ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/662/21 Справа № 199/4281/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Дніпрі апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, який має на утриманні неповнолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітню доньку ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 09.07.2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.186, ч.2 ст.289, ч.1 ст.304, ч.2 ст.186, ч.1 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці з конфіскацією майна;
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 187 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною ухвалою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 до 11 березня 2021 року.
Рішення суду обґрунтовано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, ухилення від суду або переховування, скоювати інші злочини, здійснювати тиск на потерпілого та свідків, тому не нає підстав для обрання іншого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, остільки при постановлені оскаржуваної ухвали судом не було дотримано вимог кримінально процесуального закону, остільки суд в ухвалі не наводить жодного доказу на підтвердження зазначених ризиків.
Вважає, що судом не було взято до уваги, що ОСОБА_9 не може вплинути на свідків, остільки вони вже були допитані. Також, не було враховано, що обвинувачений має на утриманні двох доньок.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
В апеляційному суді адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 та останній підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Прокурор в апеляційному суді просив рішення залишити без змін.
Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши головуючого, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали контрольного провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Нормами ч. 2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції повинні перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, а тому, колегія суддів з огляду на доводи в апеляційної скарги адвоката, стадії кримінального провадження, в якому обвинуваченому ОСОБА_9 вже висунуто обвинувачення та триває судовий розгляд у суді першої інстанції, не досліджує питання, пов`язані з оцінкою доказів з точки зору їх належності, допустимості та достатності, а перевіряє лише висновки суду на предмет наявності та доведеності ризиків.
Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності та доведеності ризиків, слід зауважити на позиції Європейського Суду з прав людини, яка згідно ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України є частиною національного законодавства щодо підходу до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового слідства, так і судового розгляду, яке ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання в право особи на свободу (справа Руденко проти України).
Що стосується ризиків, передбачених п.п. 4, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то на думку апеляційного суду, враховуючи стадію кримінального провадження, та проведення необхідних досудових заходів, допиту потерпілого та свідків, дані ризики зменшились.

Щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід зазначити наступне.

В апеляційному суді адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що на даній стадії досудового розслідування вони подали клопотання щодо перекваліфікації скоєного зі ст.187 ч.2 КК України на ст. 125 КК України, остільки з пояснень самого ОСОБА_9 видно, що було, скоєно, на їх думку, умисне легке тілесне ушкодження, у зв`язку з виниклими неприязними відносинами.

ОСОБА_9 пояснив, що конфлікт виник внаслідок того, що потерпілий став чіплятись до його дружини.

В той же час, колегія судді зазначає, що доведення винуватості та оцінка доказів є послідуючими завданнями кримінального провадження.

У розумінні практики Європейського суду з захисту прав людини, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Отже, поряд із тяжкістю інкримінованного ОСОБА_9 (ч.2 ст.187 КК України КК), кримінального правопорушення, очікуваним покаранням та відомостями щодо особи обвинуваченого, судова колегія вважає ризик переховування підтвердженим.

В той же час колегія суддів наголошує, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення від 26.06.1991 року у справі Летельє до Франції).
Сукупність конкретних обставин інкримінованого тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст.187 ч. 2 КК України, даних про особу обвинуваченого, у сукупності із існуючим ризиком переховування та стадією кримінального провадження, приводить апеляційний суд до переконання, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на якому наполягали адвокати, відносно ОСОБА_9 , не забезпечить його належної поведінки.

В той же час, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, який за місце мешкання характеризується позитивно, має родину, соціальні зв`язки, двох малолітніх дітей.
Оскільки відсутні передбачені пунктами 1-4 ч. 4 ст. 183 КПК України обставини, які унеможливлювали б визначення ОСОБА_9 , розміру застави у кримінальному провадженні при обранні йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що достатнім заходом для запобігання можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та/або суду буде тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68 100 гривень.
Таке рішення відповідає вимогам ч. 3 ст. 182 КПК України та перебуває у межах кратності, визначених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК (від 20 до 80 прожиткових мінімумів доходів громадян).

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2021 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , - скасувати.
Ухвали нову, якою клопотання прокурора ОСОБА_6 , - задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою до 11 березня 2021 року включно.
Визначити ОСОБА_9 заставу у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 68 100 гривень (шістдесят вісім тисяч сто гривень), які можуть бути внесені обвинуваченим або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.
Роз`яснити, що обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному судом розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, обвинувачений підлягає звільненню з-під варти.
У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_9 , покласти наступні обов`язки:
1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
3) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України, та в`їзд в Україну.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:
_____________ ____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_10 ОСОБА_4