справа № 462/1937/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_4 , представників потерпілого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000642 від 16.08.2017 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, інваліда 3 групи, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_7 15 серпня 2017 року, близько 22 годині 20 хвилин, керуючи автобусом марки «БАЗ А079.04», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним по вул.Виговського в напрямку вул.Городоцької у м.Львові, навпроти будинку №100 порушив вимоги п.п. 1.2, 1.5, 2.3 (б, д) Розділу 1; п.8.10 Розділу 8, п.п.12.3 Розділу 12 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністр №1306 від 10.10.2001року зі змінами та доповненнями відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013 року, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки, а саме не зупинившись перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія) після подання світлофором сигналу, що забороняє рух, не відреагував на зміну такої обстановки, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, тобто при виникненні небезпеки для його руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , який в цей момент рухався за межами пішохідного переходу справа на ліво відносно напрямку руху зазначеного автобуса, якого він об`єктивно був спроможний виявит, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, що в подальшому призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Внаслідок порушення правил дорожнього руху ОСОБА_7 , пішохід ОСОБА_9 , отримав: тупу поєднану травму тіла, яка включає: закриту травму голови (крововиливи під м`яку оболонку головного мозку та мозочка, в шлуночки головного мозку, в м`які тканини голови, забійні рани, синці та садна в ділянках голови), закриту травму грудної клітки, її органів та хребта (множинні переломи ребер зліва, без розривів пристінкової плеври, закритий перелом правої ключиці, багатоуламковий переломом 1-го шийного хребця з розривом зв`язок, перелом остистого відростка 3-го грудного хребця, розрив нижньої долі лівої легені, розрив дуги аорти, крововиливи в ліву плевральні порожнину, в м`які тканини грудної клітки, садна в ділянці грудної клітки), закриту травму органів живота (розриви печінки, крововилив в черевну порожнину, гематома в ділянці живота з переходом на ліву клубову ділянку, синець, садна та глибоке садно в ділянках живота), закриту травму тазу (перелом лівої клубової кістки), травми кінцівок (відкритий перелом обох кісток лівої гомілки, закритий багатоуламковий перелом лівої ліктьової кістки, синці та садна в ділянках лівої верхньої та обох нижніх кінцівок, садна правої верхньої кінцівки), садно шиї; яка утворилась від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у скоєному визнав частково, зазначив, що він працює водієм з 1977 року. В той день, 15 серпня 2017 року, він керував автобусом, рухався по 45 маршруті по вул.Виговського, набрав швидкість. Дозвільна швидкість руху 60-65 км/год. Для водіїв автобусів можна їхати зі швидкістю 40 км/год., а без пасажирів дозволяється зі швидкістю 60 км/год. Він їхав без пасажирів. Можливо він перевищив швидкість. На переході він попав на зелене світло, пішохода не бачив. Він їхав та раптово перед ним з`явився зліва на дзеркалі рюкзак. Після того він одразу зупинився. На схемі ДТП видні сліди гальмування. Він намагався підняти пішохода. Люди визвали поліцію. Позовні вимоги визнає, у скоєному кається.,
Потерпіла ОСОБА_10 , яка була залучена до розгляду справи в судовому засіданні за ухвалою суду, пояснила, що вона є мати загиблого, зазначила, що 15 серпня 2017 року о 22.30 год. вони з чоловіком дзвонили сину, чекаючи його вдома, але його телефон був вимкнутим. Через годину часу подзвонили працівники поліції та запропонували приїхати на «Південний» , вона з чоловіком приїхали приблизно о 23.45год., побачили на дорозі накрите тіло. В той вечір син був в червоній майці, мав червоний рюкзак, білі кросівки, мав зріст 1,90м. Вона є інвалідом, загиблий був її єдиним сином, який вчився на останньому курсі Львівського політехнічного університету. Просила обвинуваченого покарати суворо та стягнути на свою користь з обвинуваченого в рахунок спричиненої моральної шкоди 1000000грн.