Провадження № 1-кп/947/238/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2021 року Київський районний суду м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
представник потерпілого ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № №0000010 від 02.01.2020 року, відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Сухий Лиман, Овідіопольського району, Одеської області, громадянки України, українки, з середньою освітою, одружена, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей: доньку 2003 року народження, доньку 2008 року народження, працює перукарем в салоні «Чудо-Ножниці», зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 01.01.2020 приблизно о 19 годині 47 хвилин, ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем марки «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 , у нічний час, при достатній видимості, при штучному освітленні, в умовах сухої проїзної частини з асфальтобетонним покриттям, по горизонтальній прямій ділянці, здійснювала рух по вул. Левітана з боку житлового масиву Радужний в напрямку проспекту Небесної Сотні в м. Одеса.

Під`їхавши до регульованого сигналами світлофора перехрестя вул. Левітана та проспекту Небесної Сотні в м. Одеса та виконуючи маневр повороту направо, на зелений сигнал світлофора, на проспект Небесної Сотні в напрямку проспекту Ак. Глушко, та наближаючись до будинку №118а по вул. Левітана, біля якого розташований регульований пішохідний перехід, позначений дорожньою розміткою 1.14.2 «Позначає пішохідний перехід, де рух регулюється світлофором» Правил дорожнього руху України, організований на проїзній частині проспекту Н. Сотні та який з`єднує тротуарну зону вказаної вулиці, ОСОБА_10 була неуважною, за дорожньою обстановкою постійно не слідкувала - відповідно не відреагувала на її зміну.

В цей час, по вказаному пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора, в темпі спокійного кроку рухався пішохід ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину проспекту Небесної Сотні з право на ліво відносно руху, керованого ОСОБА_10 автомобіля.

При об`єктивній можливості бачити дорожню обстановку водій ОСОБА_10 при виконані маневру повороту направо на регульований пішохідний перехід, не надала дорогу пішоходу, який переходив проїжджу частину на зелений сигнал світлофора, на яку остання повертає, та маючи технічну можливість уникнути події, здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , допустив порушення вимог пунктів 1.5, підпункт «б» п. 2.3, п. 16.2, п. 18.2 «Правил дорожнього руху» України (введені в дію 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), якими передбачено:

п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 «б» для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 16.2 на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку.

п. 18.2 на регульованих пішохідних переходах і перехрестях при сигналі світлофора чи регулювальника, що дозволяє рух транспортним засобам, водій повинен дати дорогу пішоходам, які закінчують перехід проїзної частини відповідного напрямку руху і для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

В результаті наїзду, пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма в формі геморогічних забоїв правої лобної долі, правої та лівої скроневих доль головного мозку, які супроводжувалися набряком правої півкулі головного мозку, крововиливом в порожнину черепа (більше 50 мл крові), перелом кісток черепа (клінічно), підапоневротична гематома тьмяної області зліва, забійна рана потиличної області зліва, закритий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині, забій (що проявився набряком) м`яких тканин лівого ліктьового суглобу.

Порушення вимог п. п. 16.2, 18.2 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_10 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків.

Таким чином, своїми діями ОСОБА_10 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України визнала в повному обсязі та пояснила, що вона 01.01.2020 року приблизно о 19:30 годин виїжджала з ЖК «Радужний» у напрямку проспекту Небесної Сотні, на світлофорі була встановлена «зелена стрілка» транспортні засоби по проспекту Небесної Сотні з правої сторони були відсутні, тому не зупиняючись, приблизно зі швидкістю 30 км/г, виїхала на перехрестя. У зв`язку з тим, що у транспортному засобі кермо знаходиться з правої сторони не бачила пішохода ОСОБА_9 , який рухався по пішохідному перехрестю. Зазначене перехрестя часто проїжджає, тому про наявність світлофорних об`єктів та знаків обізнана. У скоєному розкається, цивільні позови не визнає.
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 01.01.2020 року приблизно о 19 годині на перехресті вул. Левітана та проспекту Маршала Жукова дочекався зеленого сигналу світлофору, після чого розпочав рух по пішохідному переходу, знаходячись приблизно по середині дорозі, його збив автомобіль, втратив свідомість. На місце пригоди приїхала швидка допомога та поліція. В лікарні поставили гіпс на ногу, після чого зробили трепанацію черепа, в лікарні знаходився 20 днів. Обвинувачена через його сестру передала п`ять тисяч гривен та 200 доларів США на лікування. Цивільний позов підтримаю в повному обсязі та просить його задовольнити.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він 01.01.2020 року приблизно о 19:00 годині йшов до свого товариша по проспекту Небесної Сотні. Почув звук удару, звернув увагу, що на пішохідному переході автомобіль збив пішохода, який перетинав проїзну частину проспекту Небесної Сотні, автомобіль після наїзду проїхав приблизно 8 метрів, зупинився і водій вийшов з автомобіля. Від місця пригоди знаходився на відстані приблизно 50 метрів, автомобіль рухався швидко у напрямку м. Чорноморськ, пішохід переходив на зелений сигнал світлофору а автомобіль рухався на красний сигнал світлофора, від удару пішохід відлетів в сторону приблизно на 6-8 метрів. Звуку гальм перед наїздом не було.
В ході судового розгляду на підтвердження винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, судом дослідженні письмові докази, якими підтверджуються покази учасників кримінального правопорушення стосовно часу, місця та обставин вчинення ним кримінального правопорушення, а саме:
- витягом з ЄРДР за № 0000010 від 02.01.2020 року;
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.01.2020 року з додатком схемою ДТП та фото таблицею;
- висновок щодо результатів медичного огляду від 01.01.2020 року;
-постановою про визнання речових доказів від 02.01.2020 року

- ухвала Київського районного суду від 03.01.2020 року;

- постанова про призначення авто технічної експертизи від 03.01.2020 року;

- висновок експерта №20-28/29/30 по авто технічному дослідженню технічного стану систем керування і ходової частини автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 з фото таблицею від 03.02.2020 року, з якого вбачається що ходова частина, рульове керування й гальмова система автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 до моменту настання ДТП перебували в працездатному стані й забезпечували водієві технічну можливість рухатися й утримувати автомобіль у будь-якому обраному ним напрямку, здійснювати гальмування з відомою йому ефективністю. В цих системах не було несправностей, які могли б обумовити раптове для водія відведення автомобіля від вибраного напрямку руху або відмову систем. Оскільки до моменту ДТП в ходової частині і системах управління автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 несправностей, які б приводили до раптової їх відмови, або до раптової їх відмови, або до раптової втрати керованості транспортним засобом не малось, то вирішення питань «який характер цих несправностей і коли вони виникли, та чи мав водій можливість виявити їх перед виїздом зазделегіть до скоєння ДТП» не має технічного сенсу.

- висновком експерта № 20-31 по транспортно-трасологічному дослідженню слідів і ушкоджень на автомобілі «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 з фото таблицею від 03.02.2020 року вбачається, що зафіксовані в передній частині автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 переважно по центру, утворені по фронтальному типу ушкодження, у вигляді деформації капота двигуна, руйнування вітрового скла, а також сліди, у вигляді потертості на передньому бампері, характерні для утворення в результаті контактної взаємодії з об`єктом, який не має рівно міцних металу слідоутворюючих кромок, тобто з тілом пішохода. Сліди й ушкодження відображають наступний механізм контакту: удар переднім бампером, з закиданням на капот двигуна і вітрове скло.

- протоколом огляду документу від 15.01.2020 року з додатком «CD-диском» з якого вбачається, що об`єктом перегляду є перехрестя вул. Левітана та проспекту Небесної Сотні.

- постановою про визнання документу від 15.01.2020 року;

- розпискою ОСОБА_12 про отримання на відповідальне зберігання автомобіля марки «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 ;

- висновком експерта №20-1027/1028 судової авто технічної експертизи по дослідженню обставин наїзду автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 на пішохода від 18.03.2020 року, з якого вбачається, що в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_10 знаходячись на регульованому перехресті і повертаючи праворуч на регульований пішохідний перехід, при сигналі світлофора, що дозволяв рух транспортним засобам, була повинна дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку вона повертає, тобто повинна була діяти згідно з вимогами п.п.16.2.,18.2 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 мала технічну можливість запобігти події, шляхом виконання в односторонньому порядку вимог п.п.16.2., 18.2 Правил дорожнього руху України.

В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, дії водія автомобіля «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам п.п.16.2,18.2 Правил дорожнього руху України створювали необхідні умови для настання даної події, та знаходилися в причинному зв`язку з настанням дорожньо транспортної події.

Вирішення питання про встановлення наявності (відсутності) причинного зв`язку між діями пішохода ОСОБА_9 та настанням події цієї ДТП не потребує застосування спеціальних технічних знань в галузі судової авто техніки і може бути розглянуто органом що призначив експертизу або судом самостійно, відповідно до вимог Розділу 4. Обов`язки і права пішоходів Правил дорожнього руху України у сукупності з усіма матеріалами за фактом дорожньо транспортної пригоди і висновками цієї експертизи.

-Копією медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_9

-Висновком експерта №892 від 07.05.2020 року з якого вбачається, що у ОСОБА_9 малися наступні тілесні ушкодження: відкрита проникаюча черепно мозкова травма в формі геморагічних забоїв правої лобної долі, правої та лівої скроневих доль головного мозку, які супроводжувалися набряком правої півкулі головного мозку, крововиливом в порожнину черепа (більш 50 мл крові), переломи кісток черепа (клінічно), підапоневротична гематома тім`яної області зліва, забійна рана потилочної області зліва; закритий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині; забій (що проявився набряком) м`яких тканин лівого ліктьового суглобу.

Зазначені ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини кузова рухаючогося транспортного засобу момент контактування з тілом постраждалого, а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття. Дані ушкодження утворилися незадовго до надходження ОСОБА_9 до стаціонару, і таким чином могли бути заподіяні 01.01.2020 року. Описані ушкодження, згідно п.2.1.3 «а», «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (1995 р.) відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Встановлення обставин заподіяння тілесних ушкоджень у компетенцію судово медичного експерта не входить, а є завданням судово слідчих органів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість протягом практично необмеженого періоду часу створював необхідні умови для виконання участниками кримінального провадження їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані у судовому засіданні по справі докази в умовах повної змагальності в їх сукупності, суд, приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їй злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує її дії за ч.2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Згідно з ст. 12 КК України кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченою ОСОБА_10 є тяжким злочином.
Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 50 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_10 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття у скоєному.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_10 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
На підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінюючи в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість доказів про вчинення обвинуваченою кримінального правопорушення, суд, при обранні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_10 бере до уваги обставини вчинення злочину, характер і ступень суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченої ОСОБА_10 , яка на обліку у психіатра та нарколога не значиться, раніше не судима,має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей: доньку, 2003 року народження, доньку 2008 року народження, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, думку потерпілої щодо призначення покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України,враховуючи вищезазначені обставини, та керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до переконання, що виправлення і перевиховання обвинуваченої ОСОБА_10 можливе в умовах без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України із звільненням його від відбування покарання з випробуванням, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним кримінальних правопорушень у майбутньому.
Крім того, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_10 з застосуванням ст. 75 КК України, суд керується позиціями Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Крім того, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст.. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.
Обговорюючи доцільність призначення обвинуваченій додаткового покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховуючі ступінь тяжкості та наслідки скоєного кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченої ОСОБА_10 додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами.
Представник цивільного позивача та потерпілого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_13 заявив цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 44 149 гривень 75 копійок, моральної шкоди у розмірі 500 000 гривень, та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 26 000 гривень, обґрунтування позову викладені в письмовому вигляді.
Потерпілий ОСОБА_9 в обґрунтування позову, посилається на положення ст. 22 ч. 1 ст. 1166, ст. 1167 ЦК України, що в наслідок ДТП їй були спричинені тілесні ушкодження у вигляді:відкрита проникаюча черепно мозкова травма в формі геморагічних забоїв правої лобної долі, правої та лівої скроневих доль головного мозку, які супроводжувалися набряком правої півкулі головного мозку, крововиливом в порожнину черепа (більш 50 мл крові), переломи кісток черепа (клінічно), підапоневротична гематома тім`яної області зліва, забійна рана потилочної області зліва; закритий перелом малогомілкової кістки лівої гомілки в верхній третині; забій (що проявився набряком) м`яких тканин лівого ліктьового суглобу. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями від проходив стаціонарне лікування та поніс матеріальні збитки у розмірі 44 149 гривень 75 копійок, які складаються з витрат на придбання ліків для лікування та реабілітації.

Вирішуючи питання про цивільні позови, суд зазначає, що відповідно до положень, викладених в частинах 1, 2, 6 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
В частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 матеріальної шкоди в загальному розмірі 44149 гривень 75 копійок на користь потерпілого ОСОБА_9 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що розгляд справи здійснюється лише на підставі доказів, наданих сторонами відповідно до принципу диспозитивності та не допускається розгляд справи поза межами заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Потерпілим ОСОБА_9 в обґрунтування цивільного позову були надані документи, які підтверджують витрати, пов`язані з придбанням потерпілим за власні кошти медикаментів, лікарських засобів, матеріалів медичного призначення для лікування отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, загальний розмір витрат за документами (фіскальними чеками), долученими до цивільного позову становить 44 149 гривень 75 копійок.

Таким чином, суд вважає підтвердженим, що потерпілому ОСОБА_9 внаслідок ДТП була заподіяна матеріальна шкода в сумі 44 149 гривень 75 копійок, яка належить стягненню з ОСОБА_10 в повному обсязі.
Захисник ОСОБА_8 в судових дебатах просив стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду у загальному розмірі 47 154 гривні 82 копійки, а саме збільшив розмір матеріальної шкоди на 3 005 гривень 07 копійок, але ні захисник ні потерпілий не звернулися з цивільним позовом про збільшення позовних вимог на зазначену суму, тому суд не враховує надані квітанції на зазначену суму, та вимоги щодо збільшення розміру стягнення матеріальнох шкоди з обвинуваченої.
Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог діючого законодавства єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення і розумно обгрунтованим за розміром.
Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.
Склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов"язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.
Витрати на правову допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату. Самі лише докази укладення угоди про надання правової допомоги й її оплати не можуть бути підставою для відшкодування цих витрат, якщо адвокат в судових засіданнях участі не брав.
Відповідно до вимог діючого законодавства витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Вказівка законодавця на обмеження розміру компенсації витрат на правову допомогу законом свідчить, що ці витрати не будуть відшкодовуватися в повному розмірі, якщо вони перевищуватимуть певну суму.
При визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката по конкретній справі, адресований клієнту.
На підтвердження відповідності понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом допомоги цивільним позивачем було надано належні та допустимі докази. Наявність відповідних доказів дає можливість суду визначити відповідність понесених стороною витрат наданій правовій допомозі.
З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 26 000 грн.
В частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_10 моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_9 , суд зазначає наступне.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілий ОСОБА_9 зазначив, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_10 зазнав душевних страждань, які полягали в тому, що внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень він пережив сильну фізичну біль, довгий час не може працювати, знаходився в лежачому стані, не міг переміщуватися, порушенням звичайних життєвих зв`язків, необхідністю звернення до лікарів, та проходження реабілітації.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.
Вимоги позову, на думку суду, є обґрунтованими, такими, що випливають з емоційних переживань потерпілого у зв`язку з протиправним ушкодженням здоров`я, яке (ушкодження) характеризується суттєвими обмеженнями в реалізації рухових здібностей та містить ризики для повноцінної життєдіяльності особи.
Враховує суд у відповідності до ст. 1193 ЦК України і майновий стан обвинуваченої ОСОБА_10 , у якої на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.
У зв`язку з викладеним суд вважає, що сума у розмірі 100 000 грн. у відшкодування моральних страждань потерпілого, які належить стягнути на його користь з цивільного відповідача, є такою, що ґрунтується на засадах розумності, виваженості та справедливості, а також є домірною глибині емоційних та фізичних страждань потерпілого і майновому стану обвинуваченої ОСОБА_10 .
Також, в кримінальному провадженні Київською окружною прокуратурою міста Одеси ( Одеською місцевою прокуратурою №1 ) в інтересах КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» подано цивільний позов до ОСОБА_10 про відшкодування збитків понесених на стаціонарному лікуванні потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 22 842 гривні 40 копійок.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Київською окружною прокуратурою міста Одеси (Одеською місцевою прокуратурою №1) в інтересах КУ «Одеська обласна клінічна лікарня», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.
Питання щодо вирішення речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України стягнути з обвинуваченої ОСОБА_10 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.128-129, 370-374,392- 395 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_10 винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засуджену ОСОБА_10 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_10 , не обирався.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 44 149 (сорок чотири тисячі сто сорок дев`ять) гривень 75 копійок. Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі комунальної установи КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» (м. Одеса, р/р UA1073910, , МФО 10015/0574, Банк АТ «Ощадбанк») суму 22 842 (двадцять дві тисячі вісімсот сорок дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави за проведення експертизи щодо технічного стану автомобіля № 20-28/29/30, витрати у розмірі 2 355 гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави за проведення транспортно трасо логічного дослідження № 20-31 від 03.02.2020 року, витрати у розмірі 1 570 гривень.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави за проведення висновку судового експерта № 20-1027/1028 від 18.03.2020 року, витрати у розмірі 1 961 гривень 28 копійок.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 03.01.2020 року на автомобіль марки «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 .

Речовий доказ: автомобілем марки «TOYOTA CARINA» р/н НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_14 за належністю.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1