Дата документу 15.02.2021 Справа № 323/1351/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/1351/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/349/21 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Оріхівська ВК (№88)»,
захисника адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Оріхівського районного суду Запорізької області

розглянула 15 лютого 2021 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 рок про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Партизани Приморського району Запорізької області, громадянина України,
засудженого вироком Іллічевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.06.2015 року за ч.2 ст. 185, ч.1, 3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:

До Оріхівського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції, вказавши, що матеріали провадження відносно ОСОБА_7 не містять достатніх даних, які б свідчили про сумлінне ставлення засудженого до праці, також останній не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений не погоджується з оскаржуваною ухвалою, вважає, що він став на шлях виправлення. Просить звільнити його умовно-достроково.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що має 6 заохочень, 3 стягнення, які погашені, також вказав про розкаяння у вчиненому, визнання своєї провини, наявність бажання працевшлатуватися після звільнення.

Крім того апелянт зазначає про упереджене ставлення до нього в установі виконання покарання, оскільки йому було відмовлено у застосуванні заохочувальних норм.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, пославшись на упереджене ставлення до нього в колонії та на те, що він не злісний порушник.
Захисник у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу засудженого, просив задовольнити її.
Прокурор у судовому засіданні не погодився з апеляційною скаргою засудженого, вказав про порушення засудженим режиму виконання покарань, не працевлаштованість останнього, просив ухвалу суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Іллічевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.06.2015 року за ч.2 ст. 185, ч.1, 3 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді п`яти років двох місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Як було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_7 за час перебування в державній установі «Оріхівська ВК (№ 88) характеризується посередньо.

За виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК та ПВР установи, а також за примірну поведінку та активну участь у благоустрою установи має заохочення, які отримав на протязі 2017-2019 років (а.п. 25).

При цьому, ОСОБА_7 за час відбування покарання порушив форму одягу; обов`язки виконувати встановленні законодавством вимоги персоналу УВП, обов`язки дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом УВП, заборону вживати грубі жаргонні слова, за що отримав стягнення, зокрема і поміщення до ДІЗО (а.п. 25).

Хоча накладені стягнення і погашені, між тим з негативного боку характеризують ОСОБА_7 і не дозволяють зробити висновок щодо сумлінності та бездоганної поведінки останнього.

Перспектива умовно-дострокового звільнення пов`язана із реальним станом поведінки засудженого, який відображає його правослухняну поведінку.

Натомість, вагомих обставин, які б засвідчували зразковість поведінки засудженого матеріали справи не містять.

До того ж, однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

За час відбування покарання, починаючи з 2017 року, засуджений згідно довідки ОСОБА_7 в установі виконання покарань не працевлаштований (а.п. 26).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості даного засудженого.

Залучення ОСОБА_7 до робіт з благоустрою установи в період січня 2018 року по вересень 2019 року, що є незначним періодом за весь час відбування покарання, та з урахуванням того, що в подальшому із-за неякісного та несвоєчасного виконання засудженим робіт, та також відсутності у останнього ініціатива до праці, ОСОБА_7 до робіт по благоустрою у станови та поліпшення житлово-побутових умов засуджених не залучався, що не засвідчує наявність у ОСОБА_7 сумлінного ставлення до праці (а.п. 26).

Тобто, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за весь період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання.

При цьому колегія суддів приймає до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, незначний період залучення до робіт з благоустрою установи ОСОБА_7 , наявність притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Крім того, комісією було відмовлено у застосуванні відносно ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст.ст. 81, 82 КК України, ст. 101 КВК України (а.п. 27).

Одночасно колегія судів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні та вагомі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

Відсутність у матеріалах справа доказів на підтвердження позитивних відомостей, які зазначені стороною захисту свідчить про неможливість задоволення заявленого клопотання через передчасність та невиправданість умовно-дострокового звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з точки зору дотримання вимог загальної та особистої превенції.

Такі докази не надані і при апеляційному розгляді. З відповідними клопотання щодо їх витребування сторона захисту до суду не зверталася.

Наявність заохочень, про що зазначалось засудженим в апеляційній скарзі, у сукупності з неодноразовим допущенням засудженим порушень режиму відбування покарання не може свідчити про те, що ОСОБА_7 протягом всього періоду відбування покарання за вироком суду бажав стати на шлях виправлення та перевиховатися.

Аргументи засудженого щодо упередженого ставлення адміністрації установи до засудженого, об`єктивно нічим не підтверджено, а тому не приймаються колегією суддів до уваги.

Посилання засудженого про наявність у нього бажання працевлаштуватися на волі, як підстави для застосування до нього положень ст. 81 КК України, поряд із визначеними правовими підставами для застосування умовно-дострокового звільнення, судова колегія знаходить необґрунтованими з огляду на положення ст. 81 КК України щодо підстав застосування такого заохочувального заходу.

На даний час відсутні достатні відомості, які б свідчили про дійсне виправлення засудженого і які б слугували підставою для його умовно-дострокового звільнення.

Отже, оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що обумовлює відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2020 року про відмову в умовно-дострокову звільненні засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4