У Х В А Л А

Іменем України

№ 621/2310/20 № 1-кп/610/98/2021

м. Балаклія 31.03.2021 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

секретаря: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження (№ 0000522) за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

Прокурор заявила клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою: для запобігання спробам переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Потерпілий просив судовий розгляд проводити за його відсутності.

Обвинувачений і захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, подали клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на недоведеність ризиків, позитивну особу обвинуваченого, міцні соціальні зв`язки, наявність на утриманні непрацездатних батьків, його незадовільний стан здоров`я, інвалідність II групи, необхідність періодичних медичних обстежень, ненадання належної медичної допомоги в умовах слідчого ізолятора.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення в справі «Панченко проти Росії»).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення в справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. Рішенням у справі «Белевицький проти Росії» обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи ЄСППЛ визнав порушенням п. 4 ст. 5 Конвенції.

В контексті п. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ у п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до обвинуваченого застосований під час досудового розслідування 16.06.2020р., тримання під вартою продовжувалося, крайній раз по 07.04.2021р. включно.

01.09.2020р. обвинувальний акт надійшов на розгляд до Зміївського районного суду Харківської області, підготовче провадження закінчено і призначений судовий розгляд на 21.09.2020р. Однак, 21.09.2020р. обвинувачений подав клопотання про здійснення кримінального провадження колегіально судом у складі трьох суддів. За ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.10.2020р. кримінальне провадження направлено для розгляду до Балаклійського районного суду Харківської області, куди надійшло 26.10.2020р.

На цей час почався судовий розгляд, допитані потерпілий і свідки, за виключенням одного, обвинувачений показання бажає надати після їхнього допиту, а потім будуть досліджуватися письмові і речові докази.

З режиму і графіку роботи та робочого навантаження кожного члена колегії суддів, захисника, конвою, при конвойних днях лише по понеділкам та середам приблизно з 14.00год. до 17.00год., неможливо провести наступне судове засідання і завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання обвинуваченого під вартою.

Судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України обвинувачений може здійснити спроби переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, і ці ризики не зменшилися. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином прокурором не конкретизований, є недоведеними, абстрактним.

Ці ризики ґрунтуються на: тяжкості кримінального правопорушення і тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у злочині, у вчиненні якого він обвинувачується, а це особливо тяжкий злочин, наявності у обвинуваченого значного кримінального досвіду внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності 4-ри рази, у т.ч. за вчинення тяжких умисних злочинів та реального відбування покарання у виді позбавлення волі 3-ри рази, з яких один у вигляді 7-ми років позбавлення волі і звільнення після відбуття цього покарання, від відбування іншого звільнений у 2008р. умовно-достроково (підставою для чого є переконання адміністрації ВК і суду у тому, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення). Однак, з 06.02.2017р. на розгляді Московського районного суду м. Харкова знаходиться обвинувальний акт за його обвинуваченням у вчиненні ряду крадіжок, як визнала сторона захисту, розгляд справи фактично не розпочався. Після цього обвинуваченому інкримінується замах на умисне убивство шляхом ножового поранення потерпілого 14.06.2020р., яке є предметом цього розгляду, сторона захисту фактично не заперечує сам факт поранення потерпілого, однак не погоджується з фактичними обставинами і правовою кваліфікацією кримінального правопорушення.

З огляду на вказані обставини, репутацію підозрюваного, ризики є підвищеними.

Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 25.06.2019 року № 7-р/2019 положення ч. 5 ст. 176 КПК України визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), оскільки застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на підставі суто формального судового рішення порушує принцип верховенства права і не забезпечує балансу між метою його застосування у кримінальному провадженні та правом особи на свободу та особисту недоторканість.

Разом з тим, обвинувачений має постійне місця проживання, сім'ю, II групу інвалідності, незадовільний стан здоров`я, потерпілий і майже всі свідки вже допитані безпосередньо в суді.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо слідчий доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов'язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів. Під час обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов'язаний оцінити в сукупності всі обставини. Сама по собі наявність ризиків та обґрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення не свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість застосування інших запобіжних заходів.

Відповідно до вимог пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного, обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

З огляду на викладені обставини, реальні наслідки інкримінованих йому дій, стан здоров`я обвинуваченого, тривалість тримання його під вартою, неможливість забезпечити швидкий судовий розгляд, який унеможливлюється особливостями існуючого запобіжного заходу, врахування зменшення ризиків з часом, суд приходить до висновку, що таку тривалість тримання особи під вартою вже не можна вважати виправданою, і що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування прирівнюється до позбавлення волі, таз максимальним покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Наявність систематичного контролю з боку уповноважених осіб стане надійною запорукою щодо унеможливлення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у тому числі на які посилався прокурор, та при виявленні обставин, які будуть свідчити про фактичну неефективність домашнього арешту прокурор не позбавлений процесуальної можливості звернутись з відповідним клопотанням до суду щодо зміни запобіжного заходу на більш суворий.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-190, 331 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1.У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою відмовити.

2.Клопотання обвинуваченого і його захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт задовольнити.

3.Обвинуваченому ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) запобіжний захід з тримання під вартою змінити на домашній арешт, заборонивши йому по 31 травня 2021 року включно цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

1.Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 :

1)прибувати до суду за кожною вимогою;

2)повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3)утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_8 , свідком ОСОБА_9 ;

4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5)носити електронний засіб контролю.

2.Виконання ухвали доручити Відділу поліції № 2 Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області, ГУНП в Харківській області.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3