Єдиний унікальний номер справи № 369/6165/17 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/538/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції під час трансляції з Ізолятора тимчасового тримання ГУНП у м. Києві,

захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться на розгляді кримінальне провадження №0001037 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.1, 5, 9, 11, 12, 13 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, починаючи з 12 листопада 2020 року до 10 січня 2021 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, який віднесено до категорії особливо-тяжких злочинів, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого ОСОБА_8 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин, крім того наявний ризик переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_8 здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку в цьому кримінальному провадженні, крім того, ОСОБА_8 є громадянином іншої держави, що є ризиком спроби переховуватись від суду, також дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено, а тому існує ризик впливу на потерпілих та свідків. При цьому будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою не встановлено, а тому суд продовжив ОСОБА_8 строк тримання під вартою, задовольнивши тим самим клопотання прокурора.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0001037 та обрати ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не були враховані доводи сторони захисту про те, що продовження терміну тримання під вартою повинно відбуватись на підставі письмового клопотання прокурора, яке необхідно було вручити стороні захисту не пізніше ніж за 3 години до початку розгляду, у зв`язку з чим порушено право ОСОБА_8 на захист.
Апелянт зазначає про відсутність нових мотивів в ухвалі щодо доцільності продовження запобіжного заходу, а також не наведено доводів про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились. Вказує, що судом формально зазначено про існування ризиків, які фактично не існують та суд безпідставно послався на їх існування посилаючись на усні пояснення сторони обвинувачення, яка не довела їх наявність.
Крім того, апелянт зазначає про те, що судом не враховані положення п.2 ч.3 ст. 197 КПК України, у яких зазначено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів та залишено поза увагою, що станом на 12.11.2020 ОСОБА_8 перебував під вартою у вказаному кримінальному провадженні більше 24 місяців.
Також апелянт стверджує, що не зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, які підтверджують вину ОСОБА_8 , з урахуванням прийнятого Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» (Закону №838-VІІІ), та ст. 72 КК України (в редакції цього Закону) ОСОБА_8 вже без вироку суду перебуває під вартою 9 років та 8 місяців покарання, що майже дорівнює максимальному строку покарання, яке передбачено ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 115 КК України з урахуванням вимог ч.3 ст. 68 КК України. Зокрема, судом не враховано строк перебування ОСОБА_8 під екстрадиційним арештом на території Угорщини та Російської Федерації, який відповідно до Закону №838-VІІІ складає 4 роки та 6 місяців. Відповідно до ч.4 ст. 12 КПК України встановлено, що кожен, хто понад строк, передбачений цим Кодексом, тримається під вартою або позбавлений свободи в інший спосіб, має бути негайно звільнений.
Крім того, апелянт вказує, що судом не враховано стан здоров`я ОСОБА_8 та документи, які підтверджують, що такий стан не задовільний та тримання ОСОБА_8 в ІТТ ГУ НП в м. Києві завдає йому страждань у зв`язку із відсутністю там умов для надання відповідного лікування.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, прокурорів та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Як встановлено ст. 331 КПК України під час судовогорозгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали судомпершої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.
Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, представника потерпілих, обвинуваченого та його захисників, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, а також дані про його особу та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , який здійснив втечу з-під варти та перебував у розшуку саме у цьому кримінальному провадженні, та є громадянином іншої держави (Канади) може переховуватись від суду,перешкодити кримінальному провадженню, вчинити інший злочин, в тому числі шляхом впливу на потерпілих та свідків, так як дослідження доказів у кримінальному провадженні ще не завершено.

Отже, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і, в сукупності з даними про особу обвинуваченого, підтверджують на даному етапі провадження, яке наразі триває, допитуються свідки, досліджуються докази,потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що викладені у судовому рішенні висновки є недостатніми для продовження тримання обвинуваченого під вартою, на переконання колегії суддів є неспроможними.
Посилання захисника в апеляційній скарзі про те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався без письмового клопотання прокурора, яке в порушення вимог ч.2 ст. 184 КПК України, не було вручено стороні захисту, чим було порушено право обвинуваченого на захист, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки розгляд питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою судом першої інстанції здійснювався на стадії судового розгляду кримінального провадження, в порядку ч.3 ст. 331 КПК України, яка зобов`язує суд незалежно від наявності клопотань розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Доводи апеляційної скарги захисника про недотримання судом першої інстанції вимог п.2 ч.3 ст. 197 КПК України, якою встановлено, що сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів не повинен перевищувати дванадцяти місяців, а обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою у вказаному кримінальному провадженні понад 24 місяці, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що положення вищевказаної норми Кримінального процесуального закону поширюються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження.

Неспроможними вважає колегія суддів і твердження захисника про те, що судом першої інстанції при продовженні строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою не було враховано, що його підзахисний фактично відбув максимальне покарання у даному кримінальному провадженні, яке може бути йому призначене в разі визнання його винуватим, а також перебування ОСОБА_8 під екстрадиційним арештом на території Угорщини та Російської Федерації, оскільки на даному етапі провадження зазначені обставини не досліджуються, а вирішуються судом першої інстанції при постановленні остаточного рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

Доводи захисника, наведені в апеляційній скарзі, щодо неможливості отримання належної медичної допомоги в установі тимчасового тримання, як підставу для скасування запобіжного заходу його підзахисному, є непереконливими, оскільки жодних належних доказів, як щодо необхідності відповідної медичної допомоги, так і щодо неможливості перебування ОСОБА_8 за станом здоров`я в умовах установи тимчасового триманняапеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший більш м`який запобіжний захід, як про це як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою-без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3