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому заcіданні пояснив, що загиблий був йому сином, 15 серпня 2017 року він приблизно о 18.00 год. прийшов з роботи, дружина повідомила, що син тільки що вийшов з дому, він з ним розминувся. Приблизно о 22.30 год. стали йому дзвонити Однак телефон був вимкнутим. Через годину прийшло повідомлення, що телефон вже увімкнутий. Дружини подзвонила, жінка її повідомила, що син попав у ДТП. Вони одразу попросила брата дружини підвезти їх на АДРЕСА_2 . Вони підїхали, місце скоєння ДТП було гарно освітлене. Біля осьової, розмежувальної лінії лежав син. Приїхала Швидка допомога, дала їм заспокійливе. В «кишені» зупинки стояв автобус. Син головою лежав в сторону вул.Городоцької по ходу руху. Просив покарати обвинуваченого суворо та стягнути на свою користь в рахунок спричиненої моральної шкоди 1000000грн.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у пред`явленому обвинуваченні, вона повністю знайшла своє підтвердження в ході дослідження всієї сукупності доказів по даній справі.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працює в кав`ярні на вул.Виговського, прийшла пізно в вечорі 15серпня 2017 року на роботу, так як працівники чекали ревізію, мав прийти директор. Приблизно о 22.00 год. вони з напарницею курили, стояли на вулиці біля зупинки на відстані близько 20м. Знаходились навпроти ТЦ «Південного», ближче до «ВАМ» Почули важкий звук, вона бачила як неслась маршрутка з вулиці Кульпарківській. Її напарниця, яка стояла обличчям до неї, несподівано закрила своє обличчя руками та сказала: «Господи, маршрутка збила хлопця!». Хлопець лежав на асфальті на животі. На ньому лежав рюкзак. Було добре освітлення. Маршрутка рухалась на великій швидкості, фактично неслась. Під час досудового слідства з нею проводився слідчий експеримент, вона все пояснювала.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він не був свідком подій, він є власник автобуса, яким керував водій ОСОБА_7 по 45 маршруту. Автобус знаходиться в оренді АТП з 2012 року. В нього є угода з обвинуваченим з трудових відносин, в податковій угода не зареєстрована. Він прибув через півгодини, як сталося ДТП. Водій ОСОБА_13 повідомив що сталося, він знаходився у шоковому стані, його скерували на освідчення на стан сп`яніння, а автобус поставили на штрафний майданчик. Люди, свідки події, розповідали, що чули скрегіт гальм. На рейсі ОСОБА_13 був з 14.30год. Він переглядав відео, записане охороною ТЦ«Південний», за повідомленням охорони відео зберігається 8 днів. Керівник охорони обіцяв відео зберегти. Там видно було, що водій рухався зі швидкістю приблизно 65 км/год, їхав на зелене світло. Данилів також йому казав, що він рухався на зелене світло світлофору, освітлення було добре, де взявся пішохід він не знає. Данилів ніколи не скаржився йому на зір. Були випадки коли він притягувався до адміністративної відповідальності за порушення ПДР.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що 15 серпня 2017 року він приїхав зустріти дружина, яка о 22.00 год. закривала магазин, стояв на зупинці навпроти ТЦ«Південний». Він бачив як значно на великій швидкості їхала маршрутка в напрямку Мотозаводу, а потерпілий в той час переходив дорогу. Було приблизно 22.15год.Перед тим хлопець пройшов біля них, він йшов наліво в напрямку пішохідного переходу, там є «карманчик». Маршрутка збила його ближче до центру дороги. Водій взагалі не гальмував. Інших автомобілів взагалі не було. Він почув гул мотору, хотів свиснути хлопцю, щоб той повернувся назад, щоб він звернув увагу на автобус, але не встиг. Водія він поруч взагалі не бачив, той стояв на відстані, а потім пішов, йшов звичайною ходою.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона 15 серпня 2017 року працювала барменом у кафе «Шафран», пізно в вечорі мав бути переоблік, вона вийшла на перекур після 22.00 год. Було тихо. Глянула в сторону вул.Кульчицької, побачила хлопця, який переходив дорогу. Вона бачила, як хлопець почав свій рух як тільки включилось світло. Йшов в сторону ТЦ«Південного». Вулиця була пуста, ні машин, ні людей. Біля ТЦ«Південого» стояли припарковані автомобілі. Почула шум маршрутки, звук був дуже швидкого руху, та різкий удар. Хлопець не дійшов пару метрів до розвідної смуги. Вона точно пам`ятає, що він йшов на зелене світло з сигналом для ходи (світлофор «пікав») у звичайному темпі, хлопець був з рюкзаком у спортивному одязі. Відстань від неї до хлопця приблизно 50 м. Видимість була добра. Вона стояла обличчям до місця пригоди, шум маршрутки чула с заду, обернулась та побачила маршрутку, яка їхала на дуже великі швидкості. Після зіткнення хлопець лежав за пішохідним переходом на відстані 10м- 15 м.

