Провадження № 11-кп/824/1305/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
В И Р О К
іменем України
13 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Луганськ, громадянку України, з неповною середньою освітою, непрацюючу, незаміжню, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , (зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше судиму: 14.04.2010 року Жовтневим районним судом м. Луганська за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців; 23.06.2011 року Артемівським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на 6 місяців; 04.05.2012 року Артемівським районним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; 25.02.2014 року Артемівським районним судом м. Луганська за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік; 02.06.2015 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнена 01.09.2016 по відбуттю строку покарання,
визнано винною за ч. 2 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимою за вчинення кримінальних праворорушень проти власності, належних для себе висновків не зробила, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила новий злочин проти власності за наступних обставин.
Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Київської місцевої прокуратури № 10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, визнати винною ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, в іншій частині вирок залишити без змін. Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та кваліфікації її дій, вважає що суд призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при визначенні покарання, судом не було враховано характеру суспільної небезпеки вчиненого злочину, ступінь тяжкості, фактичні обставини справи та відношення обвинуваченої до скоєного, а також те, що ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимою на шлях виправлення не стала та знову вчинила новий умисний корисливий злочин. Окрім того, обвинувачена офіційно не працює, суспільно-корисною працею не займається, шкоду, завдану потерпілій стороні, не відшкодувала, а тому вважає, що покарання призначене судом є надто м`яким і таким що не є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілої, які підтримали апеляційну скаргу, думку обвинуваченої та її захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченої, яка свою вину визнала повністю та підтвердила обставини вчинення нею інкримінованого їй кримінального правопорушення.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України.
Згідно п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
В порушення вказаних вимог закону, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 ближче до мінімальної межі санкції частини 2 статті 185 КК України, в достатній мірі не врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винної, яка не працює, суспільно-корисною працею не займається. Також суд не звернув увагу на фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, значний розмір заподіяної шкоди та те, що завдану шкоду потерпілій стороні не відшкодовано, а також обвинувачена раніше неодноразово судима за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, та незважаючи на застосування до неї інституту звільнення від відбування призначених покарань за попередніми вироками в подальшому скоювала аналогічні кримінальні правопорушення проти власності та відповідно засуджувалась до покарань з реальним відбуванням та незважаючи на це належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та знову вчинила новий умисний корисливий злочин.
Зазначене вище свідчить про зухвалість вчинених дій та вказує про небажання ОСОБА_7 виправитися та вести правильний спосіб життя, а також те, що обвинувачена усвідомлювала протиправність вчиненого нею діяння, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушила закон про кримінальну відповідальність.
Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту на 6 місяців не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і його особі внаслідок м`якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визначається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною частиною (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідністю застосування більш суворого покарання.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокуроращодо невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення через м`якість, а тому вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 06.02.2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання та ухваленню в цій частині нового вироку.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_10 задовольнити.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати ОСОБА_7 з часу приведення вироку до виконання, зарахувавши їй попереднє ув`язнення 10 та 11 травня 2021 року у строк покарання до позбавлення волі день за день.

В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом трьох місяців може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: