Справа № 303/191/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1067/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:
цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 332 КК України до п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком два роки, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 покладено на орган пробації за місцем його проживання.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 за попередньою змовою з іншими особами, організував незаконне переправлення осіб через держаний кордон України, сприяв їх вчиненню шляхом наданням засобів та усунення перешкод при наступних обставинах.

ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, за попередньою змовою з особами, щодо яких матеріали виділені в окреме провадження, з метою незаконного переправлення 2 і більше осіб через державний кордон України в країни Євросоюзу, на автомобілі марки «Volkswagen touran», д.н.з. НОМЕР_1 , поїхав у м. Київ, де 14 липня 2019 року у вечірній час, для незаконного переправлення через державний кордон України, забрав із квартири по АДРЕСА_2 , 3 іноземних громадян, а саме: Асефау Самуел Негуссе, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , уродженців та мешканців міста Асмера, країна Еритрея; із невстановлених досудовим розслідуванням адрес у місті Києві - 2 іноземних громадян, а саме: ОСОБА_10 та Ле Ван Лой, уродженців міста Ханой, країна В`єтнам; із 2 невстановлених досудовим розслідуванням адрес у місті Києві - 2 громадян, а саме: Самів Агмадзай, країна Афганістан та Агмад Дірів Ісмаел Могммед, країна Сомалі.

15 липня 2019 року ОСОБА_7 на вказаному автомобілі, привіз названих 7 іноземних громадян до будинку по АДРЕСА_3 , де його зустріли особи, щодо яких матеріали виділені в окреме провадження та розмістили цих іноземних громадян в квартиру АДРЕСА_4 , яку орендували, а потім перемістили в орендовану квартиру АДРЕСА_5 .

17 липня 2019 року близько 23 год. ОСОБА_7 умисно, за попередньою змовою з особами, щодо яких матеріали виділені в окреме провадження, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання спільно-небезпечних наслідків, з метою незаконного переправлення 2 і більше осіб через державний кордон України в країни Євросоюзу, вивели з квартири АДРЕСА_6 і помістили 5 іноземних громадян, а саме: Асефау Самуел Негуссе, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Нгуен Манг Куан, Ле Ван Лой у автомобіль марки «Volkswagen touran», д.н.з. НОМЕР_2 та повіз вказаних осіб до державного кордону, у напрямку м. Чоп під супроводом особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, на автомобілі марки «Skoda Octavia А5», д.н.з. НОМЕР_3 .

Між населеними пунктами Демечі-Червоне, Ужгородського району на автодорозі М-25, у межах контрольованого прикордонного району, на відстані близько 3 км до державного кордону України, військовослужбовці Державної прикордонної служби України, з метою перешкодити здійснити незаконне переправлення осіб через державний кордон України в країни Євросоюзу, стали зупиняти автомобіль під керуванням ОСОБА_7 , після чого обвинувачений заблокував двері та розпочав рух у зворотному напрямку.

Працівники прикордонної служби стали переслідувати керований ОСОБА_7 автомобіль і неподалік с. Ключарки, Мукачівського району, 18 липня 2019 року близько 00 год. 18 хв. ОСОБА_7 був затриманий разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 покликається на те, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд, в порушення ст. 374 КПК України, не навів обґрунтовані мотиви неврахування доказів сторони обвинувачення та зміни обвинувачення, а також підстав невизнання частини обвинувачення, необґрунтовано мотивував призначення покарання та звільнення від відбування покарання.

Вважає, що незаконні дії суду стали підставою до неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Акцентує, що судом безпідставно враховано, що на утриманні ОСОБА_7 знаходиться повнолітня донька, яка продовжує навчання, хоча у цьому провадженні відсутні відомості, що вона навчається.

Наголошує, що також судом не взято до уваги досліджені безпосередньо в судовому засіданні докази, які підтверджують вину ОСОБА_7 в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів, тобто злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України мотивуючи тим, що іноземці, яких він перевозив із м. Києва до м. Мукачева та з м. Мукачева у напрямку м. Чоп не проводили йому особисто оплату за надані послуги.

Покликається на те, що суд не дав жодної оцінки факту надходження грошових коштів на картковий рахунок дружини обвинуваченого від сторонніх осіб, а тільки констатував, що ОСОБА_13 в судовому засіданні ствердила, що отримує на цей рахунок соціальні виплати.

Окрім цього наголошує, що суд безпідставно не взяв до уваги, що грошові кошти, надходили на картковий рахунок дружини ОСОБА_7 від осіб, із якими він спільно вчиняв злочин, при цьому суд не навів мотиви та обґрунтування свого рішення, і свідомо упустив той факт, що ці кошти отримані ОСОБА_7 за незаконне переправлення осіб через державний кордон України.

Вважає голослівним та необґрунтованим покликання суду про те, що стороною обвинувачення не конкретизовано суму, яку отримав обвинувачений за надання послуг по незаконному переправленню осіб через державний кордон України, так як ч.3 ст. 332 КК України передбачає сам факт вчинення цього злочину з корисливих мотивів, тобто отримання будь-якої винагороди обвинуваченим і факт її отримання доведено в суді дослідженими судом доказами.

