ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/924/21 Головуючий 1ї інстанції: ОСОБА_1
Апеляційне провадження № 11сс/818/1124/21, Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 31 травня 2021 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , погодженого з прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_9 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000062 від 06.04.2021 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.345 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 31 травняроку клопотання слідчого, погоджене прокурором у кримінальному провадженні, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під стосовно підозрюваного ОСОБА_6 - задоволено.

Строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківській слідчий ізолятор» стосовно ОСОБА_6 продовжено до 06.07.2021 року в межах строку досудового розслідування.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на необґрунтованість та незаконність судового рішення.

Посилається на те, що слідчим суддею не в повному обсязі досліджено підставу для продовження запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки слідчим та прокурором не доведено наявність ризиків, вказаних в клопотанні та передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що на його думку, слідчий суддя усупереч вимог ст.115 КПК України невірно обчислив строк тримання під вартою, оскільки суд мав би продовжити запобіжний захід до 05 год. 14 хв. 04 липня 2021 року.

Зазначає, що слідчим суддею невірно застосовано законодавства щодо місця утримання військовослужбовця, як спеціального суб`єкту, при продовженні останньому запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні прямі, достатні та належні докази, які б окремо або у своїй сукупності підтверджували факт скоєння ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, натомість в матеріалах справи наявні докази, які доводять непричетність останнього до інкримінованих правопорушень,

Прокурор у кримінальному провадженні, захисник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, причин своєї неявки суду не повідомили.

Враховуючи вимоги ст.401, ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора у кримінальному провадженні та захисника, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Красноградського РВП ГУНП в Харківській областіпроводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000062 від 06.04.2021 року, за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.345 КК України
06.04.2021 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.345 КК України.

07.04.2021 року ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 27.05.2021 року, застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Постановою керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_9 від 31.05.2021 строк досудового слідства у кримінальному провадженні №60000291 від 06.07.2021 продовжено до трьох місяців.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження строку застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.345 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на інших учасників провадження або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин згідно підозри, а саме того, що ОСОБА_6 підозрюється у тому, що він 06.04.2021, близько 02 год. 00 хв. будучи старшим офіцером фельдзв`язку з особливих доручень, перебуваючи у вагоні №6 пасажирського потягу сполучення «Костянтинівка-Київ», під час його руху в адміністративних межах Красноградського району Харківської області, будучи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючи зневагу до існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, діючи з особливою зухвалістю, перебуваючи в приміщенні купе № 2 вагону № 6 потягу, з ввіреної йому табельної вогнепальної зброї здійснив не менше п`яти пострілів в напрямі вхідних дверей купе потягу, при цьому на подальші зауваження очевидців з цього приводу не реагував, погрожував фізичною розправою та як наслідок рух потягу було вимушено зупинено та таким чином порушено нормальну роботу підприємства, що забезпечує пасажирські перевезення. Після прибуття на місце події, працівників поліції, повідомили ОСОБА_6 , що перебував у купе про те, що вони є працівниками поліції та перебувають під час виконання ними службових обов`язків вимагали його відкрити двері купе на що ОСОБА_6 , усно висловив обіцянку на адресу останніх погрози вбивством, а саме погрозу застосування вогнепальної зброї, яка дійсно була наявною в нього, та в зазначеній обстановці така погроза була конкретною, реальною та такою, що сприймалась можливою для виконання, то на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів, зокрема, здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки людини, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

Тому колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового слідства, а також негативно вплине на дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого, спростовуються відомостями кримінального провадження, що свідчить про прийняття слідчим суддею цілком обґрунтованого рішення.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, згідно підозри, вони не стали для нього стримуючим фактором для уникнення від вчинення дій, згідно підозри.

Отже, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження спростовують апеляційні доводи про недоведеність вищезазначених ризиків.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання захисника щодо того, що всі докази, які знаходять в матеріалах кримінального провадження спростовують причетність та вину ОСОБА_6 , оскільки слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Згідно ст..4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» порядок і термін тримання осіб, взятих під варту, в ізоляторі тимчасового тримання, на гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України визначаються законодавством України.

Відповідно до ст.14 КВК України військові частини, гауптвахти виконують покарання у виді позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу, службового обмеження для військовослужбовців, засуджених за кримінальні проступки, арешту з утриманням засуджених на гауптвахтах, а також здійснюють контроль за поведінкою засуджених військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

Тобто, як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчинені злочину не пов`язаного з його діяльністю, військовослужбовця, а тому посилання захисника на те, що оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем, тому місцем його утримання під час арешту має бути саме гауптвахта Військової служби правопорядку у Збройних Силах України є помилковими.

Також колегія суддів зазначає, що продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання слідчий суддя врахував строки досудового розслідування згідно ст.219 КПК України та надав правову оцінку цьому при прийнятті рішення, як і строкам тримання особи під вартою, згідно ст.197 КПК України, а тому доводи захисника про встановлення строку тримання під вартою понад встановлений ст.115 КПК України є помилковими та такими, що спростовуються матеріалами провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника, щодо необхідності застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.177-178, ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано у своїй ухвалі дійшов висновку щодо неможливості визначення розміру застави у кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення з погрозою застосуванням насильства.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що зазначені у клопотанні слідчого обставини виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а тому ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування не вбачає.

Також, таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та відсутності на цей час жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 31 травня 2021 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: