КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

09 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000424 за апеляційною скаргою прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 на вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 лютого 2021 рокущодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9
та обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Обухівського районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.ст. 75,76 КК України суд звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Цим же вироком по справі вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 02 травня 2018 року, близько 19 години 10 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі ПДР України), керуючи технічно справним транспортним засобом, мотоциклом марки «KAWASAKI», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався із пасажиром ОСОБА_8 , автодорогою «Київ-Обухів» в напрямку до міста Київ.
Проїжджаючи на 31 км. + 137 м. вказаної автодороги, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б) д), 12.1, 12.3, 12.6 ПДР України, ОСОБА_6 не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочину самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, не вжив заходів для зупинки керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, і допустив зіткнення з автомобілем марки «TOYOTA», модель «COROLLA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку, виїхав на смугу руху мотоцикла та у зв`язку із затором зупинився для виконання маневру повороту вліво, для заїзду до вул. Солов`яненка в смт. Козин.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла марки «KAWASAKI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, переломів 1-го, 2-го ребер з обох боків, компресійного перелому тіла 2-го поперекового позвонка зі зміщенням, перелому тіл обох лобкових кісток зі зміщенням, перелому нижньої гілки лівої лобкової кістки, переломів обох сідничних кісток, двобічних переломів бічних мас крижової кістки, переломів тіл копчикових позвонків (3-го, 4-го), а також правобічного пневмотораксу, забою легень. Описані пошкодження утворилися від дії тупого (их) предметів (ів), по давності можуть відповідати строку та обставинам, вказаним в ухвалі суду, і відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечних для життя в момент утворення.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор, який брав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікацію його дій,прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції у поданій апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме застосував ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню.

Як зазначається в апеляційній скарзі, суд не зміг навести належне обґрунтування помилкового рішення про застосування ст. 75 КК України, оскільки, на думку апелянта, судом у вироку не надано належної та допустимої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретним обставинам справи, а саме тому, що обвинувачений допустив порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що призвело до отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що, як убачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, при призначенні покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, не наведено жодних переконливих доводів щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, адже в матеріалах кримінального провадження такі доводи відсутні.

Як вважає апелянт, застосування судом положень ст. 75 КК України є безпідставним та необґрунтованим, а призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами лише на 1 рік, взагалі є невмотивованим, зважаючи на вчинення злочину у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

На думку, апелянта, за таких обставин, тільки реальне відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі може сприяти досягненню цілей, визначених у ст. 65 КК України.

Також апелянт зазначає, що всупереч вимогам закону, місцевий суд незаконно, невмотивовано застосував до обвинуваченого ст. 75 КК України, яка не підлягала застосуванню, тобто не правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, і внаслідок такої помилки, ОСОБА_6 призначено явно несправедливе, невиправдано м`яке покарання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого, його захисника та потерпілої, які, кожен окремо, заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілій,тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, в тому числі з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 не оспорюються фактичні обставини вчинених ОСОБА_12 дій та їх правова кваліфікація, а також доведеність його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів, за відсутності інших апеляційних скарг, не вбачає підстав для перегляду судового рішення поза межами поданої апеляційної скарги, а тому, відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає вирок суду першої інстанції лише в частині покарання, призначеного обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України.
При призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку суду, врахував ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, особу винного та його відношення до скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також досудову доповідь органу пробації.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав добровільне усунення заподіяної шкоди, оскільки з показань обвинуваченого та потерпілої вбачається, що вони під час судового розгляду зареєстрували шлюб, в період лікування потерпілої обвинувачений надавав їй матеріальну та моральну підтримку, потерпіла не має будь-яких претензій до обвинуваченого за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а обставиною, що обтяжує його покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Приймаючи до уваги положення ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи тяжкість та характер кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, не працює, а також стан його здоров`я, вік, сімейний стан, думку потерпілої, яка заперечувала проти призначення покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки такий вид покарання буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, суд визнав за можливе застосувати до обвинуваченого ст.ст. 75, 76 КК України та звільнити його від відбування призначеного за цим вироком покарання за умови виконання певних обов`язків, оскільки визнав, що виправлення останнього можливе без відбування покарання.

Крім цього, суд також визнав за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткову міру покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки даний злочин пов`язаний з експлуатацією транспортного засобу та грубим порушенням обвинуваченим Правил дорожнього руху України, з урахуванням того, що станом на час судового розгляду ОСОБА_6 не має офіційного місця роботи, характер якої був би повязаний із необхідністю керування транспортними засобами.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 69-1 КК України суд не знайшов.

Враховуючи наведені у вироку мотиви призначеного покарання, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими та такими, що дозволяють зробити висновок про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_13 покарання, як основне, так і додаткове, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора, призначене останньому покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим внаслідок м`якості.
Виходячи з вищенаведеного, а також вимог ч. 2 ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку, як про необхідність застосування до ОСОБА_11 більш суворого за своїм розміром основного та додаткового покарання, так і для визнання неправильним звільнення обвинуваченого від відбування покарання, з огляду на таке.
По-перше, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора про те, що обвинувачений не визнав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, навіть незважаючи на сукупність зібраних під час досудового розслідування та під час судового розгляду доказів, вказана обставина, сама по собі, не може свідчити про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження та загальних засад призначення покарання, передбачених ч. 1 ст. 65 КК України, судом апеляційної інстанції, як зазначалось вище, не встановлено достатніх підстав для визнання його явно несправедливим та таким, що не забезпечить досягнення мети покарання, яка визначена законом.
По-друге, посилання прокурора на те, що суд першої інстанції не надав належної уваги конкретним обставинам вчиненого злочину та його наслідкам, а саме тому, що обвинувачений допустив порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у межах населеного пункту в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій тяжке тілесне ушкодження, а оскільки даний злочин віднесений до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, позиція потерпілої, при вирішенні судом питання щодо призначення обвинуваченому покарання, не є вирішальною, також не може служити підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового вироку через те, що якраз конкретні обставини вчиненого злочину, з урахуванням його наслідків та дій обвинуваченого, направлених на добровільне відшкодування завданих потерпілій збитків та пом`якшення заподіяної їй шкоди, а також даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання, дозволили суду першої інстанції зробити правильний висновок про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.
По-третє, колегія суддів визнає непереконливими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_6 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосовано ст. 75 КК України, яка у даному випадку не підлягала застосуванню, оскільки в них не наведено, а судом апеляційної інстанції не встановлено, будь-яких обставин, передбачених законом, які б виключали можливість застосування до обвинуваченого даної норми закону, так само як і обставин, які б дозволили спростувати висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.
За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційну скаргу прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року, ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Обухівського районного суду Київської області від 24 лютого 2021 року,ухвалений щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 372/279/19

Номер провадження : 11-кп/824/2382/2021

Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_14

Доповідач - суддя ОСОБА_1