ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5788/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1267/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2021 року, якою у відношенні
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітніх дітей НОМЕР_1 , 2006, 2008, 2021, 2015 років народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,
продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2021 року продовжено застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2021 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню передбаченим законом ризикам перешкоджання здійсненню судового розгляду.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду першої переглянути та обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що строк на який було продовжено йому запобіжний захід перевищує 60 днів.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу, не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги у відсутність його захисника адвоката ОСОБА_7 .

Належним чином повідомлена захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, надавши клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 .

Від прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає часткову задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_6 злочину, який відноситься до категорії умисних тяжких злочинів проти власності, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду.
Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що не виключається можливість незаконного впливу на потерпілого, оскільки обвинуваченому може бути відома адреса його проживання, у зв`язку з чим, він може здійснювати на нього певний вплив з метою зміни ним показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції прокурором була надана інформація про те, що потерпілий ОСОБА_9 зазнав нападу в під`їзді, де він проживає.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення в тому числі умисних корисливих злочинів проти власності, раніше неодноразово звільнявся від відбування покарання як умовно-достроково так і по відбуттю покарання, а маючи не зняту та не погашену судимість, вчинив новий умисний корисливий тяжкий злочин через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на те, що він заробляє на життя шляхом вчинення корисливих злочинів, та у свою чергу, в сукупності свідчить про наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших аналогічних корисливих злочинів.
Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлювало продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання апеляційному суду під вартою не надано.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Разом з тим, судом першої інстанції при продовженні строку обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вірно було встановлено строк дії ухвали.

Так, до закінчення строку дії попередньої ухвали від 9 квітня 2021 року суд першої інстанції постановив нову ухвалу від 2 червня 2021 року, якою продовжив застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2021 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Проте, суд першої інстанції встановив строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 до 17 серпня 2021 року, що перевищує два місяці з моменту постановлення такої ухвали.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції зміні в частині строку застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 2 червня 2021 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 17 серпня 2021 року включно, змінити та вважати строк застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовженим до 31 липня 2021 року включно.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
Дата документу Справа № 336/5788/20