ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 486/7/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/77/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст.28, ч. 2 ст. 125 КК України

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар судового засідання: ОСОБА_5
прокурора: ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000403 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.05.2016 року за апеляційною скаргою прокурора у провадженні начальника Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_10 , за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Арбузинський районний суд Миколаївської області від 10.08.2020 року щодо ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Мар`ївка Доманівського району Миколаївської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого слюсарем на ВП ЮУ АЕС, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та виправдано його у зв`язку з відсутністю в їх діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачувалися в тому, що вони 27.05.2016 року близько о 22 год. 00 хв. знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, групою осіб без попередньої змови між собою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесли разом не менше трьох ударів руками та ногами по голові та верхній частині тіла ОСОБА_9 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку з крововиливами в ділянці голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати з підстав істотного порушення судом вимог КПК, неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та ухвалити обвинувальний вирок, яким визнати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винними у вчиненні злочину та призначити їм покарання за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. ст. 125 КК у виді штрафу у розмірі 850 грн. кожному та на підставі ч. 5 ст. 74 КК звільнити їх від цього покарання на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд, виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дав неналежну оцінку зібраним у провадження доказам, не конкретизовано підстав виправдання обвинувачених із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Стверджує, що судом не взято до уваги показання потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які узгоджуються між собою та підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 257 від 30.05.2016 року і відеозаписами проведених слідчих експериментів. Суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку, що дії обвинувачених були необхідною обороною . Наполігає, що суд усупереч вимогам ст. 94 КПК України не оцінив кожний доказ з точки зору його належності і достовірності, а сукупність доказів з точки зору взаємозв"язку, внаслідок чого дійшов висновку про відсутність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, що не відповідає фактичним обставинам провадження. Просить вирок Арбузинського районного суду від 10.08.2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними за ст. 125 ч.2 КК України , призначити їм покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., кожному. На підставі ч.5 ст. 74 КК України та п.1 ч.1 ст. 49 КК України звільнити їх від призначеного покарання.

Просить повторно дослідити докази у кримінальному провадженню.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 вважає вирок незаконним, необґрунтованим, необ`єктивним та упередженим, постановленим при неповноті судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, та істотними порушеннями кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону. Зокрема зазначає, що висновки суду у вироку не підтверджуються доказами, дослідженими під час розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Так показання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , та підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 257 від 30.05.2016 року. Крім того наполягає, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідка ОСОБА_13 , оскільки вона є дружиною та донькою обвинувачених. Крім того, стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутній технічний запис судового засідання від 16.09.2019 року та від 20.08.2020 року, що є порушенням вимог ст. 412 ч.2, п 7 КПК України. Просить вирок Арбузинського районного суду від 10.08.2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винними за ст. 125 ч.2 КК України , призначити їм покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 грн., кожному. На підставі ч.5 ст. 74 КК України та п.1 ч.1 ст. 49 КК України звільнити їх від призначеного покарання.

Просить задовольнити цивільний позов та повторно дослідити докази у кримінальному провадженню.

Вислухавши суддю-доповідача, прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, обвинувачених, які апеляційні скарги прокурора та потерпілого просили відхилити, заслухавши сторони в судових дебатах, останнє слово обвинувачених, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою у мотивувальній частині вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.
Згідно положень ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.
Суд апеляційної інстанції погоджується з апеляційними доводами прокурора та потерпілого про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК України.
Колегія суддів уважає, що у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції не дотримався вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, оскільки не оцінив належним чином показання обвинувачених, потерпілого, свідків та письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що і призвело до постановлення незаконного і необґрунтованого вироку в цій частині.
В порядку ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 дослідивши письмові докази, колегія суддів дійшла висновку, що вирок щодо виправдання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 125 КК підлягає скасуванню відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Колегія суддів встановила, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винні в тому, що вони 27.05.2016 року близько о 22 год. 00 хв. знаходячись неподалік будинку №9, який розташований по вулиці Володимирська в м. Южноукраїнську Миколаївської області, діючи умисно, групою осіб без попередньої змови між собою, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, нанесли разом не менше трьох ударів руками та ногами по голові та верхній частині тіла ОСОБА_9 , чим спричинили останньому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 колегія суддів кваліфікує за ст. 28 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України як заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, групою осіб без попередньої змови між собою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_14 вину не визнав та пояснив, що 27.05.2020 року близько 22 години він вийшов вигуляти свою собаку, яка є дрібною за розміром, біля свого будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Через деякий час він почув гарчання іншої собаки, це виявилась бельгійська вівчарка. Він двічі вистрелив з належного йому сигнального пістолета. В цей момент раптово ззаду до нього підійшов потерпілий та вдарив його у щелепу справа. Від удару він впав на проїжджу частину вулиці біля бордюру. Потерпілий став колінами йому на груди та продовжував наносити йому удари, душити, намагався забрати пістолет. Вибіг ОСОБА_7 та намагався їх розборонити. Стверджує, що в рамках самозахисту можливо наніс потерпілому удар. ОСОБА_7 не наносив удари потерпілому.

