Дата документу 03.03.2021 Справа № 331/481/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/536/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/481/19
Категорія ст. 187 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта повна загальна середня, офіційно не працевлаштованого, сімейний стан неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.07.1986 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 229-6 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 14 КК України (1960 року) направлено на примусове лікування від наркоманії; звільнений 21.05.1988 року за відбуттям строку покарання;
- 14.12.1989 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 6 ст. 19, ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року) до 1 року позбавлення волі; звільнений 06.11.1990 року за відбуттям строку покарання;
- 09.07.1992 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 229-6, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ст. 14 КК України (1960 року) направлено на примусове лікування від наркоманії; звільнений 18.02.1995 року за відбуттям строку покарання;
- 29.09.1997 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ст. 17, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (1960 року) до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 14 КК України (1960 року) направлено на примусове лікування від наркоманії; звільнений 03.06.2002 року за відбуттям строку покарання;
- 17.11.2004 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 11.12.2006 року за відбуттям строку покарання;
- 13.06.2007 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі:
- 27.06.2007 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнений 12.02.2010 року за відбуттям строку покарання;
- 17.06.2010 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 30.09.2013 року за відбуттям строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 187 КК України, вважає, що вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2020 стосовно ОСОБА_6 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказаним вироком суду ОСОБА_6 призначено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Проте, в порушення вимог ст. 59 КК України у вироку не зазначено яке саме майно підлягає конфіскації: все або частина, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2020 стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 187 КК України - скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним через неповноту судового розгляду.

Зауважує, що стороною обвинувачення належно не доведено його провину, а тих доказів, які є у обвинувачення недостатньо для його засудження, судом не були допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на яких він наполягав та які можуть підтвердити його версію подій та спростувати версію обвинувачення щодо вчиненого ним розбійного нападу. Також просить речові докази, які у нього вилучили під час затримання не знищувати, а лишити у матеріалах справи. Просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, захисника, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України і призначено йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією майна. Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання. Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 час його перебування під ватрою з 16 грудня 2018 року по 16 вересня 2019 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. В вироку вирішена доля арештів та речових доказів по справі.

Згідно вироку, 16 грудня 2018 року, в період часу з 14 години 30 хвилин до 14 години 45 хвилин, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, тримаючи в правій руці ніж, підійшов до потерпілого ОСОБА_13 і з погрозою застосування фізичного насильства, яке потерпілий сприйняв як реальну загрозу для життя та здоров`я, подавив волю потерпілого до супротиву та наказав ОСОБА_13 передати йому своє майно, а саме банківську картку «ПУМБ VISA» № НОМЕР_1 , на рахунку якої грошових коштів не було, тим самим напав на потерпілого із застосуванням погрози насилля, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.
Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з невстановленою в ході досудового розслідування особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, взяв з підлоги в кухні металевий лом і тримаючи його в лівій руці, підійшов до потерпілого ОСОБА_13 і з погрозою застосування фізичного насильства, яке потерпілий сприйняв як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, подавивши волю потерпілого до супротиву, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, діставши з кишені куртки потерпілого, заволодів майном останнього, а саме: мобільним телефоном «Huawei Y3 2017 CRO-V00», іmei: 1) НОМЕР_2 , 2) НОМЕР_3 , вартість якого згідно висновку експерта № 10-9 від 09.01.2019 року складає 1266 гривень 67 копійок; мобільним телефоном «Номі І 5012», іmei: 1) НОМЕР_4 , 2) НОМЕР_5 , вартість якого згідно висновку експерта № 10-9 від 09.01.2019 року складає 1000 гривень 00 копійок; гаманцем шкіряним, вартістю 450 гривень, в якому знаходились 2 карти «Приватбанку», на рахунку яких знаходились грошові кошти в суму 4600 гривень; навушниками «Ully», які не представляють для потерпілого матеріальної цінності.
Після чого, невстановлена в ході досудового слідства особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою зі ОСОБА_6 , продовжуючи єдиний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, відкрито заволоділа чорною сумкою «Mendoza», яка належить ОСОБА_13 , вартість якої згідно висновку експерта № 10-9 від 09.01.2019 року складає 88 гривень 00 копійок, в якій знаходились грошові кошти в сумі 56 гривень 20 копійок, зв`язка ключів, кредитний договір на ім`я ОСОБА_13 , записник, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють.
