ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/410/21 Справа № 700/660/19 Категорія: ч.1 ст. 309 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорів обвинуваченого захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000090 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, непрацюючого, несудимого, маючого на утриманні 2-х малолітніх дітей,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він восени 2018 року, перебуваючи у межах смт. Лисянка Черкаської області, поблизу лісопосадки на смітнику знайшов рослини коноплі в кількості п`яти штук та зламав декілька верхівкових частин, які в подальшому приніс до себе додому в АДРЕСА_1 , та на горищі сараю висушив, та в подальшому помістив до мішка, а частину перетер та помістив в тумбочку у підсобному приміщенні, де зберігав для власного вживання.

Так, 22 квітня 2019 року, в період часу з 10:10 год. по 12:03 год. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності дружині ОСОБА_8 , в підсобному приміщенні на території домоволодіння в білому полімерному мішку було виявлено та вилучено суху подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/678 від 16.05.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, вагою 0,421 г, на горищі підсобного приміщення було виявлено та вилучено паперовий згорток із сухою подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/679 від 17.05.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, вагою 0,271 г, та у білому полімерному мішку виявлено та вилучено суху подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/680 від 17.05.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, вагою 0,307 г, у підсобному приміщенні в тумбочці було виявлено та вилучено суху подрібнену речовину рослинного походження зеленого кольору, яка згідно висновку експерта №2/681 від 20.05.2019 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс, вагою 15,8 г. Загальна маса наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабіс, становить 16,745 г, яку останній незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Дії ОСОБА_8 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст. 309 КК України - незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, однак місцевим судом ОСОБА_8 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Місцевим судом визнано недопустимим доказом протокол обшуку від 22.04.2019 за місцем проживанням ОСОБА_8 , та інші докази також визнано недопустимими, оскільки вони здобуті на підставі вказаного протоколу обшуку.

Крім того, місцевим судом зазначено про те, що сторона обвинувачення не спростувала версію захисту, що до будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , крім обвинуваченого мали доступ і інші особи, а тому сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, і всі можливості збирання додаткових доказів для доведення його винуватості в суді вичерпані.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати в зв`язку з : невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду, істотним порушень вимог кримінально процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Також просив стягнути з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати по оплаті судово-хімічних експертиз в сумі 5024,32 грн., та вирішити долю речових доказів.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор посилається на те, що виправдовуючи ОСОБА_8 за ч.1 ст. 309 КК України, місцевий суд взяв до уваги лише доводи сторони захисту, і не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Вважає, що місцевий суд безпідставно послався на показання свідка ОСОБА_11 , при цьому упереджено підійшов до допиту свідка ОСОБА_12 . Вказує, що протокол обшуку та відеозапис, проведений під час обшуку, є належним доказом у справі, і у вироці не відображено пояснення слідчого щодо запису фіксування при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 . Зазначає, що в матеріалах справи відсутній аудіо запис судового засідання від 03.02.2020 під час якого було допитано свідка ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 подали заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вказували на її необґрунтованість, та просили виправдувальний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, та просили її задовольнити, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, і просили вирок місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даній справі вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Статтею ст. 62 Конституції України гарантується, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» № 5 від 29.06.1990 зазначено про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд виконав всі вимоги закону, а тому відсутні будь-які правові підстави для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Так, оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що стороною обвинувачення не доведено вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України.

Крім того, в справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Так, на думку державного обвинувачення винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності, а саме: письмовими доказами та показаннями свідків.

Колегія суддів вважає, що за результатами судового розгляду суд першої інстанції правильно встановив, що не доведено вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення.

Цей висновок суду ґрунтується на належних, допустимих, достовірних, а в сукупності - достатніх доказах, досліджених під час судового розгляду.

