Справа № 740/518/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/387/21
Категорія - ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001370, за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_5 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2021 року щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Млини, Борзнянського району Чернігівської області, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, не працюючого, інваліда 2 групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В задоволення цивільного позову прокурора стягнуто з ОСОБА_6 , в дохід місцевого бюджету на відшкодування витрат Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького» на лікування потерпілого ОСОБА_7 30182 гривні 64 копійки.

Цивільний позов ОСОБА_7 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задоволено частково та стягнуто на його користь в рахунок матеріальної шкоди 38443 гривні 71 коп. та в рахунок моральної шкоди 1922 гривні 19 коп.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 18089 гривень 50 копійок на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз по справі в розмірі 4004 гривні.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 30 жовтня 2018 року на автомобіль-тягач марки «SCANIA AUTOUTILITARA N3» реєстраційний номер НОМЕР_1 з приєднаним до нього напівпричепом марки «SCHMITZ SEMIREMORCA O4» реєстраційний номер НОМЕР_2 та залишено його володільцю ОСОБА_8 .

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду представник цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено всі обставини справи, а саме не досліджено всіх чеків, накладних та інших документів наданих позивачем в якості обґрунтування вимог своїх вимог до страхової компанії. Також вважає, що не було з`ясовано яку ж суму було добровільно відшкодовано обвинуваченим потерпілому ОСОБА_7 , що може призвести до того, що останньому буде відшкодовано суму більшу за його витрати. Апелянт також зазначає, що у вироку не зазначено конкретний перелік маніпуляцій та лікарських засобів які було придбано за кошти лікарні та використані для лікування ОСОБА_7 від наслідків ДТП та в матеріалах справи відсутні докази які підтверджують витрати котрі поніс безпосередньо ОСОБА_7 на своє лікування. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної представник цивільного відповідача вказує, що більшість наданих позивачем копій чеків неможливо прочитати через їх якість, вважає, що надані ним виписки з лікарськими призначеннями не відповідають обсягу придбаних ліків і з наданих документів неможливо встановити чи дійсно придбані ліки купувалися за лікарськими призначеннями, а деякі витрати не відповідають лікарським призначенням та/або не є лікарськими засобами і не відносяться до лікування травм, які завдані ДТП та на переконання апелянта являються сумнівними доказами, оскільки деякі чеки свідчать про придбання лікарських засобах в різних касах однієї аптеки через короткий проміжок часу.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 27 жовтня 2018 року близько 04-ї години, керуючи автомобілем марки «ГАЗ-330214» реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись автодорогою М-02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ» в напрямку м. Глухів, на 34-му кілометрі вказаної автодороги між селами Бобрик та Вертіївка Ніжинського району, порушив вимоги п. 12.3 з урахуванням визначення терміну «перешкода для руху» п. 1.10. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме при наближенні до перешкоди для руху у вигляді автомобіля-тягача марки «SCANIA AUTOUTILITARA N3» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з приєднаним до нього напівпричепом марки «SCHMITZ SEMIREMORCA O4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що стояв прямолінійно вздовж проїзної частини частково на смузі руху ОСОБА_6 в умовах аварійної зупинки, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду вказаної перешкоди, яку ОСОБА_6 був об`єктивно спроможний виявити, у результаті чого допустив зіткнення з вказаними транспортними засобами, у результаті якого пасажир автомобіля «ГАЗ-330214» ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми, черепно-мозкової травми, забою головного мозку, пневмоцефалії, субдуральної гігроми зліва, перелому скроневої та скулової кісток зправа, кісток носу, закритої травми живота, розриву правої долі печінки, внутрішньо-черевної кровотечі, перелому ІХ-Х ребер зправа, забою легень, малого двухстороннього гідротораксу, перелому крила правої здухвинної кістки та великого вертлюга стегнової кістки зправа, заочеревинної гематоми, забою нирок, забійної рани обличчя, які згідно висновку експерта за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

До суду апеляційної інстанції учасники судового розгляду не з`явилися, прокурор надав заяву про слухання справи за його відсутності, тому апеляційний розгляд проведено в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.

Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України.

Доводи представника цивільного відповідача про неправильне вирішення цивільного позову про стягнення з ТДВ СК «Альфа-Гарант» колегія суддів визнає необгрнутованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом.

Згідно з вимогами ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абзацу 7 п.2) ч.3 та абзацу 6 п.2) ч.4 ст. 374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову та рішення про цивільній позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, або про покладення на засудженого обов`язку відшкодувати шкоду, зазначивши, якою дією чи бездіяльністю її заподіяно, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, які підлягають стягненню, вказавши матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Задовольняючи цивільний позов суд першої інстанції у вироку належним чином мотивував своє рішення навівши підстави для часткового задоволення вимог потерпілого (цивільного позивача) при стягненні відшкодування моральної і матеріальної шкоди зі страхової компанії, оцінивши надані позивачем докази і зробивши посилання на положення матеріального і процесуального законодавства в обґрунтування цього рішення. З цими висновками повністю погоджується колегія суддів. Апелянт в свою чергу не навів обставин, які спростовували ці висновки, а формально висловив свою незгоду з рішенням суду, навівши доводи аналогічними тим, які зазначалися під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які суд прийняв до уваги і надав відповідну оцінку.

Відносно доводів апеляційної скарги щодо необізнаності ТДВ СК «Альфа-Гарант» про існування цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького» за лікування потерпілого ОСОБА_7 30182 гривні 64 копійки, що на думку апелянта унеможливлює здійснення розрахунку страхового відшкодування за шкоду завдану здоров`ю, а саме за лікування потерпілого, то колегія суддів зазначає наступне.

Вказаний цивільний позов було подано прокурором в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Ніжинська центральна міська лікарня ім. М. Галицького» до обвинуваченого про стягнення витрат понесених саме закладом охорони здоров`я на лікування ОСОБА_7 . На підтвердження позовних вимог прокурором було надано підтверджуючі документи, а цивільний позов потерпілого до ТДВ СК «Альфа-Гарант» було подано у зв`язку з понесеними витратами потерпілим на лікування, що на переконання колегії суддів свідчить про необґрунтованість вказаних доводів.

Враховуючи вище викладене колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта висновків суду першої інстанції викладених у вироку не спростовують тому підстав для скасування чи зміни судового рішення відсутні, істотних порушень законодавства, при апеляційному розгляді провадження, також не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2021 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3