Таким чином, ОСОБА_6 , разом із невстановленою в ході досудового розслідування особою, завдали потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 7460 гривень 87 копійок, після чого зникли з місця злочину.

За наслідками розгляду апеляційних скарг колегією суддів встановлено наступне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність його вини у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про наявність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за вказаними у вироку обставинами, підтверджена дослідженими у судовому засіданні доказами, зокрема:

- показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_13 , про те, що на початку його допиту плутався в показаннях, що пов`язував з тим, що з моменту подій, які мали місце 16.12.2018 року, минуло багато часу та обставини вчинення у відношенні нього злочину пам`ятає погано. Проте після дослідження в судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту за його участю від 26.12.2018 року, наполягав на тих поясненнях, які він давав під час проведення вказаної слідчої дії. Так, 16 грудня 2018 року в районі Малого ринку в м. Запоріжжі він зустрів свого знайомого ОСОБА_12 та двох його товаришів, один з яких пізніше їх залишив. Втрьох вони пішли до кафе «Едельвейс», де він та ОСОБА_12 вживали алкогольні напої. Після чого всі разом поїхали в сторону ринку «Анголенко», де знову пішли до кафе, звідки направились в сторону вул. Грязнова (Фортечна). По дорозі зайшли до магазину «АТБ», що розташований поблизу зупинки громадського транспорту «Радянська» та пішли на квартиру знайомого ОСОБА_12 ОСОБА_14 , який був з ними, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Прибувши за адресою, у вказаній квартирі вже знаходилось троє раніше незнайомих йому чоловіків, серед яких був ОСОБА_15 на прізвисько « ОСОБА_16 », обвинувачений ОСОБА_6 та чоловік похилого віку, який, як йому здалося, був власником квартири. Після чого вони вшістьох вживали алкогольні напої, сидячи на кухні. Через деякий час почався конфлікт між ним та ОСОБА_6 , який запитав, чи є в нього 400 гривень для того, щоб замовити дівчат, на що він відповів, що таке його не цікавить, грошей немає. В цей час у Сливи з ОСОБА_12 також почався конфлікт, в результаті якого ОСОБА_16 вигнав останнього з квартири. Після цього, обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_16 силоміць завели його до зали та посадили в крісло. Слива з правого карману своєї куртки дістав ніж чорного кольору, типу «метелик» та почав погрожувати йому. В цей момент, непомітно для нього, вказаний ніж опинився в руках ОСОБА_6 , який погрожуючи ним, почав вимагати банківську картку та пін-код від неї, супроводжуючи вказану вимогу завданням кількох ударів в верхню частину тіла. Після цього, він віддав банківську картку та сказав від неї пін-код, зазначивши, що на картці знаходиться сума в розмірі 8000 гривень, що не відповідало дійсності. ОСОБА_6 вийшов з кімнати та направився в сторону кухні, звідки одразу повернувся, тримаючи в лівій руці кухонний ніж, а в правій лом, яким замахуючись в його сторону, вимагав вивернути кишені. Після цього, ОСОБА_6 самостійно вийняв з його правої кишені гаманець, а з лівої два мобільних телефони та навушники, продовжуючи тримати в лівій руці ніж та лом. Тим часом ОСОБА_16 зняв з нього сумку та надів на себе. Все вилучене майно, а саме: телефон, навушники, гаманець з банківськими картками ОСОБА_6 поклав до себе в сумку, після чого передав лом знайомому ОСОБА_12 ОСОБА_14 , з яким вони разом прийшли на квартиру та наказав стежити за тим, щоб він не втік. Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 покинули квартиру перевіряти правильність під-коду від картки, зауваживши, що якщо код невірний вони повернуться та будуть далі розбиратися з ним. Залишившись наодинці в кімнаті з ОСОБА_14 та, скориставшись нагодою, він вибіг з квартири на вулицю, де зустрів перехожого, який вказав, що двоє описаних ним чоловіків, пішли в сторону стадіону «Локомотив». Скориставшись пропозицією випадкового перехожого, він здійснив виклик до поліції зі стаціонарного телефону, який знаходився в квартирі останнього. Працівники поліції прибули на місце за викликом через 7 хвилин. Додатково пояснив, що знайомий ОСОБА_12 ОСОБА_17 та ОСОБА_16 не завдавали йому тілесних ушкоджень, останній лише погрожував ножем, а удари наносив лише ОСОБА_6 , погрожуючи ножем та ломом;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 про те, що 16 грудня 2018 року він та раніше невідомий йому чоловік були запрошені працівниками поліції в якості понятих при затриманні ОСОБА_6 , яке відбувалось поблизу кафе «Укроп», що розташоване неподалік від навчального корпусу ЗНУ. Так, в їх присутності у затриманого ОСОБА_6 в кишені було виявлено та вилучене наступне майно: два мобільних телефони (один з них сенсорний, інший кнопковий), банківську картку, дрібні гроші, розкладний ніж та рукописну записку з цифровим кодом, який, як було в подальшому встановлено працівниками поліції, був пін-кодом від банківської картки;
- показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_19 про те, що станом на грудень 2018 року він обіймав посаду командира взводу Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП. Так, наприкінці 2018 року, о 14-36 годині, в складі екіпажу з напарником ОСОБА_20 , отримали повідомлення про те, що до оператора служби «102» надійшов виклик, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_4 , у громадянина ОСОБА_13 двоє маловідомих йому чоловіків, погрожуючи ножем, забрали сумку, банківську карту, два мобільних телефони (марки «Хуавей» та «Номі»), гаманець та побили. Прибувши за місцем виклику, вони зустріли заявника ОСОБА_13 , який пояснив їм обставини та зазначив, що чоловіки пішли в сторону вул. Жуковського. З метою оперативного опрацювання отриманої інформації від потерпілого, разом з ним, в патрульному автомобілі вони поїхали в сторону вул. Жуковського, де поблизу будинку № 66-Б по вул. Жуковського, потерпілий вказав на раніше описаних ним двох чоловіків, які побачивши автомобіль патрульної поліції, почали тікати в сторону вул. Дніпровської та викидати речі. Наздогнавши осіб, на яких вказав потерпілий, останні були затримані, які назвалися прізвищами: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Поряд з ними були знайдені раніше викинуті речі, які в подальшому були впізнані потерпілим, як його особисті речі, а саме: мобільний телефон марки «Хуавей», чоловіча сумка через плече чорного кольору, гаманець чорного кольору. Вони здійснили виклик слідчо-оперативної групи, яка прибула на місце події, приблизно через 15 хвилин. При огляді слідчим у ОСОБА_6 було виявлено в сумці телефон марки «Номі» та розкладний ніж чорного кольору;
- протоколом огляду місця події від 16.12.2018 року з фототаблицею до нього, який проводився в квартирі АДРЕСА_2 , в ході якого був виявлений побутовий молоток, металевий цвяходер (ломик), фрагмент аркушу паперу з нерівними краями з одного боку;
- протоколом огляду місця події від 16.12.2018 року з фототаблицею до нього, відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, який проводився на ділянці місцевості, що розташована навпроти будівлі Запорізького національного університету (корпус № 2) за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жуковського, біля будинків 66-Б та 55-А, відповідно до якого біля бетонного бордюру знаходиться чорна сумка, при огляді якої було виявлено: зв`язку ключів у кількості 2 штук, блокнот із записами та рекламними візитками, монети на загальну суму 2 гривні 20 копійок, кредитний договорі № АР00016864 від 03.02.2018 на ім`я ОСОБА_13 . На відстані приблизно 20 метрів від сумки, знаходиться портмоне чоловіче, при огляді якого було виявлено, що останнє порожнє. На відстані 25 метрів від виявленого портмоне знаходяться навушники від мобільного телефону, мобільний телефон марки «Хуавей» в корпусі чорного кольору в чохлі чорного кольору на задній поверхні, який був знайдений на відстані 2,5 м.;
- висновком експерта, з якого слідує, що ринкова вартість мобільного телефону марки «Nomi i5012» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 може складати 1000 гривень 00 копійок; мобільного телефону марки «Huawei Y3 2017 CRO-V00» imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 може складати 1266 гривень 67 копійок; чорної тканинної сумки «Mendoza» може складати 88 гривень 00 копійок на момент скоєння злочину на ринку України, станом на 16.12.2018 року;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.12.2018 року з фототаблицею, відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка скоїла у відношенні нього розбійний напад, а саме під загрозою ножа та металевого ломика вимагав у нього гроші;
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 17.12.2018 року з фототаблицею, відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, в ході якого потерпілий ОСОБА_13 впізнав ніж металевий розкладний з написом на рукояті та лезі «Ganzo», довжиною леза 9 см., довжиною рукояті 11 см., чорного кольору, як предмет, яким йому погрожували при заволодінні його майном 16.12.2018 року;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.12.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, який детально розповів та в динаміці показав, як відбувались події скоєного ОСОБА_6 відносно нього злочину, який мав місце 16.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 ;
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 16.12.2018 року з фототаблицею, під час проведення якого, в ході здійснення обшуку ОСОБА_6 в порядку ч. 3 ст. 208 КПК України, у останнього було виявлено та вилучено наступне майно, а саме в барсетці чоловічій чорного кольору виявлено: металевий ключ, упаковку вафель «Артек», чохол для окулярів, окуляри, мобільний телефон Флай моноблок імей1 НОМЕР_6 , імей2 НОМЕР_7 , мобільний телефон «Nomi» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , викрутку, ніж складний з чорною рукояттю «Ganzo», 2 ікони пластикові, пластикову картку «Альянс», зіп-пакет з виробами із металу білого кольору (хрестик, сережка, кільце), гаманець чорного кольору шкіряний, в якому виявлено грошові кошти різним номіналом (1 купюра номіналом 20 гривень, 2 купюри по 10 гривень, 2 купюри по 1 гривні, 2 купюри по 2 гривні), зв`язку ключів, монети на загальну суму 3 гривні 10 копійок, корм для котів, пластикову картку платіжну ПУМБ Visa НОМЕР_8 , аркуш паперу з цифрами 5586;
- товарним чеком, з якого слідує, що вартість гаманця чоловічого шкіряного становить 450 гривень.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , протоколи слідчих дій, висновки експертівє належними, допустимими та достовірними доказами, а у своїй сукупності достатніми, оскільки співпадають між собою, як в деталях, так і в цілому, щодо обставин вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що показання потерпілого ОСОБА_13 зокрема про те, що обвинувачений ОСОБА_6 та Слива силоміць завели його до зали та посадили в крісло, ОСОБА_6 погрожуючи ножем, почав вимагати банківську картку та пін-код від неї, супроводжуючи вказану вимогу завданням кількох ударів в верхню частину тіла, він віддав банківську картку та сказав від неї пін-код, зазначивши, що на картці знаходиться сума в розмірі 8000 гривень, після цього ОСОБА_6 самостійно вийняв з його правої кишені гаманець, а з лівої два мобільних телефони та навушники, продовжуючи тримати в лівій руці ніж та лом, тим часом ОСОБА_16 зняв з нього сумку та надів на себе, все вилучене майно, а саме: телефон, навушники, гаманець з банківськими картками ОСОБА_6 поклав до себе в сумку, після чого передав лом знайомому ОСОБА_12 ОСОБА_14 , з яким вони разом прийшли на квартиру та наказав стежити за тим, щоб він не втік, після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_16 покинули квартиру перевіряти правильність пін-коду від картки, зауваживши, що якщо код невірний вони повернуться та будуть далі розбиратися з ним, залишившись наодинці в кімнаті з ОСОБА_14 та, скориставшись нагодою, він вибіг з квартири на вулицю, де зустрів перехожого, який вказав, що двоє описаних ним чоловіків, пішли в сторону стадіону «Локомотив», скориставшись пропозицією випадкового перехожого, він здійснив виклик до поліції зі стаціонарного телефону, який знаходився в квартирі останнього, працівники поліції прибули на місце за викликом через 7 хвилин;
які узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_19 , зокрема про те, що до оператора служби «102» надійшов виклик, згідно з яким за адресою: АДРЕСА_4 , у громадянина ОСОБА_13 двоє маловідомих йому чоловіків, погрожуючи ножем, забрали сумку, банківську карту, два мобільних телефони (марки «Хуавей» та «Номі»), гаманець та побили, прибувши за місцем виклику, вони зустріли заявника ОСОБА_13 , який пояснив їм обставини та зазначив, що чоловіки пішли в сторону вул. Жуковського, з метою оперативного опрацювання отриманої інформації від потерпілого, разом з ним, в патрульному автомобілі вони поїхали в сторону вул. Жуковського, де поблизу будинку № 66-Б по вул. Жуковського, потерпілий вказав на раніше описаних ним двох чоловіків, які побачивши автомобіль патрульної поліції, почали тікати в сторону вул. Дніпровської та викидати речі, наздогнавши осіб, на яких вказав потерпілий, останні були затримані, які назвалися прізвищами: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , поряд з ними були знайдені раніше викинуті речі, які в подальшому були впізнані потерпілим, як його особисті речі, а саме: мобільний телефон марки «Хуавей», чоловіча сумка через плече чорного кольору, гаманець чорного кольору, вони здійснили виклик слідчо-оперативної групи, при огляді слідчим у ОСОБА_6 було виявлено в сумці телефон марки «Номі» та розкладний ніж чорного кольору. Зауважив, що будь-яких пояснень затримані не надавали, знаходились в стані алкогольного сп`яніння;
колегія суддів вважає ці докази несуперечливими та конкретними, тобто належними, допустимими та достовірними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), та які у сукупності з іншими доказами, зокрема:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.12.2018 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , відеозапис якого був продемонстрований у судовому засіданні в порядку ст. 359 КПК України, який детально розповів та в динаміці показав, як відбувались події скоєного ОСОБА_6 відносно нього злочину, який мав місце 16.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 ;
- показаннями свідка ОСОБА_18 , зокрема про те, що 16 грудня 2018 року він та раніше невідомий йому чоловік були запрошені працівниками поліції в якості понятих при затриманні ОСОБА_6 , в його присутності у затриманого ОСОБА_6 в кишені було виявлено та вилучене наступне майно: два мобільних телефони (один з них сенсорний, інший кнопковий), банківську картку, дрібні гроші, розкладний ніж та рукописну записку з цифровим кодом, який, як було в подальшому встановлено працівниками поліції, був пін-кодом від банківської картки,
свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

При оцінки доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх ( 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").
Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, зокрема про те, що:
- в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечував правильність кваліфікації його дій та наполягав на власній версії подій, зазначивши, що ніякого відношення до нападу на потерпілого ОСОБА_13 він не має, мобільний телефон та гаманець останнього він підібрав з підлоги кімнати квартири, коли намагався наздогнати особу, яка заволоділа майном потерпілого;
- перевіряючи версію обвинуваченого, суд вважає її такою, що не підтверджується жодними доказами;
- так, з пояснень потерпілого ОСОБА_13 та з продемонстрованого в судовому засіданні за його участю, слідчого експерименту слідує, що обвинувачений ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою із невстановленою особою на прізвисько « ОСОБА_16 », знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , з погрозою застосування фізичного насильства, яке потерпілий сприйняв, як реальну загрозу для життя та здоров`я, подавивши тим самим волю останнього до супротиву, заволоділи його майном, а саме: банківською карткою «ПУМБ VISA», мобільним телефоном «Huawei Y3 2017 CRO-V00», мобільним телефоном «Номі І 5012», гаманцем, навушниками, сумкою;
- в ході огляду місця події, який проводився в квартирі АДРЕСА_2 , був виявлений металевий цвяходер (ломик), застосуванням якого погрожував обвинувачений ОСОБА_6 по відношенню до потерпілого ОСОБА_13 з метою заволодіння майном останнього;
- із показань свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які узгоджуються з відомостями, зазначеними в протоколі затримання ОСОБА_6 від 16.12.2018 року, судом встановлено, що у останнього в ході проведення обшуку було виявлено та вилучено майно, яке належить потерпілому ОСОБА_13 , а саме мобільний телефон «Nomi» imei1: НОМЕР_4 , imei2: НОМЕР_5 , шкіряний гаманець чорного кольору, пластикову картку платіжну ПУМБ Visa НОМЕР_8 , а також аркуш паперу з цифрами 5586 та складний ніж з маркуванням «Ganzo». З огляду на викладене, спростовуються показання ОСОБА_6 стосовного того, що він не має відношення до нападу на потерпілого, а банківська картка потерпілого та записка с кодом знаходилась в руках Івана, оскільки вказані речі були вилучені саме у обвинуваченого;
- під час проведення слідчої дії пред`явлення речей для впізнання, потерпілий ОСОБА_13 впізнав металевий розкладний ніж з написом на рукояті та лезі «Ganzo», чорного кольору, яким йому погрожували при заволодінні його майном 16.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 і, який був вилучений у обвинуваченого ОСОБА_6 в ході його затримання;
- у контексті конкретних фактичних обставин справи судом встановлено, що дії ОСОБА_6 , коли останній, знаходячись в приміщенні квартири, діючи за попередньою змовою із невстановленою особою, тримаючи в руках ніж та металевий лом, з погрозою застосування фізичного насильства, яке потерпілий сприйняв, як реальну загрозу для життя та здоров`я, подавивши тим самим волю останнього до супротиву, заволодів майном останнього, містять ознаки нападу на особу з метою заволодіння чужим майном й утворюють склад злочину, передбачений статтею 187 КК України;
- з огляду на викладене, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в обґрунтування своєї позиції суд розцінює як реалізацію наданого йому права на захист та намагання понести більш м`яке покарання, оскільки доказів на підтвердження його версії подій судом не встановлено, у зв`язку із чим відноситься до них критично та не бере до уваги при ухваленні вироку, такий висновок суду ґрунтується на аналізі досліджених доказів, які як у своїй сукупності, так і кожний окремо підтверджують правильність висновків суду щодо фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, викладених у вироку;
- при цьому у суду немає підстав ставити під сумнів свідчення потерпілого ОСОБА_13 стосовно вчиненого відносно нього розбійного нападу, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з обставинами, встановленими під час дослідження доказів у їх сукупності, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б спростовували його показання і давали підстави вважати, що він обмовляє обвинуваченого, таких доказів не було надано стороною захисту і в подальшому при розгляді кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого про те, що він неодноразово заявляв клопотання у суді про допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які можуть підтвердити його версію подій та спростувати версію обвинувачення щодо вчиненого ним розбійного нападу, однак суд не допитав їх, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 327 КПК України, прибуття в суд свідка забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд неодноразово задовольняв клопотання, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту та вживав передбачених законом заходів для забезпечення явки в судове засідання в якості свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом, так і шляхом неодноразового прийняття рішень про здійснення примусового приводу останніх в судові засідання. Як встановлено з інформації, направленої начальником Олександрівського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, застосованим судом примусовим приводом вказані свідки в судові засідання не доставлені у зв`язку з відсутністю останніх за місцем свого проживання і неможливістю встановлення місця їх знаходження (т. 1 а.п. 221-224; т. 3 а.п. 18-21, 43-45, 69-74, 166-169).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції сприяв стороні захисту у забезпеченні явки зазначених осіб, однак забезпечити участь вищевказаних свідків в судовому засіданні, об`єктивно не можливо.

Таким чином, всі доводи сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу, є необґрунтованими, а дії останнього правильно кваліфіковані судом першої інстанції ч. 2 ст. 187 КК України.

Доводи обвинуваченого про те, що речові докази, які були вилучені у нього, треба не знищувати, а зберігати у матеріалах кримінального провадження, є також необґрунтованими, оскільки зміст цих речових доказів свідчить про те, що вони не мають ніякої цінності і не є документами, а тому рішення суду про долю цих речових доказів, відповідає вимогам п.п. 4, 7 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Не заслуговують також уваги доводи прокурора про те, що суд першої інстанції порушив вимоги, передбачені ч. 1 ст. 59 КК України, так як судом не конкретизовано, яке саме майно обвинуваченого підлягає конфіскації, оскільки ч. 1 ст. 59 КК України, зобов`язує суд зазначити яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються лише у разі, якщо конфіскується частина майна (постанова Верховного Суду № 234/7160/16-к від 28.03.2019 року).

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2020 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді: