Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5199/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю
секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000012 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2020 року, яким засуджено

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- за ч. 1 ст. 309 КК України на 6 (шість) місяців арешту.

Ухвалено, з набранням вироком законної сили, з метою його виконання ОСОБА_8 затримати та взяти під варту. Строк покарання ОСОБА_8 у виді арешту обчислювати з моменту його затримання та взяття під варту.

Речові докази, після набрання вироком суду законної сили, а саме:

- наркотичний засіб «метадон», масою 0,1316 грам, який передано на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Житомирській області - ухвалено знищити.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 1307,60 грн. процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні Житомирським НДЕКЦ МВС України судової експертизи матеріалів, речовин та виробів.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_8 в невстановлений слідством час у невстановленому місці, невстановленим слідством способом незаконно придбав наркотичний засіб метадон, який незаконно зберігав при собі 08.07.2020 р.

Цього ж дня, з 12 год. 35 хв. по 13 год. 00 хв., працівниками поліції, неподалік будинку №15 по вулиці Дружби в м. Бердичеві, під час проведення огляду ОСОБА_8 , було виявлено та вилучено два згортки з фольги, в середині яких знаходилась кристалічна речовина білого кольору. Дана речовина містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, а саме - метадон загальною масою 0,1316 грам, який ОСОБА_8 добровільно дістав з правої кишені та видав працівникам поліції.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 скоїв кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного йому покарання.

Просить вирок суду щодо нього скасувати та призначити йому за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, із звільненням від відбування покарання з випробуванням на строк 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 п. 1, 2 ст. 76 КК України.

Вважає, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що він звернувся до лікарні з приводу лікування наркотичної залежності, що підтверджується довідкою з Бердичівської міської лікарні від 28 січня 2021 року. З аналогічними зверненням він звертався до Житомирської наркологічної лікарні ще до початку розгляду судом кримінального провадження, однак йому було відмовлено в стаціонарному лікування у зв`язку із відсутністю місць.

ОСОБА_8 на розгляд його апеляційної скарги не з`явився, прибув в судове засідання після виходу колегії суддів з нарадчої кімнати та проголошення судового рішення, хоча був належним чином, завчасно, повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 87), клопотання про відкладення судового розгляду не заявляв, а тому колегія суддів вважала за можливе слухати справу у його відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

На переконання колегії суддів, покарання ОСОБА_8 призначено з дотримання положень ст. 65 КК України.

При призначенні покарання ОСОБА_8 у виді арешту, яке не є найбільш суворим покаранням за санкцією статті, судом було враховано, обставину, що пом`якшує його покарання щире каяття, обставину, що обтяжує його покарання рецидив злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, незначний розмір наркотичного засобу. Підстав для застосування ст. 75, 69 КК України суд першої інстанції не знайшов обґрунтувавши свій висновок.

Враховуючи, дані про особу ОСОБА_9 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, звідки звільнився умовно-достроково лише 18 лютого 2019 року та вчинив новий умисний злочин протягом невеликого проміжку часу після звільнення, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо призначеного йому покарання, яке на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Не дає підстав для призначення йому більш м`якого покарання, в тому числі застосування положень ст. 69, 75 КК України і та обставина, що він після ухвалення щодо нього вироку звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії.

Ця обставина на переконання апеляційного суду не дає підстав і для звільнення його від відповідальності у відповідності до ч. 4 ст. 309 КПК України, з таких підстав.

Відповідно до роз`яснень постанови пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, має здійснюватися за правилами, передбаченими статтями 7, 71, 72 КПК України, якщо винна особа, добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії.

Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

За змістом норм, передбачених частиною 4 статті 307 та частиною 4 статті 309 КК, особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 та сторона захисту до закінчення розгляду справи судом першої інстанції відносно нього, відповідного клопотання не заявляли.

Даних про те, що ОСОБА_9 добровільно звертався до лікувального закладу щодо лікування від наркоманії суду першої інстанції не надавали.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, надана обвинуваченим ОСОБА_9 довідка від 28.01.21 року про його звернення до Бердичівської міської лікарні 26.01.21 р. щодо лікування від наркотичної залежності, та про початок ним лікування 28.01.2021 р., після того як суд ухвалив вирок та призначив йому покарання у виді арешту не є добровільним зверненням до лікувального закладу, а свідчить лише про його мету ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29 грудня 2020 року щодо нього - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: