ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_1
Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
При секретарі ОСОБА_4 .
За участю сторін судового провадження:
Прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000234 від 11.06.2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2021року, -

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканць АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, непрацюючий, раніше не судимий, є особою з інвалідністю ІІІ групи, визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КК України і за його вчинення призначено покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробовуванням, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6

ЄУНСС №715/2127/19 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9
КП №11-кп/822/192/21 Суддя - доповідач: ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 122 КК України
15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди.
Згідно вироку районного суду, 10 червня 2019 року приблизно о17-00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу господарства ОСОБА_6 , що розташоване в АДРЕСА_2 , в ході суперечки на ґрунті раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_6 , умисно, протиправно, переслідуючи мету спричинення тілесних ушкоджень, наніс декілька ударів кулаками рук в голову та обличчя потерпілого ОСОБА_6 , внаслідок чого спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи зліва, яке згідно висновку експерта №817 мд від 30.08.2019 р. відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що призвело до тривалого розладу здоров`я.
На вказаний вирок суду І інстанції захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок районного суду щодо його підзахисного та повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду 1 інстанції в іншому складі суду.
Апелянт вважає, що даний вирок районного суду є незаконним, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильністю застосування закону про кримінальну відповідальність, а також через істотність порушення вимог кримінально-процесуального закону.
Зокрема, зазначав, що неповнота судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні полягала у тому, що в основу обвинувального вироку судом були покладенні неперевірені показання потерпілого ОСОБА_6 та висновок судово-медичного експерта, в якому містяться відомості, які ставлять під сумнів причетність обвинуваченого ОСОБА_8 до заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 . При цьому вказував, що судом не було усунено сумнівів та не перевірено те, що потерпілий ОСОБА_6 звернувся за стаціонарним лікуванням на восьмий день з моменту події і що ні слідством, ні прокурором не було доведено те, що в період з 10 по 18 червня 2019 року потерпілий міг отримати виявлені у нього тілесні ушкодження при інших обставинах, до яких ОСОБА_8 немає жодного відношення.
Звертав увагу і на те, що у висновку судово-медичної експертизи № 817 не міститься фактичних даних, які б вказували на достовірні результати проведеного експертного дослідження в частині встановлення давності заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , оскільки в дослідницькій частині вказаного висновку немає відомостей на підставі яких саме даних та наукових методик експерт зробив такий висновок.
Вказував і на те, що стороною обвинувачення не було перевірено версію сторони захисту та показання обвинуваченого щодо наявності конфлікту у потерпілого ОСОБА_6 з іншими особами після подій із ОСОБА_8 (10.06.2019 року на заправці «Амік», очевидець- ОСОБА_10 ).
Посилався і на те, що невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження полягала у тому, що суд першої інстанції безпідставно відкинув показання обвинуваченого ОСОБА_8 , наданих ним, як на досудовому слідстві, так і у районному суді щодо невизнання ним вини в частині фактичних обставин, викладених у фабулі обвинувачення щодо причин конфлікту з потерпілим, які підтверджувала і дружина ОСОБА_11 .
Апелянт вважає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.411 КПК України не навів доводів і аргументів, чому в основу обвинувального вироку були покладені показання потерпілого ОСОБА_6 і свідків, які є родичами останнього та безпідставно відкинуті показання обвинуваченого ОСОБА_8 і його дружини - ОСОБА_11 .
Звертав увагу і на те, що у висновку судово-медичної експертизи № 817 були викладенні тільки дані первинних медичних документів, а дослідження щодо локалізації, механізму, давності тілесних ушкоджень відсутнє.
Зазначав і про те, що суд в порушення вимог ст. 413 КПК України проігнорував норми інституту необхідної оборони, які закріпленні в ст. 36 КК України, оскільки вважає, що заподіяна ОСОБА_6 фізична шкода мала місце внаслідок дій ОСОБА_8 , які вчинялись з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів як самого ОСОБА_8 , так і його дружини ОСОБА_11 .
Також апелянт вказував і на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону в даному провадженні - це порушення конституційних засад, встановлених в ухвалі апеляційного суду від 28 січня 2020 року, а саме, мови кримінального провадження (ст. 29 КПК України) та забезпечення права на захист (ст.20 КПК України) щодо підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування.
При цьому зазначав, що вказані порушення не були усунуті судом першої інстанції і що обвинувачений ОСОБА_8 був позбавлений права отримувати копії процесуальних документів рідною румунською мовою. Зокрема, зазначав, що в порушення вимог ч.4 ст. 29 КПК України, копія оскаржуваного вироку, яка була вручена обвинуваченому, викладена українською мовою, якою він вільно не володію і це було констатовано судом апеляційної інстанції в ухвалі від 28 січня 2020 року.
Обвинувачений ОСОБА_8 та діючий в його інтересах захисник ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду апеляційної інстанції, не з`явилися.
Разом з цим, до початку судового розгляду вищезгаданого кримінального провадження, від захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , надійшло клопотання-повідомлення, в якому ним було сповіщено про те, що на призначену дату та час розгляду справи у судове засідання суду апеляційної інстанції він з`явитися не зможе, у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні.
Поряд з цим, керуючись ст. 324 КПК України, захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просив провести апеляційний розгляд даного кримінального провадження, без його участі та без участі обвинуваченого.

