ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6423/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1038/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2018 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Таранівка Зміївського району Харківської області, громадянку України, із середньою освітою, не працюючу, незаміжню, мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судиму:
- 02.11.2011 року вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнена 09.03.2016 року по відбуттю строку покарання;
- 03.08.2016 року Зміївського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
було засуджено за за ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384, ст. 70, ст. 71 КК України, до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від в 05.09.2019 року вирок залишено без змін.
Вирок набрав законної сили 05.09.2019 року.
Початок строку відбування покарання 29.11.2018 року.
Кінець строку відбування покарання 29.05.2021 року.

Засуджена ОСОБА_7 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харковаз клопотанням про її умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2018 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.10.2020 року відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання засудженої ОСОБА_7 .

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима, в тому числі й за вчинення тяжких та особливо тяжких умисних злочинів проти власності, останній раз засуджена за вчинення злочинів за ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України, які відносяться до кримінальних правопорушень проти правосуддя та які було вчинено в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, засуджена має одне стягнення, заохочень не отримувала, в установі характеризується посередньо, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що засуджена ОСОБА_7 не довела свого виправлення, а тому немає підстав для застосування до неї вимог ст. 81 КК України.

Не погодившись з рішенням районного суду засуджена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 29.10.2020 року та застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу засуджений вказує на те, що за весь час відбування покарання своєю поведінкою довела свої виправлення, вона мала лише одне стягнення, яке було отримано нею внаслідок неправомірної поведінки працівника установи виконання покарань, який в подальшому був звільнений; це стягнення погашене в установленому законом порядку; з моменту перебування під вартою вона працювала на швейному виробництві; виконувала усі покладені на неї обов`язки.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та відомості особової справи засудженої, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженої, за час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» засуджена ОСОБА_7 характеризується посередньо, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку порушувала один раз, має одне стягнення у виді оголошення догани. Адміністрацією установи не заохочувалась. Залучається до суспільно-корисної праці по благоустрою установи. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. За час відбування покарання на профілактичних обліках не перебувала. Тримається в приміщенні з невеликою чисельністю засуджених, в середовищі яких конфліктів не має. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи тактовна не завжди, виконує їх законні вимоги. Санітарно-гігієнічних правил дотримується.

Із відомостей довідки про заохочення та стягнення від 19.10.2020 року вбачається, що засуджена ОСОБА_7 заохочень не має. Рішенням дисциплінарної комісії від 19.05.2020 року до засудженої ОСОБА_7 застосовано стягнення у виді догани, за нетактовну поведінку до персоналу установи.
Вказані дані ніким не оспорюються.
Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_7 раніше звільнялася за попередніми вироком від відбування покарання з випробуванням, але вчинила нові умисні кримінальні правопорушення, які згідно класифікації за ст.12 КК України є нетяжким злочинами, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.
Крім того, за час відбування покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2018 року ОСОБА_7 допускала порушення режиму тримання, за що мала одне стягнення, яке станом на час апеляційного розгляду хоча і погашено, але свідчать про негативну поведінку засудженої та її небажання стати на шлях виправлення і перевиховання. Починаючи з 29.11.2018 року засуджена не має жодного заохочення. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом тактовна не завжди.
Апеляційні доводи засудженої про те, що за останнім місцем відбуття покарання засуджена має позитивну характеристику, до праці ставиться сумлінно та приймає участь у неоплатних роботах з благоустрою території установи, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо недоцільності умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , враховуючи те, що вона раніше неодноразово засуджувалася та звільнялася від відбування призначеного покарання з випробуванням, але знову вчинила умисні нетяжкі злочини, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку засудженої та небажання ставати на шлях виправлення. За час відбування покарання має нестабільну поведінку, у зв`язку з чим звільнення ОСОБА_7 , на підставі ст. 81 КК України, від відбування покарання не буде ефективним.
Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженої ОСОБА_7 від відбування покарання, на період звернення з відповідним клопотанням.
Більш того, 28.05.2021 року засуджена ОСОБА_7 вже звільнена з-під варти у зв`язку із закінченням строку покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 29.11.2018 року, а тому фактично відсутній предмет апеляційного розгляду.
За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні клопотання засудженої, внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення нею нових злочинів, та відсутності беззаперечних та переконливих підстав, на підставі яких можна зробити висновок про виправлення засудженої.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 29 жовтня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді