Номер провадження: 11-кп/813/1670/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 серпня 2021 року м. Одеса

Одеській апеляційний в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси, від 13 травня 2021 року, у кримінальному провадженні № 0001173, внесеному до ЄРДР 31.08.2019 року, відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Зугдіді, Республіки Грузії, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Оскарженим вироком ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на чотири місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислюється з дати його фактичного затримання, тобто з 31.03.2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Відповідно до оскарженого вироку суду, 31 серпня 2019 року о 19 годині 15 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, через відкрите вікно передніх дверцят автомобіля марки «ZAZ Forza», сірого-блакитного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , викрав з переднього сидіння шкіряну жіночу сумочку біло-оранжевого кольору, в якій знаходились наступне майно: мобільний телефон марки «Мі 8 lite», блакитного кольору з сім-картою мобільного оператору «Київстар» № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки ZAZ Forza, р/н НОМЕР_1 , паспорт громадянина України та ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_10 .

Після вчинення вказаних злочинних дій, ОСОБА_7 із викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілій ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 7 549 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначила, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання та приводить відповідні доводи, а саме:

- судом безпідставно визнано обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого -визнання вини, оскільки, визнання вини є складовою щирого каяття та не може бути зазначена, як обставина, що пом`якшує покарання;

- призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебувають обвинувальні акти стосовно ОСОБА_7 у кримінальному проваджені № 0000237 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України; № 0004544 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України;

- також, на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінально провадженні № 001176 за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України;

- крім того, Овідіопольським ВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування за фактами вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України. Таким чином, обвинувачений на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив та продовжує вчиняти кримінальні правопорушення аналогічної спрямованості, та фактично заробляв собі на життя, оскільки обвинувачений не працевлаштований та ніколи не працював;

- завдані збитки потерпілій обвинувачений не намагався відшкодувати.

Враховуючи наведене, прокурор ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її в повному обсязі, водночас, захисник та обвинувачений заперечував проти її задоволення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_11 надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскільки судовий розгляд судом першої інстанції був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а в апеляційній скарзі не оспорюються фактичні обставини вчинення злочину, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про його невідповідність ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а отже неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» зверталась увага судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Судом першої інстанції не дотримано в повній мірі зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_7 та призначено покарання, яке не відповідає ступені тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого.

Судом першої інстанції формально враховано тяжкість злочину та особу обвинуваченого, не надано оцінки низці обставин, які мають значення для призначення законного та справедливого покарання, яке б відповідало вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за аналогічний корисливі злочини, проте, знову вчинив аналогічний злочин. В свою чергу навіть попереднє призначення судом покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців не попередило вчинення ним нового злочину, не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має, законних підстав для перебування на території України не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого злочину.

Обираючи вид та розмір покарання, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, яке згідно статті 12 КК України є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, раніше судимий, а також наявність обставин, що пом`якшують покарання, до яких суд відносить щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

За таких обставин обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки обвинуваченого та запобігання новим злочинам.

Без відбування обвинуваченим покарання такі заходи не здатні забезпечити реалізацію визначеної у ст. 50 КК України мети, захистити права і свободи інших осіб від протиправних посягань, а відтак призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді арешту не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами та свободами й інтересами держави та суспільства.

У зв`язку з наведеним вище, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, оскільки, апеляційний суд вважає неможливо досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Окрім того, згідно з п. 2 ч. 1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції, в частині призначення покарання - скасуванню, з ухваленням нового вироку у цій частині.

Керуючись статтями 24,370, 372, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 13 травня 2021 року у кримінальному провадженні № 0001173, внесеному до ЄРДР 31.08.2019 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

В іншій частині оскаржений вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Копії вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженими ОСОБА_7 в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4