Згідно вимог кримінально-процесуального законодавства, участь захисника та обвинуваченого по даній справі не є обов`язковою.

У відповідності до ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та якщо їх участь не є обов`язковою.
Враховуючи наведене та вимоги ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд даного провадження у відсутності останніх.
Заслухавши доповідь судді, позиції учасників апеляційного провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, із апеляційних вимог захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 слідує, що сторона захисту у поданій апеляційній скарзі просила скасувати вирок районного суду щодо його підзахисного та повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду 1 інстанції в іншому складі суду.
Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в зазначеному кримінальному провадженні на думку захисту стало грубе порушення права на захист підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування, встановлених в ухвалі апеляційного суду від 28 січня 2020 року, а саме, порушення конституційних засад, зокрема, мови кримінального провадження (ст. 29 КПК України), оскільки ОСОБА_8 не володіє державною мовою та забезпечення права на захист (ст.20 КПК України).
Так, у відповідності до вимог ч.1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Однак, як вбачається із наданих матеріалів провадження, що вироком Глибоцького районного суду від 03.12.2019 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України і що останньому було призначено відповідне покарання. Вказане рішення оскаржувалось в апеляційній інстанції і по ньому були винесені відповідні рішення.
Згодом за підсудністю вищезгадане кримінальне провадження було направлено до Герцаївського районного суду Чернівецької області для розгляду, після якого було винесено рішення, яке в даний час оскаржується.
Як слідує із наданих матеріалів кримінального провадження, що на час розгляду справи у Герцаївському районному суді у судових засіданнях був присутній захисник ОСОБА_7 , діючий в інтересах ОСОБА_8 та залучено перекладача ОСОБА_12 .
Згідно ч.4 ст. 29 КПК України, судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надаються сторонам кримінального провадження або особі, стосовно якої вирішено питання щодо застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у перекладі на їхню рідну або іншу мову, якою вони володіють.
Відтак, після закінчення судового розгляду справи, обвинуваченому у відповідності до вимог закону було направлено судове рішення, винесене по суті (вирок), в перекладі на мову, якою володіє останній і яке засвідчене підписом перекладача (т.2 а.п. 123-125 вирок, а.п.126 - розписка).
Відповідно до ч.4 ст. 29 КПК України переклад інших процесуальних документів кримінального провадження та надання їх копій здійснюється лише за клопотанням сторін.
Будь- яких клопотань обвинуваченого щодо перекладу та видачі йому інших процесуальних документів в матеріалах справи немає.
При цьому колегія суддів звертає увагу і на те, що 07 квітня 2020 року Чернівецьким апеляційним судом було винесено рішення, яким апеляційну скаргу прокурора було задоволено, а ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області про повернення обвинувального акту останньому скасовано і провадження було направлено на новий судовий розгляд.
Вказане рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили.
Із даного рішення вбачається, що під час розгляду справи апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_8 народився і проживає в Україні, є громадянином України, має середню-спеціальну освіту, яку отримав в Україні. Під час проведення досудового слідства ОСОБА_8 не потребував перекладача, вільно спілкувався та розумів всі обставини. Крім цього, під час досудового розслідування ОСОБА_8 не зазначав про те, що він не володіє державною мовою і що йому потрібен перекладач та захисник, а також не заявляв клопотань про переклад йому процесуальних документів.

Разом з цим, Герцаївський районний суд Чернівецької області при новому судовому розгляді даного кримінального провадження і при врахуванні вказаних обставин, зазначених судом апеляційної інстанції, все таки забезпечив участь перекладача та захисника у справі щодо ОСОБА_8 ..

Посилання апелянта на те, що вищезгадані порушення не були усунуті судом першої інстанції і що обвинувачений ОСОБА_8 був позбавлений права отримувати копії процесуальних документів рідною румунською мовою, то вони є голослівними і спростовуються вищенаведеним.
Отже, судова колегія вважає, що зазначені доводи, якими сторона захисту мотивує свої апеляційні вимоги є неспроможними та не ставлять під сумнів обґрунтованості висновків районного суду, викладених у вироку, який є на думку колегії суддів законним.

Підстав для призначення нового судового розгляду із врахуванням вимог апелянта, колегією суддів під час розгляду справи не було встановлено.

Будь-яких інших причин для повернення справи на новий судовий розгляд, стороною захисту наведено не було.

Відтак, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, які б давали підстави для скасування вироку згідно ст.415 КПК України, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Герцаївського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.1 ст.122 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3