Зокрема, місцевий суд проаналізував показання:

- обвинуваченого ОСОБА_8 , який вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, та пояснив, що будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності його дружині ОСОБА_14 , у ньому він проживає разом з дружиною, двома малолітніми дітьми та тестем ОСОБА_15 . Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що він періодично відлучається на заробітки, та звідки могла з`явитися в будинку і господарських спорудах наркотична речовина йому не відомо. Вказував, що обшук працівниками поліції був розпочатий в присутності його дружини, а він з`явився вже згодом;

- свідка ОСОБА_13 , який місцевому суду показав, що він дійсно у квітні 2019 року він був присутнім в якості понятого під час обшуку будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 , однак події того дня не пам`ятає;

- свідка ОСОБА_11 , який в судовому засідання місцевого суду заперечив свої показання, дані під час досудового слідства, щодо пропозиції ОСОБА_8 «покурити» коноплю. Вказував, що з обвинуваченим ОСОБА_8 не знайомий, вперше його бачить в залі судового засідання;

- свідка ОСОБА_12 , який був допитаний місцевим судом, та показав, що весною 2019 року він допомагав ОСОБА_8 саджати картоплю, і під час розмови з ним, останній запропонував йому «покурити» коноплю. Однак, під час перехресного допиту даний свідок давав суперечливі показання, а згодом відмовився від своїх показань.

Крім того, місцевий суд дослідив і належним чином оцінив із дотриманням вимог статей 23, 94 КПК України письмові докази у кримінальному провадженні, надані стороною обвинувачення, серед яких:

- рапорт старшого оперуповноваженого СКП Лисянського відділення поліції ОСОБА_16 про отримання ним інформації з приводу зберігання у власному домоволодінні громадянином ОСОБА_17 , жителя смт. Лисянка, рослини коноплі (т.1 а.п. 193);

- протокол обшуку від 22.04.2019, з якого вбачається, що під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено на горищі підсобного приміщення паперові згортки із сухою подрібненою речовиною зеленого кольору, що зовні схожа на коноплю, в білому полімерному мішку виявлено та вилучено суху подрібнену речовину зеленого кольору, що зовні схожа на коноплю; в підсобному приміщенні в білому полімерному мішку виявлено та вилучено суху подрібнену речовину зеленого кольору, у цьому ж приміщенні виявлено та вилучено насіння схоже на насіння коноплі у скляній банці. Також, в цьому ж приміщенні внизу тумбочки виявлено та вилучено суху подрібнену речовину зеленого кольору, що зовні схожа на коноплю. У підсобному приміщенні №2 виявлено та вилучено насіння, що зовні схоже на насіння коноплі. В цьому ж приміщенні на підлозі виявлено та вилучено частину пластикової пляшки, що схожа на кустарний пристрій для вживання коноплі. Вказані речі поміщені до сейф-пакетів та опечатані (т.1 а.п. 197-201);

- висновки експертів № 2/678 від 16.05.2019, №2/681 від 20.05.2019, №2/680 від 17.05.2019, №2/679 від 17.05.2019 з яких вбачається, що надана на експертизу подрібнена речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабіс (т.1 а.п. 203-226);

- постанова слідчого від 23.05.2019 про визнання речовим доказом у кримінальному провадженні №0000090 вилученого під час обшуку канабісу (т.1 а.п.227-229).

В судовому засіданні судом першої інстанції переглянуто відеозапис проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що він є неповним відображенням проведеної слідчої дії, не має початку, містить окремі фрагменти обшуку. Крім того, стороною обвинувачення вказаний доказ наданий суду в якості копії на DVD-диску, оскільки оригінальний носій відсутній.

За наслідками всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, місцевий суд дійшов висновку про те, що не доведено вчинення ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, а саме - незаконне придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Свій висновок суд першої інстанції обґрунтував тим, що протокол обшуку від 22.04.2019 є недопустимим доказом у справі, оскільки в ньому зазначено, що обшук проводився за участю іншої особи - ОСОБА_15 , але протокол ним не підписаний, і відсутні дані щодо відмови вказаної особи від підпису протоколу.

