Провадження № 1-в/643/448/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
лікаря-психіатра ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
особи, відносно якої розглядається заява ОСОБА_5 ,
захисника адвоката ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в режимі відеоконференції між Московським районним судом м. Харкова та КНП ХОР «ОКПЛ № 3» заяву представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» заступника генерального директора ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла заява представника КНП ХОР «ОКПЛ № 3» про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_5 , та перевести його на амбулаторну примусову психіатричну допомогу.
Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_5 на теперішній час страждає хронічним психічним захворюванням, однак в результаті проведеного лікування стан хворого покращився, поведінка є впорядкованою, редукувалися маячні переживання, досягнуто стану ремісії, з`явилася критика до хвороби та до скоєного правопорушення. На даний час за своїм психічним станом ОСОБА_5 суспільної небезпеки не представляє, що свідчить про можливість зміни примусових заходів медичного характеру та для підтримання якості ремісії є потреба у наданні останньому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Лікар-психіатр підтримав подану заяву та вважав за необхідне змінити примусові заходи медичного характеру, оскільки є відповідний висновок комісії лікарів-психіатрів.
Прокурор вважав за необхідне відмовити у задоволенні заяви, оскільки висновок лікарської комісії містить суперечності щодо небезпечності ОСОБА_5 , а також враховуючи злочин, який він вчинив.
ОСОБА_5 не заперечував проти зміни примусових заходів медичного характеру відносно нього.
Захисник підтримала позицію ОСОБА_5 .
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, встановив таке.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2021 року у справі № 638/5780/21 застосовано до ОСОБА_5 , який скоїв суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 153 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», до примусових заходів медичного характеру відноситься надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Згідно з положеннями ч. 1 3 ст. 514 КПК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру. Розгляд питання про продовження, зміну чи припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за письмовою заявою представника медичного закладу (лікаря-психіатра), де тримається дана особа, у передбаченому статтею 95 Кримінального кодексу України та статтею 512 цього Кодексу порядку. До письмової заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Аналогічні за своїм змістом положення викладені у Законі України «Про психіатричну допомогу» та ч. 1 ст. 95 КК України.
Відповідно до ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03 червня 2005 року примусові заходи медичного характеру припиняються у зв`язку з одужанням або зміною психічного стану особи настільки, що це виключає очевидну небезпечність для нього та для інших осіб.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій і його особи в цілому.
Згідно з актом комісії лікарів-психіатрів на особу, яка перебуває на примусових заходах медичного характеру, від 03 серпня 2021 року № 64/15, проведеного лікарською комісією комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», ОСОБА_5 страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу, ремісія «С». В результаті проведеного лікування психічний стан хворого покращився. Налаштований на регулярний прийом підтримуючої терапії. ОСОБА_5 на теперішній час суспільної небезпеки не представляє, примусові заходи медичного характеру можуть бути змінені. Для підтримання якості ремісії потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Також у вказаному акті зазначено, що враховуючи психічний стан хворого необхідно відмітити, що викладене в акті психіатричного огляду інформація медичного характеру у випадку отримання її пацієнтом може призвести до безпосередньої небезпеки для іних осіб (медичних працівників, співробітників суду, правоохоронних органів), необхідно обмежити вищевикладене для пацієнта у відповідності до ст. 26 Закону України «Про психіатричну допомогу» (п. 28 акта).
Висновок комісії лікарів психіатрів не має для суду наперед встановленої сили і підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, відомостями та обставинами, які підлягають встановленню при вирішенні питання, порушеного у заяві представника закладу з надання психіатричної допомоги.
У судовому засіданні лікарем підтверджено, що ОСОБА_5 для забезпечення стабільного стану його психічного здоров`я потребує постійного приймання медичних препаратів та постійного контролю щодо такого приймання.
У судовому засіданні ОСОБА_5 повідомив, що за місцем реєстрації проживає його матір ОСОБА_8 , пенсіонерка, 1954 чи 1956 року народження. Вони проживали там разом удвох. Його брат проживає у м. Києві. У районного лікаря психіатра він не був, а лікувався у м. Києві.
Вказане, на переконання суду, не може достеменно свідчити про дотримання ОСОБА_5 в майбутньому визначеного йому лікування. Також, згідно акта лікарів-психіатрів, мати ОСОБА_5 хвора на F 20.00 (п. 23 акта).
Зазначений акт комісії лікарів, на переконання суду, не доводить, що особа видужала або внаслідок змін її здоров`я відпала потреба в раніше застосованих заходах медичного характеру, а також, що психічний стан на час звернення із заявою до суду змінився на такий, що не становить очевидної небезпеки для неї або інших осіб. Крім цього, згідно цього ж висновку, ОСОБА_5 неодноразово перебував на лікуванні у Київській психіатричній лікарні, що свідчить про мінливість його стану здоров`я.
Вирішуючи питання про заміну раніше установлених примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду на амбулаторну примусову психіатричну допомогу за місцем проживання ОСОБА_5 , саме на суд покладено обов`язок запобігти вчиненню зазначеною особою нових суспільно-небезпечних діянь.
Однак, на переконання суду зроблений висновок лікарів-психіатрів щодо зміни раніше установлених примусових заходів медичного характеру є передчасним, оскільки зі встановлених обставин не вбачається, що внаслідок здійсненого лікування у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним типом нагляду стан здоров`я ОСОБА_5 настільки змінився, що останній не становитиме суспільної небезпеки для себе та оточуючих, оскільки ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 153 КК України та на даний час він продовжує страждати на психічне захворювання, діагноз «хронічне психічне захворювання у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу, ремісія «С»», а тому суд доходить висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви.
Керуючись ст. 369 372, 512, 514 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» заступника генерального директора ОСОБА_7 про зміну примусових заходів медичного характеру у психіатричному стаціонарі із звичайним типом нагляду відносно ОСОБА_5 .
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1