Справа№751/3247/21
Провадження №1-кс/751/983/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2021 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернігова клопотання слідчого СВ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000212 від 03.05.2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 (? ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Рейханлі (REYHANLI) Республіка Туреччина, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, що передбачене ч.3 ст.286-1 КК України

за участі сторін кримінального провадження:
слідчий - ОСОБА_3 ,

прокурор - ОСОБА_6 ,

підозрюваний - ОСОБА_7 ,

захисник - ОСОБА_8 ,

перекладач - ОСОБА_9

ВСТАНОВИВ:
І. Суть клопотання
1. 05.05.2021 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 строком на шістдесят діб.
2. СУ ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове слідство в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000212 від 03.05.2021 року, за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом стані сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої.
3. Вказані обставини органом досудового слідства попередньо кваліфіковані за ч.3 ст.286-1 КК України.
4. 03.05.2021 року ОСОБА_7 був затриманий в порядку ч.1 ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбачено ч.3 ст.286-1 КК України.
5. Посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність ризиків передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливості запобігти зазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, слідчий просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб.

ІІ. Позиція сторін
6. В судовому засіданні слідчий та прокурор подане клопотання підтримали з наведених у ньому підстав, наполягали на його задоволенні.

7. Підозрюваний та його захисник категорично заперечували щодо застосування запропонованого органом досудового слідства запобіжного заходу, висловивши можливість передачу ОСОБА_7 на поруки. Узагальнені доводи сторони захисту зводяться до недоведеності слідчим та прокурором існування заявлених ризиків.

ІІІ. Процедура
8. Порядок застосування запобіжних заходів визначений ст.194 КПК України. Клопотання та матеріали, якими обґрунтовується органом досудового слідства необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, погоджене з прокурором та у відповідності до ч.2 ст.184 КПК України надані 05.05.2021 року підозрюваному ОСОБА_7 та його захисникові.
9. Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
10. Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
11. Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
12. Згідно ч.4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

IV. Оцінка слідчого судді
13.03.05.2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.
14. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя відповідно до вимог ст.194 КПК України зобов`язаний з`ясувати:
14.1 Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).
Згідно повідомлення про підозру від 03.05.2021 року ОСОБА_7 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом стані сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої.
Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).
Обґрунтованість підозри у вчиненні ч.3 ст.286-1 КК України інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема: проколом огляду місця ДТП від 03.05.2021 року, протоколом огляду транспортного засобу від 03.05.2021 року, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , протоколом проведення слідчого експерименту, а також визнавальними показаннями підозрюваного безпосередньо в судовому засіданні.

Аналіз вище наведених обставин та відомостей переконливо свідчать про існування розумної підозри скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення та на даному етапі досудового слідства є достатніми для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

14.2 Наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.
В поданому клопотанні слідчий вказав на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, ризик незаконного впливу на потерпілого та ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В контексті практики Європейського суду з прав людини переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).
Слідчий суддя приймає до уваги те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України. Максимальна санкція відповідної частини статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний є громадянином республіки Туреччини і на території України не має постійного місця проживання, відсутні міцні соціальні зв`язки, після скоєння ДТП залишив місце події.
В конкретній ситуації існування ризику можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, з урахуванням тяжкості покарання в співставленні з його характеризуючими та соціальними даними, є достатньо високим.
Суд також погоджується з доводами слідчого про існування на початковому етапі досудового слідства ризику впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження з метою зміни їх свідчень або ж схиляння до дачі неправдивих свідчень.
Разом з тим доводи слідчого про існування ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, окрім загального формулювання, жодним доказом не підтверджено, а відтак його існування слідчий суддя вважає недоведеним.

14.3 Можливість застосування альтернативних запобіжних заходів
Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, зокрема, і якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора.

Пункт 1 ст.5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свобод и не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин /див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини»/.

Тримання під вартою відповідно до підпункту «c» п.1 ст.5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення /див. рішення у справах «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), та «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява №38 717/04, п. 28, від 14.10.2010 року)/.

Аргументи «за» і «проти» звільнення (з-під варти), включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою /див. рішення від 4.10.2005 року у справі «Бекчієв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59; «Клоот проти Бельгії» (Cloot v. Belgium, § 40,44)/.

Загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
Враховуючи доведеність існування ризику, передбаченого п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, відомості про особу підозрюваного, відсутність стійких соціальних зв`язків та місця реєстрації на території України, суть та характер кримінального правопорушення, вагомість доказів, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування доведено недостатність застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вище вказаних ризиків.
Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя вважає, що на початковому етапі досудового слідства застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ані вище вказаним ризикам, ані забезпечити охорону загальносуспільних інтересів.
Керуючись ст.ст.131,176-179,193,194,309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотанняслідчого СВ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000212 від 03.05.2021 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_10 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 (? ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 шістдесят днів.

Строк дії ухвали визначити до 02.07.2021 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, направити начальнику ГУНП в Чернігівській області для виконання, слідчому та прокурору - для відому.

Органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою повідомити рідних підозрюваного ОСОБА_10 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий cуддя ОСОБА_1