Справа № 504/1533/18
Номер провадження 1-кп/504/126/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 в смт. Доброслав Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресенка Новотроїцького району Херсонської області, українця, одруженого, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , заступника командира бойової машини - навідник оператор 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), солдата,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
встановив:
Судовим розглядом обвинувального акту встановлено, що на підставі Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
31.07.2014 року відповідно до ст. 4 ч. 8, ст. 5 ч. 1, ст.10, 11, ст. 22 ч. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 призвано на військову службу у зв`язку із мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно положень ч.1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за мобілізацією вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
31.07.2014 року на підставі наказу командира частини польова пошта НОМЕР_2 №161 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), відтак він набув статус військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання службового обов`язку - проходження військової служби.
У відповідності до вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцями вважаються такими що, виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи вимоги законодавства, України щодо порядку проходження військової служби та будучи обізнаним із відповідальністю за самовільне залишення військової частини, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності.
Зокрема, солдат ОСОБА_4 всупереч вищезазначених вимог закону, будучи військовослужбовцем призваним на військову службу під час мобілізації, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, 15.11.2015 року о 18 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та ухилявся від проходження військової служби до 09 год. 00 хв.12.03.2018 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
За викладених вище обставин дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в суді, в інкримінованому йому злочині передбаченому ч.4 ст.407 КК України винним себе визнав повністю, розкаявся та пояснив, що дійсно проходячи військову службу на посаді заступника командира бойової машини - навідник оператор 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), у військовому званні солдат 15.11.2015 року самовільно залишив військову частину не з`явився вчасно з відпустки до військової частини проводячи час на власний розсуд до моменту прибуття до військової частини НОМЕР_1 12.03.2018 року..
У вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) щиро розкаявся, не заперечував проти розгляду справи в порядку ч.3 ст.349 КПК України.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, доведена, а дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані як самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Судом при визначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, враховується ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу, а також те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, посередньо характеризується за місцем служби, раніше не судимий.
Згідно ст.12 КК України, вчинений ним злочин віднесений законодавцем до категорії тяжких злочинів.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.66 КК України є щире каяття у скоєному кримінальному правопорушенні та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
Враховуючи наявність цих обставин, що пом`якшують відповідальність та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд дійшов висновку, про призначення ОСОБА_4 покарання за ч.4 ст.407 КК України із застосуванням положень ст.ст.75,76 КПК України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Цивільний позов, речові докази та судові витрати у справі відсутні, запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КК України суд,
УХВАЛИВ:
Обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.
На підставі п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання..
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення, крім з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1