ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №522/3782/21

Провадження №1-кп/522/1272/21

11 червня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Одесі угоду про визнання винуватості, що надійшла разом із обвинувальним актом у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР № 0000269 від 26.02.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.07.2020 року приблизно о 21:40 год. ОСОБА_4 , разом з особою №1 та особою №2, матеріали стосовно яких виділені у окреме провадження перебував у Старобазарному сквері в м. Одесі. В цей час до них підійшов їх знайомий неповнолітній ОСОБА_6 в рюкзаку якого знаходився належний йому мобільний телефон моделі iPhone 7, 128 GB Black ІМЕІ: НОМЕР_1 , вартістю 4 000 гривень у силікованому чохлі салатового кольору вартістю 70 гривень

Коли ОСОБА_6 підійшов до них привітатись, ОСОБА_4 обійняв його вітаючись. В цей час у особи №1, який знаходився поряд за спиною ОСОБА_6 на мопеді, виник умисел на заволодіння майном потерпілого, яке знаходилось у нього в рюкзаку. Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, особа №1 непомітно для потерпілого швидко направився до нього та розпочав розстібати змійку рюкзака. У цей час особа №2, помітивши зазначені дії особи №1 зрозумівши його наміри щодо таємного заволодіння майном ОСОБА_6 , діючи спільно з ним групою осіб без попередньої змови, з метою відволікти увагу потерпілого та забезпечити непомітний доступ особи №1 до вмісту рюкзака, діючи з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, сильніше прижав ОСОБА_6 до себе, відволікаючи його увагу та тим самим позбавляючи можливості відчути витягування майна з рюкзака. Внаслідок зазначених спільних дій особа №1 діючи таємно витяг з кишені вищезазначеного рюкзака та повернувся на свій мопед, вдаючи що постійно знаходився на ньому у той час як ОСОБА_4 навмисно під виглядом жарту продовжував обнімати ОСОБА_6 .

Зазначені спільні дії ОСОБА_4 та особи №1 в цей же момент помітив особа №2, який перебував з ними поряд та розуміючи, що факт вчинення крадіжки телефону буде виявлений потерпілим, який буде вимагати повернення належного йому телефона, діючи з корисливих мотивів спільно групою осіб без попередньою змови, з метою переховування викраденого мобільного телефону, тобто завершення заволодіння зазначеними чужим майном, підкотився на мопеді до особи №1 та запропонував передати йому викрадений телефон для подальшого переховування. Отримавши від особи №1 на своє прохання викрадене чуже майном, особа №2 заховав його до бардачка мопеда позбавивши потерпілого ОСОБА_6 можливості знайти його у осіб, яких він міг підозрювати у вчиненні крадіжки.

Після того як потерпілий ОСОБА_6 покинув місце заволодіння його майном не виявивши факт його вчинення, ОСОБА_4 , особа №1 та особа №2 переховали його для подальшого розпорядження згідно спільних домовленостей. Після того, як через короткий період часу ОСОБА_6 повернуся і потребував від них повернення викраденого у нього телефону, ОСОБА_4 , особа №1 та особа №2 діючи спільно заперечили свою причетність до зазначеного факту та відмовившись повернути телефон, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на суму 4070 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Відповідно до ст. 472 КПК України 26 лютого 2021 року між прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 , на підставі письмової згоди потерпілого ОСОБА_6 і його законного представника ОСОБА_8 , та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю адвоката ОСОБА_5 , укладена угода про визнання винуватості.

Так, згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав вину свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального проступку. Сторони з урахуванням тяжкості злочину вчиненого ОСОБА_4 , обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, особи обвинуваченого узгодили призначення йому покарання за ч. 1 ст.185 КК України у виді 100 (сто) годин громадських робіт.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченому ч.1 ст.185 КК України, визнав повністю та підтвердив, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований в результаті затвердження угоди та наполягав на її затвердженні.
Прокурор в судовому засіданні просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2021 року укладену з підозрюваним ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості від 26.02.2021 укладеної між прокурором та ОСОБА_4 .

Потерпілий ОСОБА_6 і його законний представник ОСОБА_8 про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, в судове засідання не з`явились. Приймаючи до уваги заяву потерпілого та його законного представника про згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, з урахуванням положень ст. 325 КПК України судовий розгляд проведено за відсутності потерпілого та його законного представника.

Вивчивши угоду про визнання винуватості, надані матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника суд прийшов до наступного висновку.
Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості.
Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні у тому числі щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Згідно зі ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, його дії вірно кваліфіковано як: таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
У судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє права, визначені п. п. 1 - 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
В ході вивчення особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, відшкодував потерпілому завдану шкоду, шляхом повернення викраденої речі.
Згідно з ч.5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
Відповідно до ч.1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, у тому числі, рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що угода про визнання винуватості від 26 лютого 2021 року укладена між прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 в цілому відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, у зв`язку із чим угода підлягає затвердженню.
Питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 314, 373, 374, 394, 468, 469, 473- 475 КПК України,
УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 26 лютого 2021 року між прокурором Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Речовий докази у справі, а саме: мобільний телефон марки iPhone 7, у корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 вважати повернутим за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням положень ч.2 ст. 473, ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1