н/п 1-кс/953/6789/21
"12" липня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - Зуб Г.А.,
при секретарі - Черниш О.М..,
09.07.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання вказане клопотання, в якому адвокат Попенко Д.В. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати арешт тимчасового вилученого майна у вказаному кримінальному провадженні від 16.06.2021, та негайно його повернути родичам (дружині ОСОБА_2 ), оскільки по вказаному кримінальному провадженні повідомлено про завершення розслідування та відкрито матеріали кримінального провадження, та вилучене майно не є речовими доказами.
Від представників власника майна адвокатів Попенко Д.В. та Пироженко О.С. надійшли до суду заяви про розгляд клопотання за їх відсутності у зв`язку із зайнятістю, та відсутності підозрюваного, та адвокат Попенко Д.В. підтримав заявлене клопотання.
Прокурор Сагун М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заперечення, в яких просив судове засідання проводити за своєї відсутності, та просив відмовити в клопотанні, оскільки у органу слідства існує необхідність в перевірці вилучених предметів на можливу причетність до вчинення інших злочинів.
Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, приходить до наступного.
07.07.2021 ст. слідчим в ОВС СУ ГУНП в Харківській області Балабіною Т.О. повідомлено підозрюваному та його захиснику Попенку Д.В. про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження відповідно до ст. 290 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути як найшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 КПК України.
Згідно заяви прокурора Сагун М. вбачається, що у органу слідства ще залишається можливість виконати додаткові слідчі дії з вилученим майном, оскільки необхідно перевірити вилучених предметів, особливо складного ножа, на можливу причетність до вчинення інших злочинів.
Так, згідно ч. 1 ст. 290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Таким чином, виконання будь-яких слідчих (розшукових) дій, процесуальних, негласних слідчих (розшукових) дій, застосування заходів кримінального провадження тощо, на стадій надання доступу до матеріалів досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України є неможливим.
Таким чином, з наданих даних достовірно встановлено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для скасування арешту з вказаного в клопотаннях майна, та повернення його безпосередньо власникові або уповноваженій ним особі.
Керуючись ст. ст. 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Зуб Г.А.