Винуватість обвинуваченого, окрім пояснень свідків, даних безпосередньо в судовому засіданні, також підтверджується й іншими письмовими доказами, перевіреними та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 15.08.2017 року зі схемою ДТП та фото таблицею до нього, згідно до якого зіткнення транспортного засобу з пішоходом відбулось на регульованому пішохідному переході , ДТП відбулась в темний час доби, освітлюється міським електроосвітленням, транспортний засіб «БАЗ» , НОМЕР_1 передньою частиною спрямований до вул.Кульчицької;

- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 від23.10.2017 р., в ході якого він показав, як 15.08.2017р. невідомий йому пішохід розпочав рух на проїзну частину дороги зі сторони зупинки , поза межами пішохідного переходу , та дійшовши приблизно до середини проїзної частини на даного пішоходу відбувся наїзд автобусом, який рухався зі сторони вул..Кульпарківської, швидкість автобуса становила приблизно 80 км/год.. Він бачив, як автобус проїжджав регульований пішохідний перехід і в цей момент світлофор переходив із жовтого сигналу на зелений світлофор для транспорту;

- протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого вона докладно та послідовно на місці пояснила та показала про обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також схемою до нього;

- висновком судової авто технічної експертизи №1/37 від 06.02.2018 року, згідно якої в даній дорожній ситуації водій автобуса марки «БАЗ А079.04» р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху України та з технічне точки зору повинен був вести свій транспортний засіб із швидкістю не вищої за максимально допустиму в населених пунктах (<60 км/год), а в момент виникнення небезпеки для руху вжити заходи до своєчасного екстреногі гальмування свого транспортного засобу аж до його повної зупинки. Водій автобуса ОСОБА_7 повинен був керуватись вимогами п. 12.3. чинними Правилами дорожнього руху України, технічний зміст якого полягає в наступному:
п. 12.3.: «У разі виникнення небезпеки для руху яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу ...»
ОСОБА_7 у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху України та з технічної точки зору повинен був, вести свій транспортний засіб із швидкістю не вищою за максимально допустиму в населених пунктах (<60 км/год), в разі подання по напрямку його руху світлофором червоного сигналу, що забороняє рух, зупинитись ним належним чином не створюючи небезпеки чи перешкоди для інших учасників дорожнього руху. Водій автобуса ОСОБА_7 повинен був керуватись вимогами п. 8.10. Правил дорожнього руху України, технічний зміст якого полягає в наступному:
п.8.10.: «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів»
- висновком №4568/4569 від 25 вересня 2017р. судової транспортно трасологічної та автотехнічної експертизи та фото таблицею до нього, з якого вбачається, що контактування з пішоходом відбулося передньою лівою частиною автобуса «БАЗ А079.04» з перекриттям величиною приблизно 0.2 м, швидкість руху автобуса «БАЗ А079.04» перед гальмуванням могла складати приблизно 64,3 км/год., наїзд на пішохода відбувся на вул.Виговського, приблизно на середині лівої смуги руху у напрямку вул.Кульчицької і дещо передує утворенню зони осипу, тобто наїзд відбувся поза межами пішохідного переходу;

