Справа № 461/2694/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/63/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника-адвоката ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України та призначено йому покарання у виді трьох місяців арешту.

Речові докази: DVD-R диск «Freestyle» та DVD-R «Arita» залишено у матеріалах кримінального провадження.

Згідно з вироком, обвинувачений ОСОБА_7 , 7 січня 2019 року, приблизно о 21 год. 00 хв., перебуваючи поблизу будинку №18 на пр. Шевченка у м. Львові, вчинив хуліганство, грубо порушивши громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та виразилося у наступному. ОСОБА_7 , під дріб`язковим приводом розпочав конфлікт із потерпілим - почесним консулом Королівства Бельгії у Західному регіоні України ОСОБА_9 , під час якого, порушуючи установлені норми поведінки та моральності, не реагуючи на зауваження останнього, достовірно знаючи, що той є членом дипломатичного представництва іноземної держави в Україні, нехтуючи елементарними правилами поведінки у громадському місці, напав на потерпілого ОСОБА_9 , який саме здійснював посадку у автомобіль марки «Audi Q7», дипломатичні номерні знаки НОМЕР_1 , та наніс йому декілька ударів руками по голові та тілу, заподіявши, згідно з висновком судово-медичної експертизи №17 від 25.01.2019, струс головного мозку, що відноситься до тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, синець у підборідково - шийній ділянці справа, локальні дефекти емалі в ділянці ріжучого краю 1-2 верхніх зубів зліва, рани на мочці правої вушної раковини, 2 синці на лівій кисті, 1 синець на правій кисті, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, тобто, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.296 КК України.
Не погоджуючись з даним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року скасувати, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у розмірі від 50 до 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
В обґрунтування апеляційних вимог, покликається на те, що вироком суду першої інстанції в законному порядку не доведена вина його підзахисного, вирок постановлений без повного та всебічного дослідження усіх обставин справи, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Вважає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду не здобуто жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вини його довірителя у вчиненні хуліганства.
Зазначає, що вирок фактично повністю ґрунтується на суперечливих, та неправдивих показах потерпілого ОСОБА_9 , які спростовуються відеозаписами з камер відеоспостереження поліцейських та камери відеоспостереження закладу «МДЛ», а також такі покази потерпілого частково не узгоджуються з показами дружини потерпілого свідка ОСОБА_11 .
Наголошує на тому, що судом першої інстанції неправильно викладено надані в суді показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , зокрема що під час розмови потерпілого та обвинуваченого ніхто з людей до них не підходив, зауважень не робили. З приводу місця стоянки автомобіля «AudiQ7», дипломатичні номерні знаки НОМЕР_1 , потерпілий та свідок ОСОБА_11 повідомили, що їхній транспортний засіб стояв біля пішохідного переходу, і потерпілий його не перепаковував аж до приїзду поліції.
Однак, зазначені покази щодо цих обставин справи були спростовані в ході судового розгляду.
Так, сторона захисту під час дослідження відеозапису за 07.01.2019 року з камери спостереження закладу «МДЛ» акцентувала увагу на тому, що з моменту зупинки автомобіля потерпілого до приходу обвинуваченого минуло більше 10 хвилин; розмова ОСОБА_7 та ОСОБА_9 тривала близько 5 хвилин, під час цього до них підходили чоловік із жінкою та дитячим візком, що хотіли перейти дорогу на пішохідному переході, однак не змогли цього зробити через припаркований автомобіль потерпілого. Апелянт стверджує, що на цьому відеозаписі видно як потерпілий два рази перепаковує свій автомобіль до приїзду поліції.
Однак зазначені обставини не знайшли свого відображення у вироку суду першої інстанції.
Крім того, апелянт зазначає що відеозапис з камер відеоспостереження патрульних поліцейських взагалі не може бути використаний як доказ вини обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки зйомка ведеться майже через 50 хвилин після моменту конфлікту потерпілого та обвинуваченого. Таким чином згаданий відеозапис не належить до предмета кримінального провадження та є недопустимим на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Також зазначає, що на відзнятих патрульними поліцейськими відео зафіксовано те, що ОСОБА_7 впродовж усього часу намагається довести, що ОСОБА_9 незаконно припаркував свій автомобіль (на пішохідному переході) і саме це було причиною конфлікту.
З огляду на викладене, сторона захисту переконана, що у діях обвинуваченого відсутня суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, так як обвинувачений своїми діями не переслідував мотиву явної неповаги до суспільства та загальноприйнятих норм моралі.
Зазначає, що удари та їх наслідок - тілесне ушкодження, були спонтанним результатом неприязні, яка виникла через грубу та зухвалу реакцію ОСОБА_9 на зауваження ОСОБА_7 щодо неправильного паркування автомобіля. Зокрема, апелянт вказує, що потерпілий почав вихвалятися своїм дипломатичним статусом та демонструвати свою безкарність.
