Справа № 715/644/21
Провадження № 1-кп/715/46/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.04.2021 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_3
обвинувачений ОСОБА_4
захисник ОСОБА_5
потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представник потерпілих ОСОБА_8
В С Т А Н О В И В :
19.12.2020 року приблизно о 17 годині 20 хвилин водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Головній в с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області у темну пору доби, зі сторони м. Чернівці в напрямку смт. Глибока Чернівецької області на швидкості, яка є не більшою за 111.53 км/год та не меншою за 94.38 км/год, що перевищує допустиму 50 км/год в межах населеного пункту.
Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який розташований неподалік від готелю «Ріволі», а саме на км 510+619 автодороги М-19 Доманове (на м. Брест) - Ковель - Чернівці - Тереблече (на м. Бухарест) в межах населеного пункту с. Коровія Глибоцького району Чернівецької області та позначений інформаційно-вказівними знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 «Зебра червоно-білого кольору», водій ОСОБА_4 проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезпеку для руху, а саме пішохода ОСОБА_10 , який переходив проїзну частину дороги по пішохідному переходу в темпі спокійної ходи, з ліва направо відносно напрямку руху автомобіля, не надав перевагу у русі пішоходу та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на останнього.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено смерть, яка у відповідності до висновку СМЕ № 978 наступила внаслідок отримання при житті політравми, багаточисельних зламів кісток скелету з ушкодженням внутрішніх органів.
Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 12.4, які безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з наслідками, а також п.п. 1.5, 2.3 (б) та 18.1, які лише сприяли порушенню вищевказаних правил, «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету міністрів України за №1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:
- п. 1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
- п. 18.1. водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;
- п. 12.4. у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав та пояснив, що 19.12.2020 року він рухався на автомобілі «Volkswagen Passat» в с. Коровія по вул. Головній Чернівецького району Чернівецької області. Швидкість була в районі 100 км/год. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, швидкість не зменшив, не помітив пішохода, ОСОБА_10 , який переходив дорогу з ліва на право, у результаті чого допустив наїзд на останнього. При цьому вказував на те, що він помітив його занадто пізно, він був одягнутий в темний одяг, пішохідний перехід не освітлювався, хоча був позначений відповідною розміткою та знаком, а йому назустріч, знизу, виїхав автомобіль. При цьому вказував на те, що він гальмував, однак, уникнути зіткнення йому не вдалося. Також просив вибачення у потерпілих вказував на те, що у вчиненому щиро кається і просив суд суворо не карати.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснили, що вони не були свідками самої ДТП, прибули на місце після її настання. При цьому посилалися на те, що обвинувачений просив у них вибачення, відшкодував завдану ним моральну шкоду. Просили цивільний позов залишити без розгляду, так як вони примирилися із обвинуваченим, а витрати на поховання будуть відшкодовані страховою компанією. Крім того, просили суд звільнити обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням.
За згодою учасників судового процесу, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорювались. Обвинувачений правильно розуміє фактичні обставини справи, що підтверджується його показаннями, сумнівів у добровільності та істинності його позиції немає, а тому суд, згідно вимог ч. 2 ст.349 КПК України, обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого, потерпілих та оголошенням письмових доказів, наданих прокурором, щодо речових доказів, судових витрат та характеризуючих матеріалів щодо обвинуваченого.
Суд вважає доведеним, що викладене в обвинуваченні діяння мало місце і містить склад злочину. Встановлено, що в діях обвинуваченого ОСОБА_4 є склад злочину передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає: повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті злочину, відшкодування завданої ним моральної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
Також встановлено, що обвинувачений під час ДТП у стані сп`яніння не перебував, що підтверджується висновком судово медичної токсикологічної експертизи № 1834 (т. 1 а.с. 112) та висновком № 1145 від 19.12.2020 року (т. 1 а.с. 108) щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з кваліфікації злочинів (ст. 12 КК України), а також особливості конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного із співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
У відповідності до ст. 65 КК України, призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості скоєного злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого, зокрема, що ним вчинено необережний тяжкий злочин, всі обставини справи, в тому числі, що обвинувачений значно перевищив допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги, а потерпілий рухався по проїжджій частині дороги на пішохідному переході в темну пору доби, в темному одязі без світлоповертальних елементів, особу винного, зокрема, що він вперше притягується до кримінальної відповідності, до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його молодий вік, позитивну характеристику по місцю проживання та роботи, повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, його майновий стан, відсутність претензій з боку потерпілих.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і вважає необхідним призначити йому міру покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням і призначенням іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Згідно до п.п.20,21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
На думку суду, обвинуваченому ОСОБА_4 доцільно призначати додаткову міру покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобами виходячи із обставин вчинення злочину, а також виходячи із того, що в наслідок його дій, хоча і необережних, настала смерть людини.
Враховуючи те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненому повністю доведена в судовому засіданні, а по справі є судові витрати, суд дійшов висновку стягнути їх з обвинуваченого.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без розгляду.
У відповідності до вимог ч. 11 ст. 182 КПК України повернути заставодавцю ОСОБА_11 внесену нею заставу за обвинуваченого, виходячи із того, що в період дії запобіжного заходу обвинувачений ОСОБА_4 не порушив покладені на нього обов`язки ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2020 року та 11.02.2021 року.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 371, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому міру покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьохрічного іспитового строку не вчинить нового злочину та на підставі ст. 76 КК України зобов`язати його: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Після набрання вироком законної сили внесену заставу ОСОБА_12 за обвинуваченого ОСОБА_4 в сумі 113 500 гривень, згідно квитанції № 53503523 від 28 грудня 2020 року на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2020 року - повернути ОСОБА_12 .
Речовий доказ(т. 1 а.с. 59-61): політиленовий пакет світло рожевого кольору, що упакований у сейфпакет № 3498276, що знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів у відділенні № 5 (смт. Глибока) СВ ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області знищити.
Речовий доказ (т.1 а.с. 64-65) автомобіль марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на зберіганні на спеціальному майданчику зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП в Чернівецькій області, повернути власнику чи іншій уповноваженій особі.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2020 року на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.12.2020 року на транспортний засіб марки «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 .
Скасувати арешт на автомобіль марки «OPEL MOVANO», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.12.2020 року.
Речові докази (т.1 а.с. 128-129): куртка балонова чорного кольору, штани спортивні із вставками білого кольору по бічній поверхні, сорочку синього кольору, кофту (гольф) чорного кольору, футболку бавовняну білого кольору та черевик чорного кольору (права півпара), що перебуває на зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 , залишити їй.
Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 6 211 (шість тисяч двісті одинадцять) гривень 10 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 залишити без розгляду.
На вирок суду може бути подано апеляцію до Чернівецького апеляційного суд через Глибоцький районний суд Чернівецької області на протязі 30-ти діб з дня його проголошення всіма учасниками процесу.
Суддя: