Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи Київський слідчий ізолятор матеріали кримінального провадження № 0000945 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Ямпіль Вінницької області, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 березня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Броварським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000945 щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Як зазначено в обвинувальному акті, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 27 березня 2020 року близько 23 години 40 хвилин на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , під час конфлікту між ним та ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, він з метою позбавлення життя завдав потерпілому один удар кулаком у щелепу, від якого той впав спиною на землю. Одразу після цього ОСОБА_7 правою ногою завдав удар в обличчя ОСОБА_8 , лівою ногою не менше трьох ударів у тулуб та по стегнах, а потім підібрав цеглину, яку кинув у голову потерпілого, і завдав ще не менше трьох ударів по голові, після чого залишив місце вчинення злочину. Смерть ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння черепа з крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.03.2021 за клопотанням прокурора ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 07.05.2021 включно.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги його доводи про неконкретність висунутого обвинувачення, яке ґрунтується на припущеннях, а вказані прокурором ризики є лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для продовження запобіжного заходу без встановлення їх наявності.

ОСОБА_7 вказує, що має постійне місце проживання в м. Бровари, проживає однією сім`єю з ОСОБА_9 , постійно працює, а тому не лише не має наміру переховуватися від суду, а, навпаки, зацікавлений у якнайшвидшому розгляді справи та встановленні істини. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в рішеннях Панченко проти Росії, Бекчиєв проти Молдови, Єлоєв проти України, звертає увагу, що ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Після спливу певного проміжку часу навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання обвинуваченого під вартою, а тому суду у разі задоволення клопотання про продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Також ОСОБА_7 зазначає, що його судимість погашена. Дане кримінальне провадження розглядається судом понад 3 роки і є сфабрикованим, на користь чого свідчить те, що він був свідком, а потім з незрозумілих причин лише через 2 місяці йому повідомили про підозру. Сторона обвинувачення зволікає із забезпеченням явки свідків. А тому ризики впливати на свідків, експерта, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення не підтверджені жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого і захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, провівши судові дебати, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Цією ж главою, зокрема, ст.199 КПК України передбачено і порядок продовження строку тримання під вартою, питання про що вирішується судом згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора і одночасно відмовляючи в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що існують ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може ухилятися від суду, щоб уникнути покарання, а так само вчиняти інші кримінальні правопорушення, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого про відсутність обґрунтованої підозри, вручення її всупереч встановленому законом порядку та фальсифікацію доказів у кримінальному провадженні. Не вправі наразі давати таку оцінку доказам і суд першої інстанції, оскільки це виходить за межі його повноважень під час судового розгляду, в ході якого докази досліджуються, а оцінка їм може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, інформація в обвинувальному акті, а саме, обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та посилання на докази можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин, що за позицією ЄСПЛ в рішенні у справі Нечипорук і Йонкало проти України є обґрунтованою підозрою.

Суд вірно врахував, що ОСОБА_7 обізнаний про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, адже він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, і що продовження тримання під вартою є виправданим за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істині вимоги публічного інтересу, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи. Правильно суд взяв до уваги, що до затримання обвинувачений ніде офіційно працевлаштований не був, і ту обставину, що на даний час всі свідки сторони обвинувачення не допитані і докази в повному обсязі не досліджені.

Звертає увагу колегія суддів і на те, що обвинувачений не має власної родини, постійного джерела доходу, тобто міцних соціальних зв`язків, не проживає за зареєстрованим місцем проживання, що узгоджується з рішенням ЄСПЛ у справі Бекчиєв проти Молдови, на яке ОСОБА_7 посилається в апеляційній скарзі, в контексті оцінки ризику втечі з посиланням на ряд інших факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, тощо.

При цьому доводи обвинуваченого, що суд помилково зазначив в ухвалі про наявність у нього судимості, яка згідно з ст.89 КК України на час вчинення інкримінованого йому діяння була погашена, є слушними. Однак вказана обставина сама по собі не може бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 березня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3