Справа № 308/7867/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , представника органу пробації ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000462 від 30 березня 2021 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, проживаючого у цивільному шлюбі, на утриманні троє дітей /зі слів/, у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

29 березня 2021 року біля 21 год. 00 хв. на відкритій ділянці загального користування, між будинком АДРЕСА_2 ОСОБА_5 на ґрунті тривалих неприязних відносин по причині ревнощів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, вистежив потерпілу ОСОБА_4 , яка стояла на вказаній місцевості біля будинку АДРЕСА_2 , рукою дістав з карману своєї куртки предмет, характерний для ножа з чорним руків`ям, який носив біля себе, і наніс ним удар в область лівої частини грудної клітки потерпілої ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що наносить удар в життєво важливий орган, внаслідок чого спричинив потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження, яку каретою швидкої медичної допомоги було доставлено в ЦМКЛ м. Ужгород з попереднім діагнозом: проникаюча рана в область восьмого міжребер`я.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 133 від 11.05.2021 року у ОСОБА_4 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: проникаючого колотого - різаного поранення черевної порожнини на рівні 8-го міжребер`я зліва з пошкодженням м`яких тканин, дотиковим пораненням лівої долі печінки та наскрізними пораненнями передньої стінки шлунку. Дані тілесні ушкодження виникли від дії колюче-ріжучого предмета, типу клинка ножа, по механізму проколювання та розрізання, незадовго до госпіталізації.

Вищевказані тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3 /к/ «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У момент спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні передньою поверхнею тіла повернутою до особи, яка спричинила тілесне ушкодження.

Отже, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст.121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.
Пояснив, що перебував на заробітках за кордоном. В лютому 2021 року йому зателефонував син та повідомив, що його дружина ОСОБА_4 не ночує вдома. Отримавши зазначену інформацію, ОСОБА_5 в лютому березні 2021 повернувся на Україну із за кордону. Так як обвинуваченому стало відомо, що його дружина ОСОБА_4 зраджує йому з його братом, між ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_4 виникла сварка, в результаті якої остання пішла до подруги. Обвинувачений телефонував ОСОБА_4 , казав щоб поверталася додому на таксі, чекав її більше 30-ти хвилин. На випадок суперечки з братом у обвинуваченого для цілей самооборони був при собі ніж.
З ОСОБА_4 обвинувачений зустрівся на подвір`ї будинку по АДРЕСА_2 біля «П`яного базару», вони почали сваритись, на емоціях наніс удар в ліву сторону грудної клітки; коли зрозумів, що накоїв, викликав швидку медичну допомогу та дочекався поліції. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, засуджує свою поведінку, просить надати шанс виправитися.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати його винуватим та призначити покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Тож, беручи до уваги, що прокурор та захисник також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризує особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро каявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, засудив свою протиправну поведінку.

На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів вчинення злочину в справі, тому що саме обвинувачений просив суд не дослідувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільну небезпечність.

Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який раніше не був засудженим, зі слів має на утриманні 3-є дітей, перебуває в громадянському шлюбі з ОСОБА_4 , має місце проживання, характеризується позитивно, в психоневрологічному диспансерному відділенні КНП «УМП» Ужгородської міської ради, під наглядом КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» Закарпатської обласної ради не перебуває, за останні 5 років з психіатричною допомогою не звертався.

Судом досліджено досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_5 від 15.07.2021 року, складену інспектором Ужгородського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, згідно з якою орган пробації дійшов висновку, що з урахуванням інформації, що характеризує обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, ОСОБА_5 має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а тому його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства.
В судовому засіданні представник Ужгородського МРВ філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_5 має позитивні характеристики, проте ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та рівень небезпеки особи для суспільства визначається автоматизованою системою з штучним інтелектом «Касандра».
В розумінні статей 314, 314-1 КПК України досудова доповідь представника персоналу органу пробації складається з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує засудженого, а також прийняття судового рішення про розмір покарання та має виключно рекомендаційний характер, яку суд може врахувати або не врахувати, виходячи із своїх дискреційних повноважень, а тому суд оцінює зазначену доповідь, яка має інформаційний характер, поряд із сукупністю інших обставин.
Суд зазначає, що каральна функція покарання не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним кримінальному правопорушенню, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така співмірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищевикладене, обставини вчинення злочину, позицію потерпілої, висловлену неї в судових дебатах, вбачаючи готовність обвинуваченого до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві, суд дійшов висновку та твердого переконання про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та реального відбування покарання у виді позбавлення волі.
Таке покарання, призначене ОСОБА_5 , на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення відповідно до ст. 50 КК України мети покарання. Підстави застосування ст. 69, 69-1 КК України при призначенні покарання відсутні.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Вирішення питання щодо обраного запобіжного заходу.

В рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_5 застосовувався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а саме: з 30.03.2021, тобто з моменту затримання, і до 20.07.2021, у зв`язку з чим, на думку суду, слід зарахувати в якості відбутого ОСОБА_5 за цим вироком покарання, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 30.03.2021 і до 20.07.2021, виходячи з положень ст. 72 КК України, що 1 (одному) дню попереднього ув`язнення відповідає 1 (один) день позбавлення волі.

Враховуючи, що судом визначено покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу необхідно змінити з тримання під вартою на нічний домашній арешт, заборонивши останньому залишати місце свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази

Питання щодо речових доказів по справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 07.04.2021 /справа 308/3924/21, 1-кс/308/1432/20/- скасувати.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 377, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбуття покарання зарахувати строк тримання ОСОБА_5 під час кримінального провадження та судового розгляду в державній установі «Закарпатська установа виконання покарання №9» із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі у період з 30.03.2021 року і до 20.07.2021 року.

Згідно із ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки.

На підставі п.1,2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Покласти нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, на орган з питань пробації за місцем його проживання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою змінити на нічний домашній арешт, заборонивши останньому залишати місце свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти в залі суду.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 07.04.2021 /справа 308/3924/21, 1-кс/308/1432/20/- скасувати.

Речові докази по справі, а саме:
два мобільні телефони: марки «Samsung» чорного кольору та марки «Nokia» чорного кольору, які упаковані у спеціальний пакет «НПУ ГСУ» №4374609 повернути ОСОБА_5 ;
- куртку, виготовлену з плащової тканини, синього кольору, з капюшоном та чотирма карманами (біля нижнього карману зліва мається отвір розміром 1,5 см); футболку малинового кольору з написом I LONDON та символом у вигляді серця (з лівого боку футболки мається пляма бурого кольору з отвором 1,5 см); предмет, зовні схожий на ніж, ручка якого виготовлена з пластмаси чорного кольору, до краю рукоятки прив`язаний шнурок чорного кольору, на лезі на кінці маються засохлі сліди речовини бурого кольору, що упакований у паперовий пакет з пояснювальним написом, - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченим, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1