- висновками судово медичної експертизи №715/2017 від 15.09.2017р. на предмет виявлення пошкоджень на трупі: ОСОБА_9 отримав: тупу поєднану травму тіла, яка включає: закриту травму голови (крововиливи під м`яку оболонку головного мозку та мозочка, в шлуночки головного мозку, в м`які тканини голови, забійні рани, синці та садна в ділянках голови), закриту травму грудної клітки, її органів та хребта (множинні переломи ребер зліва, без розривів пристінкової плеври, закритий перелом правої ключиці, багатоуламковий переломом 1-го шийного хребця з розривом зв`язок, перелом остистого відростка 3-го грудного хребця, розрив нижньої долі лівої легені, розрив дуги аорти, крововиливи в ліву плевральні порожнину, в м`які тканини грудної клітки, садна в ділянці грудної клітки), закриту травму органів живота (розриви печінки, крововилив в черевну порожнину, гематома в ділянці живота з переходом на ліву клубову ділянку, синець, садна та глибоке садно в ділянках живота), закриту травму тазу (перелом лівої клубової кістки), травми кінцівок (відкритий перелом обох кісток лівої гомілки, закритий багатоуламковий перелом лівої ліктьової кістки, синці та садна в ділянках лівої верхньої та обох нижніх кінцівок, садна правої верхньої кінцівки), садно шиї; яка утворилась від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 . При судово-трасологічній експертизі крові трупа виявлено етиловий спирт;
- висновком комісійної судово-медичної експертизи №94 від 17.05.2018 р., згідно до якої у гр.Даниліва є захворювання органів зору у вигляді «абсолютної глаукоми правого ока. Зрілої катаракти правого ока факосклерозу на лівому оці. Ангіопатії сітківки обох очей по гіпертонічному типу. Комісія вважає, що гр.Данилів хворіє захворюванням правого ока протягом тривалого часу.На час огляду у гр. ОСОБА_7 госторота зору на праве око- «0« (повна сліпота), гострота зору на ліве око «0,5», з корекцією «0,7-0,8»;

Таким чином, суд, діючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов однозначного висновку про повну доведеність вини ОСОБА_7 в скоєнні злочину в об`ємі пред`явленого обвинувачення.

Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого, та він повинен нести за це відповідальність.
Основним безпосереднім об`єктом даного злочину є безпека дорожнього руху та експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.286 КК України, включає сукупність таких обов`язкових ознак як: а) порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту; б) суспільно небезпечні наслідки; в) причинний зв`язок між порушенням і суспільно небезпечними наслідками. Порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту полягає в дії або бездіяльності, пов`язаній з невиконанням однієї чи кількох вимог ПДР України або інших нормативних актів, що регламентують безпеку руху та експлуатацію транспорту, з боку особи, яка керує транспортним засобом, при цьому необхідно встановити причинний зв`язок між порушенням правил безпеки руху та експлуатації транспорту і наслідками, що настали. Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху та наслідками, що настали. Якщо такого зв`язку немає, водій не може нести кримінальну відповідальність за ті наслідки, що настали.

Таким чином,аналіз належних і допустимих доказів в їх сукупності дає суду підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286КК України, та критично ставиться до його показів про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки вони спростовуються дослідженим в судовому засіданні комплексом вище зазначених доказів, належність і допустимість яких судом не піддаються сумніву. ОСОБА_7 порушені п.8.10 ПДР «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів», п.12.3 ПДР«У разі виникнення небезпеки для руху яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу...»,що підтверджується експертним дослідженням. Також ним порушені правила дорожнього руху, які є загальновідомими та не потребують експертного дослідження, а саме: пункти п.1.2 ПДР «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів», п.1.5 ПДР «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків» та п.2.3 (б,д) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.»

Суд критично ставиться до позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , та враховує його свідоме ігнорування обстановки, що передувала ДТП. Дії ОСОБА_7 , які виразились в порушенні ПДР України знаходяться у прямому причинно наслідковому зв`язку із тими наслідками, які настали, а саме настанням смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 2 ст. 95 КПК України суд може ґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку ,передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посиланнями на них.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Суд враховує, що експертні дослідження нічим не спростовані, обвинуваченим не надано доказів, які б спростовували висновки наявних досліджених експертиз, вина обвинуваченого встановлюються судом в сукупності всіх доказів, наданих суду.

При призначенні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який скоєний з необережності, також особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, також те, що він раніше не судимий, на обліку у спеціалізованих закладах не перебуває, є інвалідом 3 групи, за висновком органу пробації має низькі ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та має низький ризик для суспільства, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з метою перевиховання та виправлення підсудного, попередження вчинення ним нових злочинів, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.286 КК України, з додатковим покаранням.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілих щодо стягнення з обвинуваченого на їх користь моральної шкоди, суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 23 ЦК України, - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначає законодавець в постанові Пленуму Верховного Суду України у п. 9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд визначає розмір такої шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Так, ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що заподіяла, за наявності її вини.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Потерпілою ОСОБА_10 заявлений позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , яким вона просить стягнути з обвинуваченого в рахунок спричиненої їй моральної шкоди 1000000грн.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлений позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , яким він просить стягнути з обвинуваченого в рахунок спричиненої йому моральної шкоди 750000грн.

Суд вважає, що потерпілим ОСОБА_10 та потерпілому ОСОБА_4 безумовно діями ОСОБА_7 спричинені моральні страждання незворотною втратою рідної людини.

Згідно абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності работодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК України.

За правилами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Такої ж позиції притримується Верховний Суд України в постанові від 20.01.2016 року у справі № 6-2808 цс 15.

З наданих суду доказів, вбачається, що ОСОБА_7 дійсно виконував в той день трудові обов`язки, керуючи автобусом БАЗ А079.04 згідно трудового договору від 01.02.2015 року, знаходився у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_16 і на даному автобусі обвинувачений був на маршруті №45.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Тому цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну працівником, має нести підприємство, на якому працює робітник.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтями 43, 48, 51 ЦПК право визначати відповідача у справі та проводити його заміну або залучення співвідповідача належить виключно позивачеві, оскільки позов був заявлений до неналежного відповідача, суд позбавлений права за власною ініціативою залучати співвідповідачів, або змінювати первісного відповідача на іншого, тому суд відмовляє в задоволенні позову у зв`язку з пред`явленням його до неналежного відповідача, що не позбавляє потерпілих права звернутись за захистом своїх прав до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Суд вважає, що такий речовий доказ як автобус «БАЗ А079.04» , реєстраційний номер НОМЕР_1 , на який був накладений арешт ухвалою Галицького районного суду м.Львоваа від 16.08.2017 року та який належить власнику ОСОБА_16 , з яким ОСОБА_7 знаходився у трудових відносинах слід залишити під арештом до вирішення питання відшкодування спричиненої шкоди потерпілим.

Керуючись ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років 5 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_7 не обиралась.

Після набрання вироком законної сили зобовязати Залізничний ВП ГУНП у Львівській області затримати ОСОБА_7 , помістивши його до Львівського слідчого ізолятора для подальшого етапування до місць виконання покарань.

Термін покарання вираховувати з моменту фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати за проведення інженерно-транспортної експертизи №1/37 від 06.02.2018 року у розмірі 2145,00грн., за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №4568/4569 від 25.09.2017року у розмірі 5818,60грн., судової авто технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля №4567 від 17.10.2017р. 3342,60 грн.

У задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду протягом 30 діб з моменту проголошення.

Суддя: ОСОБА_1