Наголошує на тому, що висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 саме хуліганства зводяться лише до місця події та безпричинності дій обвинуваченого. Однак, на думку апелянта, такі є безпідставними, оскільки саме лише громадське місце не є підставою для кваліфікації дій засудженого за ст. 296 КК України, а також твердження щодо безпричинності нанесення потерпілому тілесних ушкоджень не відповідає дійсності, оскільки потерпілий з обвинуваченим є добре знайомими.
Крім того, апелянт вважає, що із показів усіх допитаних учасників справи випливає те, що конфлікт між вказаними особами виник внаслідок протиправної поведінки потерпілого, а саме через неправильне паркування останнім транспортного засобу.
Покликається на відсутність у діях ОСОБА_7 ознак суб`єктивної сторони злочину та мотиву явної неповаги до суспільства, що є обов`язковими юридичними ознаками злочину, передбаченого с. 296 КК України. Натомість дії ОСОБА_7 зумовлені наміром завдати шкоди здоров`ю потерпілого і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, а тому містять ознаки злочину проти особи і підлягають кваліфікації за наслідками, що настали, а саме умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та повинні кваліфікуватися за ч. 2 ст. 125 КК України.
Також, враховуючи визнання його підзахисним вини у завданні тілесних ушкоджень потерпілому, а також беручи до уваги інші обставини, що пом`якшують покарання, а саме те, що ОСОБА_7 раніше не притягався до жодної відповідальності, щиро шкодує за вчинене, просив у потерпілого пробачення, має постійне місце роботи, має на утриманні дідуся похилого віку, вважає призначене судом першої інстанції покарання у виді арешту на три місяці надто суворим, та вказує, що таке покарання необхідно замінити на штраф.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, потерпілого та його представника, які заперечили проти доводів апеляційної скарги, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок суду підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.
На виконання вимог закону суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановив усі обставини справи в їх сукупності, поклав в основу вироку об`єктивні докази, досліджені в судовому засіданні, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про порушення судом першої інстанції при постановленні вироку норм кримінального та кримінального процесуального закону, що призвело до його незаконного засудження за ч.1 ст. 296 КК України, то такі є голослівними і необґрунтованими. У справі відсутні дані про порушення вимог кримінального процесуального закону в ході збирання та закріплення доказів, а відповідно немає підстав для оцінки доказів, які лягли в основу вироку, як недопустимих чи недостовірних.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних і перевірених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:
показаннями потерпілого ОСОБА_9 , даними ним в судовому засіданні в суді першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції, про те, що в ніч з 31 грудня на 1 січня 2008 року, близько 03 год. 30 хв., він що 7 січня 2019 року близько 21:00 год. на дипломатичному автомобілі «Audi Q7» н.з. НОМЕР_1 , білого кольору припаркувався на куті вул. Дудаєва та пр. Шевченка у м. Львові , щоб зайти в аптеку за водою через погане самопочуття. Після чого пішов в аптеку «Доброго дня», що знаходилась поруч, а дружина залишилась у автомобілі. За 2-3 хвилини повернувшись з аптеки побачив біля свого автомобіля ОСОБА_7 , який почав ображати його через неправильне, на його думку, паркування. У відповідь на зауваження він (потерпілий) пояснив причину зупинки, що вийшов на дві хвилини в аптеку, тому був вимушений так припаркуватись. Однак, на пояснення обвинувачений не реагував та продовжив в зухвалій формі висловлювати образи. Коли він здійснював посадку в автомобіль, ОСОБА_7 несподівано наніс як мінімум три удари кулаками в ділянку правого вуха, нижню щелепу, в ділянку лівого вуха. Внаслідок нанесених ударів він (потерпілий) вдарився головою об елементи автомобіля та на декілька секунд втратив свідомість. Побачивши це, дружина почала кричати та викликала на місце події поліцію, у зв`язку з чим ОСОБА_7 припинив свою протиправну поведінку. По прибутті патрульної поліції, учасникам інциденту було запропоновано пройти в Галицький відділ поліції. Додатково зазначив, що в присутності поліцейських ОСОБА_7 вів себе і надалі зухвало та ображав його, як людину і дипломата, оскільки добре знав його дипломатичну місію. До цього конфлікту між ним та обвинуваченим жодних неприязних стосунків ніколи між ним не було;
