Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/5952/21
У Х В А Л А
02 серпня 2021 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

29.07.2021р. прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва суду з клопотанням про арешт майна, а саме: зерно врожаю 2021р., зібране з земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0363 та :01:000:0357, загальною вагою 6240 кг., в рамках кримінального провадження № 0000147 від 10.07.2021р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, однак відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Таким чином, не явка прокурора в судове засідання не є перешкодою для розгляду даного клопотання.
Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України визначено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
При розгляді клопотання про арешт майна, слідчий суддя, відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення.
З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
З матеріалів клопотання вбачається, що майно, а саме: зерно врожаю 2021р., зібране з земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0363 та :01:000:0357, загальною вагою 6240 кг., яке було в комбайні зернозбиральному реєстраційний номер НОМЕР_1 марки «Class Lexion 480» 2001 р.в., заводський номер НОМЕР_2 (особливі відмітки свідоцтво № НОМЕР_3 від 15.06.2011р.), серія НОМЕР_4 , який належить ФГ ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) під керуванням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у яких вилучили зерно, повідомлено про підозру у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000147.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь - якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Виходячи з положень вищевказаних статей, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити, оскільки у клопотанні не зазначено і не доведено наданими матеріалами, що майно яке на думку прокурора необхідно арештувати, здобуте в незаконний спосіб та не доведено необхідності такого арешту, а також наявності ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 2 розділу 2.6 «Арешт майна» «Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. ст. 276 - 279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
За такого, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не було доведено необхідність накладення арешту на майно зазначене в клопотанні, оскільки не було доведено підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 98, 167, 170 173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, а саме: зерно врожаю 2021р., зібране з земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:0363 та :01:000:0357, загальною вагою 6240 кг. відмовити.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1