Обвинувачений ОСОБА_15 вину не визнав та показав, що 27.05.2016 року близько 22 години побачив як на АДРЕСА_1 , потерпілий ОСОБА_9 сидів на ОСОБА_8 та наносив удари. Коли підбіг забрав у ОСОБА_9 пістолет, яким він бив ОСОБА_8 . Удари він та ОСОБА_8 потерпілому не наносили.

Вина ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні вказаного злочину підтверджується наступними доказами, дослідженими апеляційним судом.
Потерпілий ОСОБА_9 підтвердив, що 27.05.2016 року близько 21.30 - 22 години він повертався з прогулянки зі своєю собакою. Коли він проходив провулком біля вулиці Володимирської в м. Южноукраїнську вибігла маленька собака та почала лаяти на його собаку. ОСОБА_8 , власник маленької собаки, почав сваритися. Потім обвинувачений дістав пістолет та здійснив постріли в бік його собаки. На зауваження ОСОБА_8 не реагував і він вирішив забрати пістолет у ОСОБА_8 , схопив його за руку, підняв її догори та забрав пістолет, поклавши його до своєї кишені. Позаду нього, з вулиці Володимирської, підбіг ОСОБА_7 та наніс йому удар в голову ззаду збоку, від якого втратив свідомість і впав. Обвинувачені наносили йому удари руками та ногами в тулуб і в голову. Коли підвівся то пістолета в кишені вже не було. ОСОБА_8 продовжував наносити йому удари, а ОСОБА_7 став їх розбороняти.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що 27.05.2016 року близько 21.30 - 22 години він з ОСОБА_12 знаходились в машині в м. Южноукраїнську на перехресті вулиць Південної та Костянтинівської. На відстані близько 100-200 м від них він бачив як між чоловіками ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_16 почалась сварка, зміст якої не розібрав. ОСОБА_8 підвів руку в бік собак та почув два звуки схожих на постріли. Потерпілий забрав пістолет у ОСОБА_8 . З боку вулиці Володимирської вибіг ОСОБА_7 , замахнувся та наніс удар рукою ОСОБА_9 від чого останній впав та обидва чоловіки почали наносити удари ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_12 показав, що 27.05.2016 року близько 21.30-22 години він з ОСОБА_11 знаходились в машині в м. Южноукраїнську на перехресті вулиць Південної та Костянтинівської. На відстані близько 120 м від них по вул. Костянтинівській він бачив як грали дві собаки, одну з них намагався піймати ОСОБА_9 . З правої сторони вибіг ОСОБА_8 , зробив два постріли в бік собак, після чого ОСОБА_9 забрав пістолет. Після цього підбіг ОСОБА_7 , підбігаючи він здійснив два постріли, потім він вдарив ОСОБА_9 з правої сторони рукою в область голови. Після чого ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 почали бити ОСОБА_9 руками та ногами.
Також вина обвинувачених підтверджується висновком експерта №257, від 13.06.2016 року, відповідно до якої у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких, які спричинили короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи кількість та локалізацію крововиливів було нанесено не менше трьох ударів. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від удару, ударів руками, ногами. Виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень від падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню, в тому числі від одноразового падіння. Не виключається вірогідність утворення тілесних ушкоджень при обставинах, на які вказує потерпілий. (а.п. 171-173 т.1);
-протоколами проведення слідчих експериментів від 21.12.2016 року з потерпілим ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , відповідно до яких потерпілий та свідки підтвердили свої покази та факт заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ( а.п. 210-213, , 217-221, , 244-248, т.1)