Просить скасувати вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2020 року, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією майна.

У ході апеляційного розгляду дослідити письмові докази, а саме протокол огляду місця події від 18липня 2019 року з ілюстративною таблицею; протокол огляду мобільного телефону «HUAJWEI» ІМЕІ НОМЕР_4 ; протокол тимчасового доступу та протокол огляду ДВД диску, із відомостями про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_13 , а також речові докази: мобільний телефон марки «HUAJWEI» ІМЕІ НОМЕР_4 та ДВД диск, із відомостями про рух коштів по картковому рахунку НОМЕР_5 ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про її заперечення та залишення вироку суду без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За правилами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги прокурора, останній не згідний з перекваліфікацію злочинних дій обвинуваченого, з мірою призначеного ОСОБА_7 покарання у зв`язку із м`якістю та із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Так, кримінальна відповідальність за ч.3 ст. 332 КК України настає за незаконне переправлення осіб через державний кордон України вчинені організованою групою або з корисливих мотивів.

З об`єктивної сторони цей злочин може проявлятися у чотирьох формах: 1) незаконне переправлення осіб через державний кордон України, 2) організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, 3) керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України, 4) сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод.

Розмежування кваліфікацій ч.2 та ч.3 ст. 332 КК України здійснюється, зокрема, за суб`єктивною стороною злочину, що виражається у корисливому мотиві, який у даному випадку виступає кваліфікуючою ознакою злочину та обумовлюється певними потребами чи інтересами.

Під корисливим мотивом слід розуміти випадки, коли винний, здійснюючи незаконне переправлення через державний кордон України, мав на меті одержати у зв`язку з цим протиправні матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

Ст. 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави в цілому від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожен, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З врахуванням принципу змагальності сторін в кримінальному процесі, місцевим судом були допитані свідки та безпосередньо досліджено надані сторонами письмові докази.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, логічно пов`язаними між собою, ретельно дослідженими й перевіреними в судовому засіданні, яким дана об`єктивна оцінка і правильно покладеними місцевим судом в основу обвинувального вироку, зокрема, показаннями свідків працівників Дерприкордонслужби ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які в середині липня 2019 року на підставі отриманої оперативної інформації про можливе незаконне переправлення через держаний кордон України іноземців, брали участь у заходах, щодо виявлення даних обставин.
Допитані в порядку ст. 225 КПК України свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 пояснили, що приїхали на територію України з Росії з метою, в подальшому, перетнути кордон з країнами Євросоюзу. Заперечили факт сплати коштів обвинуваченому за його послуги та ствердили, що всі витрати по переїзду оплачували їх родичі. Вказали на ОСОБА_7 як на особу, яка 14 липня 2019 року привезла їх на квартиру в місто Мукачеве з міста Києва і 17 липня 2019 року везла їх на автомобілі в напрямку кордону для його перетину, до моменту їх затримання.

Окрім цього, за фотознімками зазначені свідки також впізнали ще двох осіб, причетних до їх переправлення через державний кордон, а саме Жолта та ОСОБА_24 .

Наведені докази дають підстави вважати що обвинувачений за попередньою змовою групою осіб організували незаконне переправлення іноземців через державний кордон України, однак не доводять наявність корисливого мотиву.

Жодних підтверджень передачі чи надання винагороди у грошовій формі чи в будь-якому іншому вигляді стороною обвинувачення не надано, окрім цього, не конкретизовано, яку саме суму отримав обвинувачений ОСОБА_7 за надання послуг з перевезення іноземців через державний кордон України. Картковий рахунок, на який надходили кошти від сторонніх осіб належить дружині обвинуваченого ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні ствердила, що отримує на цей рахунок соціальні виплати.

Вказані обставини свідчать про недоведеність корисливого мотиву та спростовують доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині.

Відтак, колегія суддів вважає необґрунтованими та непереконливими покликання сторони обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 332 КК України, виходячи при цьому з об`єктивно встановлених обставин події.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність повторного дослідження ряду письмових та речових доказів, то колегія суддів вважає їх безпідставними, виходячи з положень ч.3 ст. 404 КПК України, оскільки такі повно та без порушень досліджені судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що у разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засади безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, апеляційний суд не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції (Постанови Верховного Суду у провадженнях №51-1208км18, № 51-297км19, № 51-1139км18).

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів вважає, що місцевий суд, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 , реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, виходячи з поняття судового розсуду, обираючи між законними альтернативами, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують покарання, а саме наявність на його утриманні малолітньої дитини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив покарання в межах санкції ч.2 ст. 332 КК України та підставно звільнив обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування такого з випробуванням з встановленням іспитового строку і покладенням відповідних обов`язків, згідно ст.ст. 75, 76 КК України, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З врахуванням дискреційних повноважень суду, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо застосування положень ст. 75 КК України не спростовують викладених у вироку висновків суду про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
апеляційну скаргу прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 серпня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4