показаннями свідка ОСОБА_11 , даними нею в судовому засіданні в суді першої інстанції, яка, засвідчила, що 7 січня 2019 року близько 21:00 год. її чоловік ОСОБА_12 на дипломатичному автомобілі «Audi Q7» н.з. НОМЕР_1 , білого кольору припаркувався на куті вул. Дудаєва та пр. Шевченка у м. Львові та пішов в аптеку «Доброго дня», що знаходилась поруч, за водою, щоб запити таблетку; вона залишилась сидіти в автомобілі. За 2-3 хвилини, коли чоловік повернувся з аптеки до автомобіля підійшов ОСОБА_13 , який почав ображати чоловіка через те, що він неправильно припаркувався. У відповідь на що чоловік йому пояснив, що він вийшов на 2 хвилини в аптеку через погане самопочуття, тому був вимушений так припаркуватись. Однак, на його пояснення ОСОБА_7 не реагував та продовжив ображати, принижувати потерпілого в особливо зухвалій формі. Коли ОСОБА_14 почав сідати в автомобіль ОСОБА_7 наніс йому кілька ударів в голову кулаками. Внаслідок чого її чоловік вдарився головою об деталі автомобіля. Вона почала кричати та вибігла на вулицю, і побачила, що обвинувачений знову замахувався на потерпілого і штовхнув його. ОСОБА_14 весь час намагався зупинити хуліганські дії ОСОБА_7 , однак той не реагував і вів себе непристойно. Вона зателефонувала в поліцію та повідомила про даний інцидент. Через деякий час на місце події прибув патрульний екіпаж поліції і запропонував всім пройти до райвідділу для надання пояснень. В присутності поліцейських ОСОБА_7 також вів себе зухвало та ображав чоловіка, як дипломата;
показаннями свідка ОСОБА_15 , даними ним в судовому засіданні в суді першої інстанції, який показав, що 7 січня 2019 року о 20:00 год. спільно з поліцейським ОСОБА_16 на службовому автомобілі «Тойота Пріус» заступили на чергування на території Галицького району м. Львова. Близько 21:00 год. Їм поступило повідомлення про те, що на пр. Шевченка, 18 громадянину нанесли тілесні ушкодження. Прибувши за вказаною адресою, побачили, що потерпілий ОСОБА_14 сидів в автомобілі автомобілі «Audi Q7» білого кольору; на обличчі були синці; поруч сиділа дружиною. ОСОБА_9 повідомив, що під час того, як він сідав в автомобіль, його знайомий ОСОБА_13 безпричинно з хуліганських спонукань наніс йому декілька ударів в голову. Через 2-3 хвилини підійшов чоловік, який представився ОСОБА_7 та повідомив, що саме він наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Всіх учасників конфлікту було запрошено в Галицький відділ поліції. Свідок також ствердив, що ОСОБА_7 в їх присутності вів себе зухвало, ображав потерпілого, принижуючи його дипломатичний статус через неправильне паркування автомобіля;
даними висновку експерта про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_17 №17 від 09.01.2019 р. стверджується, що при обстеженні ОСОБА_9 лікарями травмпункту №3 м. Львова у січні 2019 р. останньому було встановлено діагноз: «ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана правого вуха, забій м`яких тканин підборіддя, кистей рук». Відповідно до записів індивідуальної карти амбулаторного хворого гр. ОСОБА_9 лікувався амбулаторно у лікаря невропатолога з приводу струсу головного мозку до 25 січня 2019 р. Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлені: синець у підборідково-шийній ділянці справа, локальні дефекти емалі в ділянці ріжучого краю 1-2-го верхніх зубів зліва, рану на мочці правої вушної раковини, 2 синці на лівій кисті, 1 синець на правій кисті. Відмічені в ділянці голови тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії тупого предмета, могли виникнути від ударів кулаком, а синці на руках - від контакту з елементами автомобіля 07 січня 2019 p., як вказує гр. ОСОБА_9 . Травма голови у вигляді струсу головного мозку відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я. Синці та рана відносяться до легкого ступеня тяжкості;
висновком експерта про проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_18 №127 від 05.02.2019 р., з якого вбачається, що при проведенні первинної судово-медичної експертизи в січні 2019 року у гр-на ОСОБА_9 були виявлені: струс головного мозку, синець у підборідково-шийній ділянці справа, локальні дефекти емалі в ділянці ріжучого краю 1-2-го верхніх зубів зліва, рану на мочці правої вушної раковини, 2 синці на лівій кисті, 1 синець на правій кисті. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 07 січня 2019 року. Тілесні ушкодження, відмічені в ділянці голови, могли виникнути від ударів кулаками, а синці на руках - від контакту з елементами автомобіля, як вказує гр. ОСОБА_9 при проведенні слідчого експерименту з його участю і що зафіксовано на фотознімках №2-9 фототаблиці до «Протоколу проведення слідчого експерименту» від 01.02.2019р.;
дослідженим в судовому засіданні в суді першої інстанції даними відеозапису з камер відеоспостереження патрульних поліцейських, та з камери відеоспостереження закладу «МДЛ», що знаходиться за адресою м. Львів, вул. Дудаєва. Зокрема, на відеозаписі («2019...0102»), який охоплює період з 21:50 год. по 21:56 год., відображено як ОСОБА_7 , перебуваючи по пр. Шевченка, 18 у м. Львові, в присутності працівників поліції некоректно та образливо спілкується ОСОБА_9 , ображаючи останнього непристойними словами. На відеозаписі («chOl...3918») відображено, як о 20:46 біля будинку №18 на пр. Шевченка припаркувався автомобіль «Audi». З 20:56 год. по 21:02 год. Відображено, як між собою спілкуються двоє осіб, один з яких, розмахує руками;
Ці докази є послідовними, взаємоузгоджуваними і допустимими, тобто такими, що здобуті у встановленому процесуальним законодавством порядку. Вони не містять суперечностей, є достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_7 у скоєнні суспільно небезпечного діяння, а тому, правильно покладені місцевим судом в основу обвинувального вироку.
Щодо клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України на підставі ст. 47 КК України, у зв`язку із передачею його на поруки колективу членам громадської організації «Народна самооборона Львівщини», то колегія суддів не знаходить підстав для його задоволення.
Крім цього, колегія суддів вважає неприйнятними доводи апелянта про обмовляння його свідками у справі, адже такі попереджалися судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, свідчили у суді під присягою, впродовж усього провадження давали незмінні і послідовні показання щодо обставин вчиненого злочину. Мотивів у потерпілого та свідків обмовляти обвинуваченого апеляційним судом не встановлено.
Суд першої інстанції вірно встановив в діях обвинуваченого склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, а доводи сторони захисту про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 відсутній склад злочину, передбачений ч.1 ст. 296 КК України, визнаються колегією суддів, як необґрунтовані.

Основний безпосередній об`єкт хуліганства громадський порядок. Його додатковим факультативним об`єктом можуть виступати здоров`я особи, авторитет органів державної влади, громадська безпека. Грубість порушення громадського порядку визначається з урахуванням місця вчинення хуліганських дій, їх тривалості, кількості і характеристики потерпілих, ступеня порушення їх прав та законних інтересів тощо. Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною, тобто очевидною та безсумнівною як для суб`єкта хуліганства, так і для очевидців його дій.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про хуліганство» від 22.12.2006р. № 10 суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин вчинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Наявність ознак хуліганства, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, в діях обвинуваченого ОСОБА_19 підтверджується тим, що обвинувачений 07 січня 2019 року, близько 21 год. 00 хв., перебуваючи на проспекті Шевченка у м.Львові, ОСОБА_7 вчинив саме хуліганські дії по відношенні до потерпілого ОСОБА_9 , грубо порушив громадський порядок, оскільки події відбувались у людному місці в центрі міста на очах у перехожих; обвинувачений ображав ОСОБА_9 , безпричинно наніс останньому тілесні ушкодження, чого сам обвинувачений ОСОБА_7 не заперечує.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_7 було достовірно відомо, що ОСОБА_9 є почесним консулом Королівства Бельгії у Західному регіоні України та перебував на дипломатичному автомобілі, який вирізняють дипломатичні номери, що загалом відомо громадськості. Також обвинувачений бачив, що на вулиці багато перехожих, одним з яких здійснювалась відеозйомка подій на мобільний телефон, проте, ОСОБА_7 представнику дипломатичного корпусу іноземної держави, наносив удари та висловлював нецензурні образи, таким чином самостверджуючись за рахунок публічного приниження особи з певним статусом та особи похилого віку. В той час, як ОСОБА_9 під час конфлікту не вчиняв щодо обвинуваченого будь-яких неправомірних дій, не чинив жодного опору.

Таким чином, на переконання колегії суддів, вказані обставини, об`єктивно свідчать про грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, і ці обставини спростовують твердження сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими покликання сторони захисту на однобічність, неповноту судового розгляду та неправильність оцінки судом доказів, зокрема, показань свідків.

Суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами ретельно дослідив показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , дав їм оцінку у вироку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою та підтверджуються іншими об`єктивними доказами у справі.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінив зібрані у справі докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які ствердили обвинувачення. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими покликання захисника в апеляційній скарзі на недостатність доказів для постановлення обвинувального вироку відносно ОСОБА_7 щодо визнання його винним за ч.1 ст. 296 КК України.

З врахуванням зазначених вище обставин колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, а викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про відсутність в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, не бере до уваги як безпідставні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення, не встановлено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд з дотриманням вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у у психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання часткове визнання винуватості, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, призначив обвинуваченому покарання в межах санкції вчиненого ним злочину у виді трьох місяців арешту. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст. ст. 370-376 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.
Ухвала набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: