Справа № 627/425/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2021смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ кримінальне провадження №0000181 від 04.02.2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовозобов`язаного (в резерві), працюючого заступником військового комісара з територіальної оборони ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , 04.02.2021 року, близько 20:40 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «ГАЗ 31105-801», д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з яким «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції». Так, рухаючись в районі будинку №12 по вул. Московській в с. Олексіївка Богодухівського району Харківської області, зі сторони с. Водяне в напрямку вул. Центральної с. Олексіївка, ОСОБА_7 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка в цей час знаходилась на проїзній частині у вертикальному положенні, обернена спиною до передньої частини автомобіля. В результаті чого пішохід впала на проїзну частину, а ОСОБА_7 виконав маневр розвороту автомобіля, проїхав по вул. Московській в напрямку с. Водяне, знов здійснив розворот автомобіля та почав рухатись зі швидкістю 5 км/год по вул. Московській в напрямку вул. Центральної, наближаючись до лежачого пішохода, якого він об`єктивно міг виявити.

Не переконавшись в безпеці своїх дій, ОСОБА_7 не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд передніми колесами на лежачого пішохода ОСОБА_8 . Після цього ОСОБА_7 зупинив автомобіль та знову відновив рух, допустивши при цьому наїзд на лежачого пішохода задніми колесами автомобіля, чим грубо порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», та вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці. Згідно з висновком комплексної судової експертизи №08-69/21 КСЕ-19/121-21/6277-ІТ від 27.04.2021 причиною смерті ОСОБА_8 стала важка, несумісна з життям сукупна травма шиї та грудей з множинними переломами кісток скелету, повними розривами спинного мозку на рівні шийного та верхнього грудного відділу хребта, забоєм струсом і множинними розривами паренхіми легень, тощо.

Згідно з висновком експерта №СЕ-19/121-21/9063-ІТ від 27.04.2021, у даній дорожній обстановці водій автомобіля марки «ГАЗ 31105-801», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість запобігання наїзду на пішохода для водія автомобіля марки «ГАЗ 31105-801», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «ГАЗ 31105-801», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням наїзду на пішохода, що лежав на проїжджій частині.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_7 виразилося в тому, що він, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 31105-801», д.н.з. НОМЕР_1 , перебував в стані алкогольного сп`яніння та при виникненні небезпеки у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка знаходилась на проїзній частині, у вертикальному положенні, обернена спиною до передньої частини автомобіля, діючи необережно, здійснив наїзд на пішохода. Після чого, не переконавшись в безпеці своїх дій та що це не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд передніми та задніми колесами автомобіля на лежачого пішохода ОСОБА_8 , що призвело до вищевказаних наслідків.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні злочині за ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю. Пояснив, що вночі 04.02.2021 року йшов дощ, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 31105-801», він відчув удар та зупинився щоб подивитися, що трапилося, однак через погану видимість, подивившись по сторонам, підозрілого нічого не помітив та відновив рух автомобіля. Зупинився вже після того, як почув свист перехожого, який йому повідомив про те, що він збив людину, після чого зазначений перехожий викликав поліцію та бригаду швидкої допомоги, які застали обвинуваченого в стані стресу, він був дуже наляканий та приголомшений скоєним. Зазначив, що того вечора вжив спиртні напої через сильну знервованість, яка була викликана новиною про можливе службове відрядження дружини в зону АТО, а так як він неодноразово за службовими обов`язками перебував в аналогічних відрядженнях та мав уявлення про можливі для дружини негативні наслідки, дуже нервував з цього приводу. Свою вину визнав у повному обсязі, неодноразово вибачався перед синами та родичами загиблої, зазначає, що відшкодував матеріальну шкоду потерпілому на заховання його матері, пообіцяв синам загиблої встановити на її могилі надгробний пам`ятник, також відшкодував синам потерпілої моральну шкоду. Зазначив, що через дану дорожньо-транспортну пригоду постійно відчуває почуття провини та моральні страждання, оскільки з його вини загинула людина, зазначив, що кожного дня жалкує про цю трагедію, засуджує себе, щиро кається та готовий нести покарання за скоєне.

Враховуючи пояснення обвинуваченого, повне визнання ним своєї вини, а також те, що він не заперечує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду немає сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого, письмових матеріалів кримінального провадження щодо речових доказів та письмових доказів щодо процесуальних витрат по кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає:

- його щире каяття, яке виразилось у повному визнанні своєї вини, правдивій розповіді про обставини скоєного злочину, критичній оцінці своєї поведінки та усвідомленні негативних наслідків, що настали, осуду своїх дій, висловленні щирого жалю з приводу вчиненого - як перед судом так і перед потерпілими, в тому числі безпосередньо у судовому засіданні, готовності нести покарання, про що він особисто зазначив в судовому засіданні, наявності почуття болю та жалю за скоєне, що очевидно вбачається з поведінки обвинуваченого під час розгляду справи в суді;

- активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало в тому, що обвинувачений добровільно брав участь у всіх слідчих діях, протягом досудового розслідування не змінював своєї позиції, повідомляв повну та достовірну інформацію, отже надавав органам досудового розслідування активну допомогу під час розслідування злочину;

- відшкодування моральної шкоди синам загиблої - потерпілому ОСОБА_5 та його брату ОСОБА_9 та відшкодування витрат на захоронення їх загиблої матері, що не заперечувалось ними в судовому засіданні та підтверджується відповідними письмовими заявами, які посвідчені нотаріально.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 , встановлено, що він не має судимості, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має постійне зареєстроване місце проживання, одружений, має міцні соціальні зв`язки, офіційно працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, в колективі користується повагою та авторитетом, систематично з січня 2015 року по жовтень 2019 року брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, має ряд бойових відзнак від Президента України та Голови Служби безпеки України.

Відповідно до висновку, викладеному у досудовій доповіді, ризик вчиненняОСОБА_7 повторного правопорушення оцінюється як низький, його виправлення без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; у випадку призначення судом покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, орган пробації вважає за доцільне покласти на ОСОБА_7 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України та пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 року №14 при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

На виконання наведених вимог закону щодо призначення покарання, суд, обговорюючи питання про строк та вид покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховує тяжкість вчиненого, а саме той факт, що вчинений ОСОБА_7 злочин відноситься до тяжких злочинів, враховує наслідки у виді смерті особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого, які є виключно позитивними та свідчать, що останній не є особою, небезпечною для суспільства.

Також, суд бере до уваги той факт, що злочин, вчинений ОСОБА_7 , є злочином з необережності, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а саме, що до теперішнього часу останній не допускав протиправної поведінки, вибачився перед потерпілими, відшкодував їм матеріальну та моральну шкоду - отже вжив усіх можливих заходів, направлених на усунення наслідків вчиненого кримінального правопорушення.

Окремої уваги заслуговує думка синів загиблої - потерпілого ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які просили не позбавляти обвинуваченого волі, зазначили, що претензій матеріального та морального характеру до нього не мають.

Вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання, в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого, суд вважає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і з урахуванням принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд погоджується з позицією прокурора про можливість застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання в виді позбавлення волі з випробовуванням при здійснені контролю за поведінкою обвинуваченого у відповідності до ст. 76 КК України, що в даному випадку, суд вважає достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

При вирішенні питання про призначення додаткового покарання, суд враховує ставлення ОСОБА_7 до допущених порушень, його водійський стаж, відсутність відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення на транспорті. Водночас, суд бере до уваги факт вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання, беручи до уваги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, з урахуванням наведеного, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на максимальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, а саме - 3 /три/ роки.

Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ст. 124 КПК України, судові витрати, пов`язані з проведенням судової автотехнічної експертизи технічного стану автотранспортного засобу № СЕ-19/121-21/4311-ІТ від 13.04.2021 року в сумі 3922 грн. 80 коп., та автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-21/9063-ІТ від 27.04.2021 року в сумі 1307 грн. 60 коп., підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Киівського районного суду м.Харкова від 12.02.2021 року по справі №953/1977/21 підлягає скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді /5/ п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк /3/ три роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного за даним вироком основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком /3/ три роки, якщо останній протягом іспитового строку не скоїть новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_7 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Міру запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до вступу вироку в законну силу - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів на проведення:

- експертизи № СЕ-19/121-21/4311-ІТ від 13.04.2021 року в сумі 3922 грн. 80 коп., які зарахувати за наступними реквізитами: код доходів 24060300, п/рахунок UA0020649, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, отримувач платежу ГУК Харків обл /МГТ Харків/24060300;
- експертизи № СЕ-19/121-21/9063-ІТ від 27.04.2021 року в сумі 1307 грн. 60 коп., які зарахувати за наступними реквізитами: код доходів 24060300, п/рахунок UA0020649, код отримувача (ЄДРПОУ) 37874947, отримувач платежу ГУК Харків обл /МГТ Харків/24060300.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2021 року на автомобіль марки ГАЗ 31105-801, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази у справі: автомобіль марки ГАЗ 31105-801, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів при Краснокутському ВП Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області - повернути власнику ОСОБА_10 ; господарську сумку, чотири фрагменти пластику, ліхтарик, речі та обув від трупа ОСОБА_8 повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Краснокутський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1