Крім того, вказаний протокол підписаний ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 як учасниками обшуку, проте вказані особи на першому аркуші протоколу не зазначені серед учасників проведення обшуку.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 є працівниками оперативних підрозділів, а тому згідно п.25 ч.1 ст. 3 КПК України не відносяться до учасників кримінального провадження, і у відповідності до ч.1 ст. 236 КПК України не могли бути запрошені слідчим для проведення обшуку житла чи іншого володіння особи. Письмового доручення слідчого на залучення вказаних осіб до відповідної слідчої дії, як того вимагають ст. 40, 41 КПК України, матеріали кримінального провадження не містять, прокурором не надано вказаного доручення.

В протоколі обшуку не зазначена повна характеристика технічного засобу на який здійснювалася фіксація обшуку та носія інформації, а вказано лише, що проводиться відеофіксація слідчої дії: Panasonic.

Також, місцевим судом оглянуто DVD-диск з відеозаписом обшуку за місцем мешкання обвинуваченого (т.1 а.п. 239, т.2 а.п.35 ), де видно, що фактично його проводить старший оперуповноважений СКП Лисянського відділення поліції ОСОБА_16 та інші працівники поліції, в той час як слідчий ОСОБА_20 записує хід проведення слідчої дії. Відеозапис не є повним та послідовним відображенням вказаної слідчої дії, не містить початку, має окремі фрагменти обшуку. Даний відеозапис здійснений таким чином, що у повній мірі не відображає всіх дій осіб, які приймали участь у проведенні обшуку та одночасно знаходилися у різних місцях приміщення. Початок проведення слідчої дії не відображений на відеозаписі, що позбавило суд можливості переконатися чи оголошувалися права та обов`язки учасникам обшуку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість в якості доказу у справі протоколу обшуку будинку та господарських споруд за адресою АДРЕСА_1 , де мешкає обвинувачений ОСОБА_8 , оскільки вищевказані обставини в сукупності свідчать про порушення правил проведення обшуку та про порушення правил складання протоколу слідчої (розшукової) дії, а тому викликає сумніви у дійсності та вірогідності викладених у даному протоколі відомостей.

Вказаний висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком, відображеним в постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 466/896/17, де зазначено, що за змістом ч.1 ст. 236 КПК України виконання ухвали слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи покладається особисто на слідчого чи прокурора і не може бути доручене відповідним оперативним підрозділам. З метою одержання допомоги з питань, що потребують спеціальних знань, слідчий, прокурор для участі в обшуку мають право запросити спеціалістів, однак це не звільняє їх від обов`язку особистого виконання обшуку. У випадку проведення обшуку іншими особами, окрім слідчого чи прокурора, вказане слід вважати суттєвим порушенням умов обшуку, результати обшуку у відповідності з вимогами ст. 86, 87 КПК України не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатися суд при ухваленні обвинувального вироку, як на доказ.

Згідно ч.5 ст. 101 КПК України висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими, а тому місцевим судом обґрунтовано визнано недопустимими доказами висновки експерта № 2/678 від 16.05.2019, №2/681 від 20.05.2019, №2/680 від 17.05.2019, №2/679 від 17.05.2019, оскільки на дослідження експертам направлена речовина, яка відповідно до протоколу була виявлена та вилучена під час обшуку, проведеного з порушенням закону. З цих же підстав об`єктивно визнано недопустимим доказом і постанову слідчого про долучення до справи речового доказу - вилученої наркотичної речовини.

Апелянт вказує, що місцевий суд упереджено підійшов до оцінки матеріалів кримінального провадження та безпідставно послався на показання свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_12 ..

Однак, вказані доводи є неспроможними, оскільки у відповідності до вимог ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_11 показав, що не знайомий з обвинуваченим ОСОБА_8 та заперечив свої показання, дані під час досудового слідства, а свідок ОСОБА_12 під час перехресного допиту давав суперечливі показання, а згодом відмовився від своїх показань.

Апелянт згадує ухвалу слідчого судді Лисянського районного суду Черкаської області від 18.04.2019 про надання дозволу на проведення обшуку, і вказує, що слідчим суддею виконано вимоги п.6 ч.2 ст. 235 КПК України, однак її законність ніхто з учасників процесу не ставив під сумнів.

Доводи апелянта про те, що обшук проведено саме слідчим, а оперативні працівники виконували його вказівки та діяли під його керівництвом не узгоджуються з даними відеозапису, та з якого вбачається, що слідчий ОСОБА_20 лише записує хід проведення слідчої дії, фактично обшук проводять старший оперуповноважений СКП Лисянського відділення поліції ОСОБА_16 та інші працівники поліції.

У вироку місцевого суду окрім того, що відеозапис проведення обшуку не є оригіналом, зазначено також, що він не є повним та послідовним відображенням вказаної слідчої дії, не містить початку, має окремі його частини, та здійснений таким чином, що у повній мірі не відображає всіх дій осіб, які приймали участь у проведенні обшуку та одночасно знаходилися у різних місцях приміщення, а тому доводи апелянта в цій частині є неспроможними.

Прокурор не був позбавлений можливості подати зауваження на журнал судового засідання від 22.02.2021, а тому його посилання на зазначення в ньому не вірної кваліфікації дій ОСОБА_8 не може бути підставою для скасування вироку місцевого суду.

Прокурор ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду справи наполягала на тому, що суд першої інстанції допустив істотні порушення КПК України, не відобразивши у вироці покази свідка ОСОБА_16 , якого було допитано за клопотанням прокурора 09.12.2020. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вказаний свідок є оперуповноваженим, не є свідком обвинувачення, його покази не були відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України , та є неінформативними.

Апелянт вказує, що 03.02.2020 місцевим судом було допитано свідка ОСОБА_13 , однак згідно матеріалів справи виявлено відсутність аудіо запису судового засідання у зв`язку з несправністю роботи і системи технічної фіксації «Акорд», що на думку апелянта є безумовною підставою для скасування вироку місцевого суду. Однак, апеляційним судом встановлено, що місцевим судом після встановлення відсутності аудіо запису допиту свідка ОСОБА_13 ставилося на обговорення питання про доцільність повторного його допиту, але прокурор заперечував, та фактично відмовився від повторного допиту даного свідка. Як вбачається з матеріалів справи даний свідок був понятим під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого, але подіїї того дня не пам`ятав, як зазначено у вироці суду. Апелянт цього не заперечив.

Колегія суддів вважає, що за вищевказаних обставин відсутність звукозапису показів свідка ОСОБА_13 , невідображеня у вироці суду першої інстанції показань свідка ОСОБА_16 не є безумовною підставою для скасування виправдувального вироку суду, оскільки це в цілому не вплинуло на правильність постановлення остаточного рішення і не може в цьому випадку вважатись істотним порушенням процесуального закону.

Доводи прокурора про те, що виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 побудовано без належного аналізу доказів обвинувачення, які наявні в матеріалах справи, є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції були належним чином досліджені в повному обсязі докази, надані стороною обвинувачення, яким дана відповідна правова оцінка в їх сукупності, з якою погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За результатами апеляційного розгляду, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 9, 22, 23, 370, 374 КПК України, як про це зазначає прокурор в своїй апеляційній скарзі, оскільки вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, надано оцінку всім зібраним доказам та обставинам кримінального провадження, з точки зору належності допустимості та взаємозв`язку.

Не наведено достатніх доказів для підтвердження обвинувачення і в апеляційній скарзі прокурора. В ній зазначені лише докази, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали його вірну оцінку, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він обвинувачувався, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_8 про який просить прокурор в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, істотних порушень вимог кримінально процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність були предметом перевірки апеляційного суду та колегією суддів визнані неспроможними.

Твердження апелянта про те, що ухвалене судом першої інстанції рішення є необґрунтованим або невмотивованим, є безпідставним, оскільки воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України та з наведенням у вироку належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, колегія суддів не знаходить підстав, визначених КПК України, для скасування виправдувального вироку суду першої інстанції і ухвалення обвинувального вироку, а тому апеляційну скаргу прокурора залишає без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін, оскільки виправдувальний вирок щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст. 405, п.1 ч.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Вирок Лисянського районного суду Черкаської області від 07 квітня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді