Справа № 464/4437/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/340/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Буянів Жидачівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Незнанів Кам`янка-Бузького району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України,

з участю прокурорів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

їх захисників адвокатів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання чотири роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.
Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання; періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України, визнано невинуватим та виправдано.

ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч. 3 ст.185 КК України, визнано невинуватим та виправдано.

По кримінальному провадженню вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат та цивільних позовів.

Накладений арешт скасовано.
До вступу вироку в законну силу запобіжні заходи у вигляді застави залишено без змін.
Після набрання вироком законної сили ухвалено кошти повернути заставодавцям.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 02 квітня 2014 року в період часу з 09 год. 30 хв. по 14 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, за допомогою відмички проник у квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрав майно останньої, а саме: грошові кошти в сумі 1200 грн.; 200 норвезьких крон, що курсом Національного банку України становить 400 грн.; аудіоплеєр фірми «Transcend», вартістю 320 грн. 80 коп.; ліхтарик, вартістю 76 грн.60 коп.; обручку з гравіюванням, вартістю 684 грн.78 коп.; золотий перстень, вартістю 679 грн. 52 коп.; золотий перстень, вартістю 737 грн.46 коп.; золотий кулон, вартістю 376 грн. 63 коп.; золотий ланцюжок, вартістю 584 грн. 70 коп.; золотий кулон із зображенням Матері Божої, вартістю 210 грн. 70 коп.; золотий браслет, вартістю 250 грн. 21 коп.; срібний перстень, вартістю 9 грн. 22 коп., спричинивши потерпілій матеріальної шкоди на суму 5 530 грн. 62 коп.
Після чого ОСОБА_7 , повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, користуючись тим, що за ним ніхто не спостерігає, за допомогою відмички, проник у квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_14 , звідки таємно викрав планшет «Apple», вартістю 4639 грн. 20 коп., із чохлом, вартістю 144 грн. та банківську картку, на рахунку якої було 24000 грн., чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на суму 28783 грн. 20 коп.
Не погоджуючись із даним вироком суду, прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання: за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України та призначити покарання: за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор покликається на те, що вирок суду є незаконним, оскільки ухвалений з порушенням закону про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями кримінального процесуального закону, призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Як зазначає прокурор, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку при формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 щодо епізоду крадіжки з проникненням у квартиру ОСОБА_13 не вказано такої кваліфікуючої ознаки, як повторність, хоча така була інкримінована органом досудового розслідування в обвинувальному акті. Виправдовуючи ОСОБА_8 суд узагальнено врахував показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , проте ці свідки надали різні показання, які не в повній мірі відповідають висновкам суду.
На переконання прокурора, в порушення вимог п.п. 9, 15, 16, 19 ч.1 ст. 7 КПК України судом не дотримано належної процедури дослідження доказів. В порушення вимог ст. 374 КПК України у вступній частині вироку не зазначено найменування (номер) кримінального провадження, у резолютивній частині вироку не вказано порядок набрання вироком законної сили та порядок отримання копій вироку, не зазначено повністю реквізити речових доказів.
Окрім цього, на переконання прокурора, при призначенні покарання районний суд неправильно застосував ст. 75 КК України, оскільки не повністю врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, характеризуючі дані особи та інші обставини справи. Суд не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 на досудовому слідстві відмовлявся давати показання на підставі ст. 63 Конституції України, а свою вину визнав лише частково. Судом не враховано, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини та на шлях виправлення не став, а тому перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність. Крім того, на переконання прокурора, належним чином необґрунтовано мотиви відмови в задоволенні цивільних позовів, оскільки потерпіла ОСОБА_13 подавала заяву про залишення позову без розгляду, а потерпілий ОСОБА_14 вказував на те, що заподіяна йому шкода ніким не відшкодована. У журналі судового засідання від 03 грудня 2015 року допущено помилку, оскільки при з`ясуванні питання відводу двічі зазначено думку обвинуваченого ОСОБА_8 та не зазначено думку ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідача, прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які вважають таку безпідставною, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Пунктом першим частини третьої ст.374 КПК України передбачено, що у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку окрім іншого зазначаються підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, зокрема, дійшов висновку, що ОСОБА_8 слід визнати невинуватим та виправдати у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, а саме в тому, що він 02.04.2014 року в період часу з 09 год. 30 хв. по 14 год., за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, переслідуючи корисливі мотиви, користуючись тим, що за ними ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (відмичок), проникли в квартиру АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_13 , звідки таємно викрали особисте майно останньої, а саме: гроші в сумі 1200 грн.; 200 норвезьких крон, що становить 400 грн.; аудіоплеєр фірми Transcend, вартість якого згідно висновку експертизи № 9/146 від 29.04.2014 року становить 320.80 грн.; ліхтарик, вартість якого згідно висновку експертизи № 9/146 від 29.04.2014 року становить 76.60 грн.; обручку з гравіюванням, вартістю 684.78 грн.; перстень з білою накладкою і трьома білими прозорими каменями, вартістю 679.52 грн.; перстень із одним білим прозорим каменем і білою накладкою з трьома білими прозорими каменями, вартістю 737.46 грн.; кулон у вигляді гілки з двома білими перлинами і трьома білими прозорими каменями, вартістю 376.63 грн.; ланцюг, вартістю 584.70 грн.; кулон з зображенням Матері Божої, вартістю 210.70 грн.; браслет, вартістю 250.21 грн.; перстень срібний із одним білим каменем, вартістю 9.22 грн.; чим завдали потерпілій матеріальних збитків на суму 5 530.62 грн.

Крім цього, ОСОБА_8 02.04.2014 року в період часу з 09 год. 30 хв. по 14 год., повторно, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, переслідуючи корисливі мотиви, користуючись тим, що за ними ніхто не спостерігає, за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя (відмичок), проникли в квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_14 , звідки таємно викрали планшет «Apple», вартість якого згідно висновку експертизи № 9/146 від 29.04.2014 року становить 4 639.20 грн., із чехлом, вартістю 144 грн. та банківську картку, на рахунку якої було 24 000 грн., чим завдали матеріальних збитків потерпілому на суму 28 783.20 грн.

В обґрунтування невинуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України, суд поклав показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , які згідно з вироком зазначили, що оперативна інформація щодо можливої крадіжки була лише стосовно ОСОБА_7 та оперативна справа заведена відносно останнього. ОСОБА_8 вони побачили лише коли його по дорозі підібрав ОСОБА_7 . В під`їзд по АДРЕСА_5 ОСОБА_8 не заходив, а постійно перебував в автомобілі ОСОБА_7 , кілька разів виходив з автомобіля покурити, однак від автомобіля не відходив, до під`їду будинку не підходив. Про будь-які дії ОСОБА_8 , які б свідчили про те, що останній спостерігає за обстановкою біля під`їзду чи доповідає про таку ОСОБА_7 жоден із допитаних свідків суду не ствердив.

Водночас, суд першої інстанції при викладенні змісту показань свідків обмежився їх узагальненням, при цьому кожен з них надавав суду різні показання, які не в повній мірі відповідають висновкам суду.

Зокрема, згідно зі звукозаписами судових засідань свідок ОСОБА_15 з-поміж іншого ствердив, що саме ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 вчинили квартирні крадіжки на АДРЕСА_5 .

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 зазначив, що здійснювалось документування злочинної діяльності саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки вони, як працівники управління карного розшуку ГУ МВС України у Львівській області, мали інформацію, що вказані особи можуть вчиняти злочини. З приводу інкримінованих ОСОБА_8 протиправних діянь свідок вказав, що останній періодично виходив з машини і сідав назад у транспортний засіб.

Свідок ОСОБА_18 , окрім іншого, у суді першої інстанції зазначив, що працівниками карного розшуку здійснювалось документування злочинної діяльності в основному ОСОБА_7 , а також ОСОБА_8 разом з ним.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 повідомив, що зі слів інших працівників карного розшуку знав про можливе вчинення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 квартирних крадіжок, та був залучений до перевірки такої оперативної інформації.

Таким чином, місцевий суд у вироку в повній мірі не відобразив зміст показань допитаних свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , що мають істотне значення щодо цієї справи, не надав їм належної оцінки, зокрема не перевірив версію сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 02 квітня 2014 року перед вчиненням злочинів зустрілись не випадково, їх дії були узгоджені, охоплювались єдиним умислом на заволодіння чужим майном, між ними була домовленість на вчинення крадіжок, визначено роль кожного, та в оскаржуваному вироку не навів переконливих мотивів щодо їх критичної оцінки, натомість фактично оцінив кожний доказ з огляду на версію сторони захисту, що не узгоджується з вимогами ст.94 КПК України.

Таким чином, судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, що призвело до передчасних висновків про недоведеність участі ОСОБА_8 у вчиненні крадіжок.

Відповідно до положень п.6) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому, в силу положень п.1), п.2), п.3) ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.411КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного,обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема,у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Ураховуючи наведене, приймаючи до уваги допущену судом неповноту судового розгляду, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.
Скасовуючи оскаржуваний вирок з наведених підстав та призначаючи новий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не надає оцінку іншим доводам апеляційної скарги прокурора та такі підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу прокурора Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Сихівського районного суду м. Львова від 23 червня 2016 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України, у Сихівському районному суді м.Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4