Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3197/21
Провадження № 1-кс/711/972/21
У Х В А Л А

01.06.2021 м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси ОСОБА_1 , за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Черкаси клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у рамках кримінального провадження № 0000156 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України, -

в с т а н о в и в :

Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням, що внесене у кримінальному провадженні № 0000156 , відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, у період часу з 2017 та 2018 роки, діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи заволодіти чужим майном, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань, не маючи ніяких правових підстав та законних повноважень, без відповідних рішень Виконавчого комітету Уманської міської ради про надання дозволу на розробку та виготовлення технічної документації із землеустрою та передачу у приватну власність земельних ділянок, використовуючи завідомо підроблені бланки державних актів на право приватної власності на землю, висновки про вартість майна та довідки про відсутність забудов, які були видані та оформленні на завідомо підшуканих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , здійснили через державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління по Уманському районі та Умані Держгеокадастру у Черкаській області в Державному земельному кадастрі ОСОБА_7 державну реєстрацію земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , які в подальшому по попередній домовленості були реалізовані за грошові кошти на користь завідомо залученої особи та кінцевого вигодонабувача ОСОБА_10 , з метою створення добросовісного набувача, чим здійснили вибуття нерухомого майна, яке перебувало у власності територіальної громади м. Умань та завдали матеріальних збитків в особливо великих розмірах.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 в період часу з 2015-2017 роки, через свою знайому ОСОБА_11 познайомилась із жителями с. Сушківка, Уманського району ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яким запропонувала підписати документи в нотаріуса, взамін вона, маючи широке коло зв`язків в м. Умань, допоможе їм оформити у власність землю на території м. Умань, на що останні погодилися.

У подальшому, ОСОБА_5 , не маючи наміру в оформленні законних правовстановлюючих документів на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо передачі у приватну власність землі, зловживаючи їх довірою, діючи умисно та з корисливих мотивів, повідомила останніх про необхідність отримання їх копій паспортів та ідентифікаційних номерів, з метою виготовлення правовстановлюючих документів та у подальшому шахрайським шляхом від їх імені виготовила завідомо підроблені документи на земельні ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, 16.06.2017 державний кадастровий реєстратор відділу в Уманському районі міськрайонного управління в Уманському районі та м. Умані Головного управління Держгеокадастру у Черкаській ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий умисел особистого збагачення, всупереч ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 23, ч. 4 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 107, 110 Порядку ведення Державного земельного кадастру України, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012, внесла завідомо недостовірні відомості до ДЗК про земельні ділянки, відкрила Поземельні книги, шляхом засвідчення кваліфікованим електронним підписом, яким було присвоєно кадастрові номери :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим здійснила їх державну реєстрацію, та в підтвердження здійснення державної реєстрації земельних ділянок Витяги із ДЗК роздрукувала та передала ОСОБА_5 .

При цьому, ОСОБА_7 , достовірно знала, розробник технічної документації із землеустрою ФОП ОСОБА_12 дану документацію не розробляв та не виготовляв, так як вона відсутня у вказаному Відділі, жодних правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не має, так як вони відсутні у вказаному Відділі.

У подальшому, ОСОБА_4 , діючи умисно та з корисливих мотивів разом із ОСОБА_5 та державним реєстратором виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району ОСОБА_6 на підставі поданих 23.06.2017 ними заяв, ніби-то, від імені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснила державну реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме на земельні ділянки за кадастровими номерами :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_8 . В Єдиний реєстр речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 , яка діючи за попередньою змовою із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 внесла завідомо недостовірні відомості про рішення виконавчого комітету Уманської міської ради №201 від 22.04.1999, яким, ніби-то, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких ОСОБА_5 попередньо залучила для оформлення на своє ім`я земельних ділянок, передано у приватну власність земельні ділянки, достовірно знаючи, що таких дозволів міською радою не надавалося.

02.02.2018 ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, які направлені на заволодіння чужим майном, діючи умисно, разом із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, за допомогою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , яких завідомо залучили, уклали договори купівлі-продажу №186 та №189 земельних ділянок за кадастровими номерами :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , із завідомо залученою особою ОСОБА_10 , при цьому умисно використали завідомо підроблені документи, шляхом подачі приватному нотаріусу, для нотаріального посвідчення угод, чим територіальній громаді м. Умань, було завдано матеріальних збитків.

Ініціатор клопотання вказує, що проведеним обшуком в архівному відділі Уманської міської ради та Уманській міській раді було вилучено рішення виконавчого Уманській міській раді №201 від 22.04.1999, відповідно вивченням якого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не передавалися у приватну власність земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, допитом свідка ОСОБА_8 встановлено, що їй запропонувала на своє ім`я оформити земельну ділянку ОСОБА_5 , під приводом надання допомоги в отриманні землі в м. Умань у власність, яка її запевнила, що проблем не буде та всі документи від її імені вона підготує сама, їй лише потрібно буде підписати договір купівлі-продажу у нотаріуса, коли вона повідомить, на що ОСОБА_8 дала свою згоду.

Допитом свідка ОСОБА_9 встановлено, що він надав аналогічні показання ОСОБА_8 .

Відповіддю ОСОБА_12 встановлено, що він жодної документації із землеустрою по земельних ділянках, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , не виготовляв, тому відомості, які містяться у Витягу із ДЗК про земельні ділянки є недостовірними.

У клопотанні також зазначено, що 05.05.2021 вищевказані земельні ділянки визнані речовим доказом, так як були об`єктом вчинення злочину.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи факт вчинення тяжкого злочину, прокурор вважає за доцільне застосувати арешт до нерухомого майна, а саме земельної ділянки за кадастровими номерами :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , котрі на праві приватної власності належать ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , з метою недопущення його подальшого відчуження, в незаконний спосіб.

Досудовим розслідуванням також встановлено, що виведення комунального майна у незаконний спосіб, здійснюється, як правило, на замовлення іноземних громадян, оскільки вони у більшості випадків являються кінцевими набувачами земельних ділянок та у подальшому володільцем здійснюється зміна цільового призначення земельних ділянок з ведення особистого селянського господарства, для будівництва та обслуговування гаража на будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, зведення багатоповерхових будівель та споруд, при цьому не отримавши всіх дозволів Уманської міської ради, розпочинаються будівельні роботи по зведенню будівель та споруд, що суперечить вимогам законодавства.

Такі дії замовників відбуваються умисно, так як при зведенні будівель та споруд на земельній ділянці, яка попередньо виведена із власності територіальної громади м. Умань у незаконний спосіб, призводять до неможливості у подальшому фактично здійснити її демонтаж, тому на даний час виникає необхідність у забороні користування даною земельною ділянкою, так як такий захід є необхідним та виправданим, при цьому унеможливить незаконне будівництво на вказаній земельній ділянці.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав дане клопотання та просив задовольнити у повному обсязі на підставі обгрунтування, що наведене у ньому та з урахуванням доказів, що додані до клопотання. Додатково зазначив, що вказані у клопотанні земельні ділянки визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000156 від 14.05.2020, а тому з метою збереження речових доказів є необхідність накладення арешту на ці земельні ділянки, з метою недопущення їх подальшого відчуження в незаконний спосіб. Також звернув увагу на те, що ним дотримані положення ст. 170 КПК при зверненні до слідчого судді із цим клопотанням.

У судове засідання ОСОБА_10 , яка є володільцем майна, не з`явилася, хоча про час, дату та місце проведення розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку.

01.06.2021 від представника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 до суду надійшло письмове заперечення на клопотання прокурора про накладення арешту на майно від 20.05.2021. Так, вказує, що прокурор з незрозумілих спонукань просить суд одночасно обмежити власника і у користуванні, і у здійсненні права власності на земельну ділянку. Клопотання прокурора у частині обмеження користування земельною ділянкою власника - є абсурдним та незаконним. Земельна ділянка є нерухомим майном і її неможливо, як очевидно, вважає прокурор, набрати в кармани і кудись піти. Так, відповідно до ст. 79 ЗК України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Окрім того, ЦК України встановлює презумпцію правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204). Конституція України, яке має найвищу юридичну силу, та Протокол 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують та захищають право власності від свавільного втручання, зокрема і державних органів.

Також вказує, що ОСОБА_10 жодним чином не приймала участі у даному кримінальному провадженні чи в іншому провадженні щодо зазначених земельних ділянок.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні посилається на ст. 167 КПК України, яка визначає вилучення майна, однак прокурор про вилучення не заявляє і доказів вилучення не надав. У порушення ст. 170 КПК України прокурор не надав суду доказів щодо можливості і способу приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаних земельних ділянок, які, як сам же прокурор вказує, що належать на праві власності ОСОБА_10 із 2017 року і Витяг про ці правочини прокурор чи слідчий також отримав червнем місяцем 2017 року, у цьому зв`язку суду надані докази про те, що вже чотири роки земельні ділянки, щодо яких просить прокурор вчинити обмеження/арешт нікуди не зникли і не відчужуються, відчужуватись не будуть. Суд не може задовольняти фантазії прокурора, а рішення суду (слідчого судді) у будь-які його формі має бути законним і обґрунтованим. Дане майно, земельні ділянки, не вилучались, а відомості про них у прокурора наявні із 2017 року, про що свідчать відомості про час формування: Витягу від 27.06.2017 (а.к.-8), Інформаційної довідки (а.к.-12), Інформації з державного реєстру (а.к.-14), Витягу від 01.02.2018 (а.к.-15,18) та інші матеріали провадження, одночасно проводились процесуальні дії із використанням вказаних відомостей, та процесуальних документів, в яких ці відомості відображені, зокрема при приведенні експертиз, визначення вартості та інше.

Таким чином, прокурор безпідставно посилається на положення ст.ст. 64-2, 117, 167, 170-172 КПК України, його клопотання необгрунтоване і незаконне, визначені процесуальним законом докази відсутні, а тому просить відмовити прокурору повністю.

Заслухавши доводи осіб, що беруть участь у розгляді клопотання, перевіривши надані матеріали клопотання, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000156 від 14.05.2020, у рамках якого було подано клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 131 КПК України визначено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна, який згідно ч. 2 ст. 170 КПК України допускається з метою забезпечення : збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Частиною третьою статті 132 КПК України визначено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно зі статтею 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання. У клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено: 1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог; 2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Частиною другою статті 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Таким чином, нормами КПК передбачено, що стосовно майна третьої особи, із клопотанням про арешт такого майна, може звертатися лише прокурор.

Як вбачається з доданої до клопотання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257096163 від 18.05.2021, земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності (розмір частки - 1) належить ОСОБА_10 (номер запису про право власності/довірчої власності: 24658791), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 186 від 02.02.2018.

Крім того, як вбачається з доданої до клопотання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 257096231 від 18.05.2021, земельна ділянка за кадастровим номером :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності (розмір частки - 1) належить ОСОБА_10 (номер запису про право власності/довірчої власності: 24658903), на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 189 від 02.02.2018.

05.05.2021 постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_14 визнано в якості речових доказів у кримінальному провадженні № 0000156 від 14.05.2020 об`єкти нерухомого майна, зокрема земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, постанова слідчого від 05.05.2021 про визнання майна речовим доказом містить лише опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівного змісту частини першої статті 98 КПК України, без обґрунтування, за якими з критеріїв цієї норми земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами.
У судовому засіданні також встановлено, що у клопотанні прокурора про арешт майна не вказано, що стосовно власника майна ( ОСОБА_10 ) здійснюється кримінальне провадження, а належне їй майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі є предметом, який був об`єктом кримінально-протиправних дій, чи іншими речами, набутими кримінально-протиправним шляхом, або отримано ОСОБА_10 внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, встановлено, що у клопотанні прокурора не наведено об`єктивних підстав відповідності вказаного майна критеріям, визначеним статтею 98 КПК України. Крім того, прокурор ні у клопотанні, ні у судовому засіданні не довів мету накладення арешту - збереження речових доказів.
Слід зауважити, що накладення арешту на належне ОСОБА_10 майно (земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ) не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи зазначеної особи потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, що, у свою чергу, нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» висловлено правову позицію, згідно з якою при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
З огляду на обставини кримінального провадження № 0000156 від 14.05.2020, правову кваліфікацію (ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 365-2 КК України), доводи власника майна ОСОБА_10 , які викладені її представником, слідчий суддя вважає, що прокурор не надав жодної оцінки правової підстави для арешту майна земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:001:0478, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та :02:001:0479, площею 0,008 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , достатності доказів необхідності забезпечення збереження цього речового доказу, наслідків арешту майна для інших осіб. Об`єктивних підстав вважати, що зазначені вище земельні ділянки, які належать ОСОБА_10 на праві приватної власності, виступали знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуті у результаті вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, - немає.
Згідно із частиною першою статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Таким чином, з урахуванням обсягу інформації, наданої слідчому судді, обставин справи, предмету розслідування у кримінальному провадженні № 0000156 від 14.05.2020, слідчим суддею на даний час не встановлено підстав для накладення арешту на зазначене вище майно, оскільки, прокурором, не була доведена слідчому судді необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, про який ідеться у клопотанні, що він виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, якій належить майно, що є правові підстави для такого арешту, а також можливі наслідки здійснення арешту, а саме обмеження права користування та розпорядження, є розумними і співмірними із завданням кримінального провадження.
Отже, у задоволенні клопотання необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 9, 22, 26, 64-2, 107, 131, 132, 167, 170-173, 309, 372, 376, 395 КПК України слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Клопотання про накладення арешту на майно, - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1