвали суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4