-протоколами проведення слідчих експериментів від 07.12.2016 року з обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до яких вони підтвердили факт виниклого конфлікту між потерпілим та обвинуваченими та заподіяння тілесних ушкоджень ( а.п. 8-12, 15-19, т.2). Зі свідком ОСОБА_11 21.12.2016 року проведено слідчий експеримент. З протоколу слідчого експерименту вбачається, що свідок показав місце, де вони з ОСОБА_12 перебували в машині на момент події, по вулиці Костянтинівській на перехресті з вулицею Південною в м. Южноукраїнську та місце по вулиці Костянтинівській за перехрестям її з вулицею Володимирською, біля будинку №9, де між трьома невідомими йому чоловіками відбулася бійка. Слід зазначити, що під час слідчого експерименту свідок зазначав, що не розгледів чоловіків та не зможе їх впізнати, бачив лише силуети. З впевненістю сказати хто з чоловіків конкретно впав на землю не може. Вимірювання відстані, на якій свідок перебував від місця події під час слідчого експерименту не проводилось.
Проаналізувавши показання потерпілого в суді першої інстанції та апеляційної інстанції, покази свідків, письмові докази, оцінивши їх у сукупності з іншими доказами, колегія суддів уважає їх належними і допустимими та такими, що підтверджують винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Висновки суду про недостовірність цих показань колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не навів переконливих мотивів для визнання цих доказів недопустимими.
Зокрема виправдовуючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд послався на те, що показання потерпілого та свідків є недопустимими доказами, оскільки вони протирічать показам обвинувачених, при цьому не врахував, що докази мають бути оцінені не тільки безпосередньо, а у їх взаємозв`язку.
Судом не було враховано, що показання потерпілого ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у відповідності до положень глави 4 КПК України, є самостійним джерелом доказів і потребують не підтвердження об`єктивними доказами, а оцінці у сукупності з іншими.
Суд не навів переконливих мотивів, з яких критично оцінив ретельні та послідовні показання потерпілого та свідків, які узгоджуються з іншими доказами, в той час як показання обвинувачених навпаки їм суперечать.
З показань потерпілого та обвинувачених вбачається, що 27.05.2016 року, будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 не було. При цьому, за версією обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілий отримав вказані ушкодження в його присутності, під час виниклого між ними конфлікту, в рамках самозахисту.
Таким чином, за показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень сторонніми особами виключається.
Разом з цим, висновком судово-медичної експертизи від 13.06.2016 року №257 виключено можливість вірогідність утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 від падіння з положення стоячи та ударі об тверду поверхню, в тому числі від одноразового падіння, що свідчить про неправдивість показань обвинувачених та створює об`єктивні сумніви в добросовісності позиції останніх.
Висновком судово-медичної експертизи підтверджено показання саме потерпілого щодо можливості утворення в нього тілесних ушкоджень повіках лівого ока у виді крововиливу та за лівою вушною раковиною крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи справа, на слизовій оболонці нижньої губи зліва два крововиливи саме способом, на який вказує потерпілий (а.п. 171-173 т.1).
Таким чином, колегія суддів, оцінюючи докази в їх сукупності, надає перевагу показанням потерпілого, враховуючи його послідовну позицію в якій детально виклав обставини його вчинення, що свідчить про логічну поведінку жертви злочину та намагання захиститися від злочинних посягань та покарати винного, давав показання, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України.

Протягом усього перебігу судового провадження, потерпілий давав послідовні показання про обставини вчиненого злочину.

