Справа № 199/4165/21
УХВАЛА
Іменем України

08 червня 2021 року м. Дніпро

Слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретареві ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання Слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000308, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
07.06.2021 до суду надійшло клопотання Слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна.

Клопотання обґрунтовується тим, що до СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло звернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що невідомі особи намагаються заволодіти його квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 повідомляє, що 01.04.2021 у приміщенні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська, після проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадження №0000089 за ч.1 ст.115 КК України, на його мобільний телефон надійшов дзвінок з вимогою переоформлення належної йому квартири на ім`я невідомих людей, погрожуючи фізичною розправою. Оскільки на теперішній час останній перебуває в Дніпровському слідчому ізоляторі та не має можливості самостійно вжити заходів щодо збереження своєї квартири.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна: житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на права власності належить ОСОБА_4 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , країна громадянства України.

Житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом злочинного посягання та існує ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання.

Отже, житлова квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом, оскільки є матеріальним об`єктом, який став предметом злочинного посягання, та зберігає на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Враховуючи вище викладене, а також те, що орган досудового розслідування має вжити негайних заходів з метою недопущення подальшої перереєстрації, продажу та збереження вищевказаного майна, виникла об`єктивна необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати наступне майно, а саме: житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1

Слідчий в судове засідання не з`явився, заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити, та провести розгляд у його відсутність, що надав заяву.

З метою забезпечення арешту майна, керуючись ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання розглядається без виклику власника майна.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Так, відповідно до Витягу з кримінального провадження №0000308 від 26.05.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, зафіксовано звернення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те що невідомі особи намагаються заволодіти його квартирою за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

Зокрема, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Відповідно до положень ст.ст. 170, 171 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

У судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що клопотання про арешт майна подано, у відповідності до ст. 170 КПК України,

При цьому, слідчим суддею встановлено, що таке майно дійсно відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, тобто існує дійсна сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

За вищевикладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про доцільність накладення арешту з метою забезпечення збереження речового доказу, так як матеріали кримінального провадження на даному етапі кримінального провадження виправдовують потреби досудового розслідування втручання у права та інтереси власника майна, оскільки підстави на які посилається слідчий у клопотанні є об`єктивними та достатніми задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування та застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Однак відповідно до ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

На підставі викладеного, клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково а саме в частині накладення арешту шляхом заборони будь-яким особам відчужувати вказане майно.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання Слідчого СВ ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000308, відомості по якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.05.2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка права власності належить ОСОБА_4 , номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , країна громадянства України шляхом заборони будь-яким особам відчужувати вказане майно.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

08.06.2021