КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 до 21.06.2021 року включно без визначення застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0003973 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 152 КК України.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2021 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою в порядку ч.3 ст. 331 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.06.2021 року включно без визначення застави.

На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2021 року та обрати йому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що досудове розслідування проведено однобоко та з обвинувальним ухилом, однак суд першої інстанції не дослідив належним чином дані, що містяться в матеріалах кримінального провадження, не перевірив усіх обставин вчинення кримінального правопорушення та прийняв рішення без повного з`ясування усіх обставин даної справи.
Апелянт вважає, що продовжуючи йому строк тримання під вартою, суд не звернув своєї уваги на те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, що підтверджується поясненнями свідків, а також самої потерпілої, а при вирішенні питання доцільності продовження його тримання під вартою суд не взяв до уваги його бездоганну характеристику з місця проживання.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник чи законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв клопотання про розгляд його апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та матеріали провадження (№758/2000/20) за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , що надійшли із суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , з огляду на наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» зазначив, що продовжуване утримання особи під вартою може бути виправдане у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Таким чином, при позбавленні особи волі та продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження, суд повинен враховувати особливості конкретної справи, в якій необхідне тривале утримання особи під вартою у зв`язку з привалюванням суспільного інтересу та безпеки суспільства над правилом поваги до особистої свободи особи.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував характер та тяжкість інкримінованих йому кримінальних правопорушень, пов`язаних із посяганням на статеву недоторканість, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років, особу обвинуваченого, який неодружений, не має міцних соціальних зв`язків, відсутнє місце реєстрації та постійне місце проживання, раніше судимий за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 115 КК України, характер інкримінованих йому кримінальних правопорушень,пов`язаних із посяганням на статеву недоторканість, а відтак, з метою уникнення наявних ризиків та забезпечення належної процесуальної поведінкиобвинуваченого при розгляді даного кримінального провадження, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, суд першої інстанції, з урахуванням даних про особу обвинуваченого та спосіб вчинення кримінального правопорушення, а саме із застосуванням насильства, обґрунтовано дійшов висновку не визначати заставу обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого та існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість застосування стосовно ОСОБА_5 іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду даного кримінального провадження, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що продовжуючи йому строк тримання під вартою, суд не звернув своєї уваги на те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, що підтверджується поясненнями свідків, а також самої потерпілої, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки переглядаючи в апеляційному порядку ухвалу суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції не може вдаватися до оцінки доказів та обґрунтованості висунутого обвинувачення, для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні інкримінованих їй злочинів, що є предметом розгляду судом першої інстанції, а посилання апелянта на наявність у нього бездоганної характеристики, само по собі не може бути підставою для зміни йому обраного запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

За викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою без визначення застави, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою і підстав для її скасування та зміни ОСОБА_5 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 152 КК України, обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, про що ставиться питання в його апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.06.2021 року включно без визначення застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3