Таким чином, показання потерпілого узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи та показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а тому колегія суддів визнає їх належним та допустимим доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а їх покази про те, що вони потерпілому не наносили вказані ушкодження колегія суддів визнає неправдивими та розцінює як прагнення уникнути кримінальної відповідальності.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.
На підставі вказаної норми кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині виправдання за ст. 125 ч. 2 КК України із ухваленням нового вироку, яким суд апеляційної інстанції встановлює доведеність винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого за ст. 28 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України.
При призначенні ОСОБА_7 покарання за вказаним злочином колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, відомості про його особу, який раніше не судимий (том 2 а.п. 41), за місцем проживання характеризується позитивно (том 2 а.п. 47, 50), має родину, на обліку у лікаря -нарколога або психіатра не перебуває (том 2 а.п. 38, 40), відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, а також враховуючи висновок органу пробації, відповідно до якого ОСОБА_7 не становить високої небезпеки для суспільства (том 1 а.п. 52-53) і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправдання та попередження вчинення нових злочинів.
При призначенні ОСОБА_8 покарання за вказаним злочином колегія суддів враховує тяжкість вчиненого злочину, який є злочином невеликої тяжкості, відомості про його особу, який раніше не судимий (т. 2 а.п. 42), за місцем проживання та роботи характеризується позитивно (т. 2 а.п. 48, 49, 51), працює, має родину, неповнолітні дочку 2015 року народження ( т.2 а.п. 46), на обліку у лікаря -нарколога або психіатра не перебуває (том 2 а.п. 37, 39), відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, а також враховуючи висновок органу пробації, відповідно до якого ОСОБА_7 не становить високої небезпеки для суспільства (т. 1 а.п. 49-50) і вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу, що є необхідним і достатнім для його виправдання та попередження вчинення нових злочинів.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , що витікає з вказаного злочину (том 1 а.п. 145-149) слід задовольнити частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений.
Встановлено, що 22.05.2017 року між адвокатом ОСОБА_17 та потерпілим ОСОБА_9 укладений договір №8 про надання правової допомоги ( а.п. 62 т.2).
З наданих та долучених до матеріалів кримінального провадження квитанцій до прибуткового касового ордеру за №. 9 від 20.07.2017 року, №.10 від 30.10.2017 року, № 8 від 22.05.2017 року, № 7 від04.07.2017 року та № 6 від 14.06.2017 року потерпілим ОСОБА_9 витрати, пов`язані з оплатою допомоги захисника, складають на загальну суму 10 000 грн.
Понесення потерпілим витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. підтверджені належним доказом, а тому підлягають стягненню з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в рівних частинах по 5000 грн. з кожного.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 , в частині відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди слід задовольнити частково.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує обставини, за яких потерпілим було завдано тілесних ушкоджень, те, що після нанесення тілесних ушкоджень потерпілий відчував дискомфорт, відновлення стану здоров`я потерпілого проходило протягом декількох тижнів, під час нанесення тілесних ушкоджень та після того потерпілий відчував фізичний біль, що супроводжувалося душевними стражданнями та в сукупності спричинило вимушені зміни у його житті.
Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає достатньою компенсацією заподіяної злочином моральної шкоди суму в розмірі 3000 грн. з обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , солідарно.
З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.
Приймаючи до уваги що відповідно до ст. 49 КК України, особа звільняється від покарання, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості до набрання вироком законної сили минуло 3 роки, а засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили злочин, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України 27.05.2016 року, з часу вчинення якого минуло більше 3 років і в вказаний період інші злочини засуджені не вчиняли, тому засуджених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 слід звільнити від призначеного, за ст. 125 ч. 2 КК України, покарання у зв`язку із закінченням строку давності.
Керуючись статтями 404, 405, 407, п. 2 ст. 1 ст. 409, ст. 417, п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні начальника Южноукраїнського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_10 задовольнити.
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Арбузинський районний суд Миколаївської області від 10.08.2020 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , виправданих за ст. 125 ч. 2 КК України - скасувати.
Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого за ст. 28 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
На підставі ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_7 від призначеного заст. 28 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України покарання.
ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого за ст. 28 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
На підставі ст.49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_8 від призначеного за ст. 28 ч.1, ст. 125 ч. 2 КК України покарання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди 3 000 грн., солідарно.
Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. в рівних частинах по 5000 грн. з кожного обвинуваченого.
В решті позовних вимог відмовити.
Вирок набирає законної сили негайно і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Судді

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .