Київський апеляційний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України,
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року ОСОБА_6 , обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження закрито.
Провадження № 11-кп/824/681/2021
Єдиний унікальний № 761/6707/20
Категорія: ч. 1 ст. 383 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_8
Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .
Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що вона, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину, 03 лютого 2020 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , імітувала порушення порядку в кімнатах квартири, створюючи штучну видимість вчинення тяжкого злочину, підготувала та винесла з даної квартири грошові кошти в сумі 3000 гривень, 2000 доларів США, мультиварку, два ноутбуки, мобільний телефон та ювелірні вироби з метою обернення їх на свою користь.
Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 383 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення органу досудового розслідування про вчинення злочину.
Під час досудового розслідування 28 лютого 2020 року між прокурором ОСОБА_9 та підозрюваною ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості, яку разом з обвинувальним актом надіслано до суду.
В судовому засіданні суду першої інстанції захисник ОСОБА_10 звернувся з клопотанням про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 383 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, яке суд розглянув відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, не перевіряючи угоду про визнання винуватості.
Задовольняючи клопотання захисника та звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям на підставі ст. 45 КК України, суд мотивував своє рішення тим, що обвинувачена вперше вчинила нетяжке кримінальне правопорушення, свою винуватість у скоєному визнала повністю, щиро розкаялась, активно сприяла розкриттю злочину, що підтверджується наданим прокурором протоколом її допиту від 18 лютого 2020 року, та вказав, що кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить ухвалу скасувати та повернути обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 на новий судовий розгляд.
Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає про те, що у суду не було достатніх підстав для застосування положень ст. 45 КК України та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, оскільки в провадженні відсутні всі складові такого каяття. Крім того, прокурор посилається на те, що ОСОБА_6 не вчинила жодних дій, спрямованих на відшкодування збитків, спричинених проведенням слідчих оперативних та розшукових дій внаслідок її неправдивого повідомлення про злочин.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_7 в підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченої ОСОБА_6 , яка проти її задоволення заперечувала, вважала ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Положення ст. 45 КПК України регламентують, що особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний тяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.
За змістом даної норми закону, дійове каяття, як підстава для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачає три самостійні складові, а саме: щире каяття особи у вчиненому кримінальному правопорушенні; її активне сприяння у розкритті цього правопорушення; повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення або замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитки.
При цьому, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, виловлює жаль з приводу скоєного та бажання виправити ситуацію, що склалася.
В свою чергу, активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати дії винної особи, спрямованої на те, щоб надати допомогу органу досудового розслідування у встановленні істини в справі, з`ясуванні невідомих фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину.
Такі обставини повинні мати своє підтвердження в матеріалах справи.
Звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 383 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, суд першої інстанції наведених норм матеріального права не дотримався.
Зокрема, приймаючи таке рішення, суд в ухвалі зазначив про те, що ОСОБА_6 активно сприяла розкриттю злочину, яке виразилось, в тому числі, в наданні зізнавальних показань під час досудового розслідування, що підтверджується наданим прокурором протоколом її допиту від 18 лютого 2020 року.
Однак, зі змісту даного протоколу допиту ОСОБА_6 вбачається, що вона зізналася в інсценуванні 03 лютого 2020 року квартирної крадіжки та здійсненні завідомо неправдивого повідомлення про злочин після того, як у відділі поліції 07 лютого 2020 року їй показали отриманий відеозапис з камери спостереження, на якому зафіксовано як вона виносить з під`їзду будинку пакет і сумку.
Тобто, зафіксована в цьому протоколі інформація не свідчить про те, що розкриття інкримінованих ОСОБА_6 дій відбулось за її допомогою чи сприяння, натомість вказує на те, що свої зізнавальні показання обвинувачена надала внаслідок її викриття органом досудового розслідування самостійно. При цьому, всупереч твердженням суду, саме по собі визнання ОСОБА_6 своєї винуватості у скоєному та надання зізнавальних показань не є активним сприянням розкриттю злочину.
Таким чином, висновки суду про те, що ОСОБА_6 активно сприяла розкриттю злочину не ґрунтуються на тих матеріалах, на які міститься посилання в ухвалі, і є неправильними.
Будь-яких інших відомостей, які б вказували на активне сприяння ОСОБА_6 у розкритті кримінального правопорушення, матеріали справи на даному етапі провадження не містять. Не вказав про такі і суд в ухвалі.
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що у суду не було всіх передбачених ст. 45 КК України підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям та закриття кримінального провадження.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 не вживала заходів для відшкодування збитків, понесених внаслідок проведення слідчих оперативних та розшукових дій, то вони є неприйнятними, оскільки не узгоджуються з викладеними в обвинувальному акті відомостями про відсутність майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушення. Водночас, неприйнятність таких доводів прокурора в даному випадку не впливає на висновок про те, що суд безпідставно застосував до ОСОБА_6 положення ст. 45 КК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції на підставі обвинувального акта з угодою про визнання винуватості, в ході якого слід врахувати наведене та ухвалити законне, обґрунтоване й мотивоване рішення.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, та звільненої від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям із закриттям кримінального провадження, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3