Справа № 201/7904/21
Провадження № 1-кс/201/2429/2021

УХВАЛА
Іменем України

12 серпня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001912 від 24.11.2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна. В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що у провадженні слідчого відділу відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001912 від «24» листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Установлено, що 24.11.2020 слідчим у ході добового чергування виявлено, що на території Соборного району міста Дніпра, невстановлені особи самовільно зайняли земельну ділянку та здійснюють самовільне будівництво.

Цього ж дня, слідчим складений протокол огляду ділянки місцевості, яка розташована поблизу будинку АДРЕСА_1 . У ході огляду виявлено бетонну споруду з`єднану у гаражі, з п`ятьма воротами. Окремо, виявлено вісім недобудованих споруд, у вигляді бетонних блоків без воріт, з бетонним дахом. Також виявлено на спорудах оголошення з приводу продажу зазначених недобудованих гаражів.

У ході досудового розслідування встановлено, що відносно частини оглянутих гаражів, проведена державна реєстрація права власності, а саме: приватна.

Так, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 , в один день 11.09.2020, зареєстровано право приватної власності на об`єкти нерухомого майна гаражі, за адресою:

АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_5 ;

Гараж № 2 зареєстрований за ОСОБА_6 ;

Гараж № 3 зареєстрований за ОСОБА_7 ;

Гараж № 4 зареєстрований за ОСОБА_8 ;

Гараж № 5 зареєстрований за ОСОБА_9 .

Єдиною підставою для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна за вищезазначеними громадянами стало рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 23.04.1990, за № 167/6.

На виконання запиту в порядку ст. 93 КПК України, у кримінальному провадженні отримана відповідь від Дніпровської міської ради, в якій йдеться про те, що в архівному управлінні департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради згідно з описом справ постійного зберігання виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1990 рік рішення виконавчого комітету вищезазначеної ради від 23.04.1990 № 167/6 не існує.

Крім того, в один день 24.07.2020, ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» (), юридична адреса: м. Дніпро, вул. Ударників, 27, інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 було виготовлено п`ять технічних паспортів на гаражі № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 . Замовником технічної інвентаризації зазначені: ОСОБА_5 , інвентаризаційна справа № 1293 ТП; ОСОБА_6 , інвентаризаційна справа № 1294 ТП; ОСОБА_7 , інвентаризаційна справа № 1295 ТП; ОСОБА_8 , інвентаризаційна справа № 1296 ТП та ОСОБА_9 , інвентаризаційна справа № 1292 ТП.

Одною з характеристик означених гаражів є рік спорудження/реконструкції 1990 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Установлено, що об`єкти нерухомості знаходяться на земельній ділянці, яка, відповідно до інформації Публічної кадастрової карти України, не має кадастрового номеру, не перебуває у власності чи оренді, тобто є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що невстановленою групою осіб, здійснено самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою прокурора від 29.07.2021 року визнано речовими доказами:

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_6 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_8 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_10 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 , про що, 29.07.2021 року.

Враховуючи, що нерухоме майно визнано речовим доказом, тому необхідно забезпечити його збереження, в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, до прийняття остаточного рішення по справі, шляхом накладення арешту.

Тому прокурор просив накласти арешт, заборонивши відчуження, розпорядження та/або користування на об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Прокурор в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, клопотання просив його задовольнити.

Власник майна у судове засідання у відповідності до ч. 2 ст. 172 КПК України не викликався, оскільки, на переконання слідчого судді, повідомлення власника майна або його представника чи законного представника про намір накладення арешту на зазначене майно може призвести до негативних наслідків, у тому числі передачу права власності на таке майно іншим фізичним або юридичним особам, що у свою чергу може вплинути на розумні строки проведення досудового розслідування та встановлення істини у справі, їх затягування.

Відповідно до ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як свідчать матеріали клопотання, у провадженні слідчого відділу відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001912 від «24» листопада 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Встановлено, що 24.11.2020 слідчим у ході добового чергування виявлено, що на території Соборного району міста Дніпра, невстановлені особи самовільно зайняли земельну ділянку та здійснюють самовільне будівництво.

Цього ж дня, слідчим складений протокол огляду ділянки місцевості, яка розташована поблизу будинку АДРЕСА_1 . У ході огляду виявлено бетонну споруду з`єднану у гаражі, з п`ятьма воротами. Окремо, виявлено вісім недобудованих споруд, у вигляді бетонних блоків без воріт, з бетонним дахом. Також виявлено на спорудах оголошення з приводу продажу зазначених недобудованих гаражів.

У ході досудового розслідування встановлено, що відносно частини оглянутих гаражів, проведена державна реєстрація права власності, а саме: приватна.

Так, державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 , в один день 11.09.2020, зареєстровано право приватної власності на об`єкти нерухомого майна гаражі, за адресою:

АДРЕСА_2 зареєстрований за ОСОБА_5 ;

Гараж № 2 зареєстрований за ОСОБА_6 ;

Гараж № 3 зареєстрований за ОСОБА_7 ;

Гараж № 4 зареєстрований за ОСОБА_8 ;

Гараж № 5 зареєстрований за ОСОБА_9 .

Єдиною підставою для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна за вищезазначеними громадянами стало рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів від 23.04.1990, за № 167/6.

На виконання запиту в порядку ст. 93 КПК України, у кримінальному провадженні отримана відповідь від Дніпровської міської ради, в якій йдеться про те, що в архівному управлінні департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради згідно з описом справ постійного зберігання виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська за 1990 рік рішення виконавчого комітету вищезазначеної ради від 23.04.1990 № 167/6 не існує.

Крім того, в один день 24.07.2020, ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут» (), юридична адреса: м. Дніпро, вул. Ударників, 27, інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_10 було виготовлено п`ять технічних паспортів на гаражі № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 . Замовником технічної інвентаризації зазначені: ОСОБА_5 , інвентаризаційна справа № 1293 ТП; ОСОБА_6 , інвентаризаційна справа № 1294 ТП; ОСОБА_7 , інвентаризаційна справа № 1295 ТП; ОСОБА_8 , інвентаризаційна справа № 1296 ТП та ОСОБА_9 , інвентаризаційна справа № 1292 ТП.

Одною з характеристик означених гаражів є рік спорудження/реконструкції 1990 рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Встановлено, що об`єкти нерухомості знаходяться на земельній ділянці, яка, відповідно до інформації Публічної кадастрової карти України, не має кадастрового номеру, не перебуває у власності чи оренді, тобто є комунальною власністю територіальної громади міста Дніпра.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що невстановленою групою осіб, здійснено самовільне будівництво споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою прокурора від 29.07.2021 року визнано речовими доказами:

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_4 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_6 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_8 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ;

- об`єкт нерухомого майна 101), а саме: гараж № НОМЕР_10 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_11 , про що, 29.07.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди .

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор в своєму клопотанні зазначає мету накладання арешту збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя погоджується з прокурором про те, що існують обставини, щодо можливості відчуження майна третім особам, що в подальшому може зашкодити забезпеченню збереження речових доказів.
Враховуючи, що нерухоме майно визнано речовим доказом, тому необхідно забезпечити його збереження, в порядку п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, до прийняття остаточного рішення по справі, шляхом накладення арешту.

Тому дослідивши матеріли клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження, слідчий суддя вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що з метою забезпечення кримінального провадження, виконання завдань та вимог кримінального провадження, попередження подальших злочинних дій власника майна, пов`язаних з переоформленням права власності на вищевказане майно, накладання арешту на зазначене майно є необхідним.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких дізнавачем (слідчим, прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Таким чином, у клопотанні прокурора належним чином розкрито, яке відношення зазначене майно має саме до цього кримінального провадження, у зв`язку з чим процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна як речового доказу є визначеним відповідно до вимог ст. 98 КПК України, оскільки постановою слідчого вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт майна.

Прокурор довів, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора.

Завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням, може бути виконане.

Незастосування арешту майна може привести до настання наслідків, що перешкоджатимуть збереженню речових доказів.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що зазначене в клопотанні майно може бути використане як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно із ст. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч. 4 статті 173 КПК, у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання, в ухвалі слідчого судді зазначається про заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.).

У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Отже, правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом.

На переконання слідчого судді, будь-які умисні дії щодо майна включаються в поняття «розпорядження» - правомірності власника.

Прокурором доведено, що майно, мова про яке йдеться в клопотанні, має значення для досягнення цілей кримінального провадження, з ним потрібно проводити в подальшому слідчі та процесуальні дії, що обумовлюють необхідність обмеження (арешту) у виді заборони розпорядження майном. А тому в цій частині клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження речового доказу застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт нерухомого майна шляхом заборони розпорядження, заборони вчинення реєстраційних дій, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків, зокрема, привести до неправомірного вибуття майна з власності.

Слідчий суддя визнає, що матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання неправомірного вибуття майна з власності та забезпечення кримінального провадження, та слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: гараж № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 належний ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, шляхом заборони розпорядження.

Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу.

Заборонити уповноваженим особам ДП «Сетам» (, м. Київ, вулиця Стрілецька, будинок 4-6) на час проведення досудового розслідування проводити будь-які дії щодо реалізації нерухомого майна, зазначеного в цій ухвалі.

В задоволенні інших вимог клопотання відмовити.

У відповідності до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особами, що були відсутні при її проголошенні, в той же строк з моменту отримання її копії. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Підстави для скасування арешту майна визначені в ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1