УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000474 від 13.07.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000474 від 13.07.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в якому прокурор просить: накласти арешт на напівпричеп «SCHMITZ SKO 24», н.з. НОМЕР_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , з тягачем «RENAULT Premium 420 22GVA1», н.з. НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , які належить ОСОБА_3 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,помістивши їх на територію майданчика тимчасового затримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 .

Клопотання мотивоване тим, що 13.07.2021 року близько 02 год. 50 хв. водій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 керуючи тягачем «VOLVO», н.з. НОМЕР_5 у складі напівпричепа «SCHMITZ», НОМЕР_6 , рухаючись по об`їзній автодорозі м. Бориспіль (ПСО м. Києва) в напрямку м. Харків не дотримавшись безпечної дистанції допустив зіткнення з попереду стоячим напівпричепом «KOGEL SN24», н.з. НОМЕР_7 з тягачем «RENAULT MAGNUM 480», н.з. НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в подальшому допустив зіткнення з попереду стоячим в заторі напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», н.з. НОМЕР_1 з тягачем «RENAULT Premium 420 22GVA1», н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В результаті ДТП водій тягача ОСОБА_6 загинув на місці події.

13.07.2021 напівпричеп марки «SCHMITZ SKO 24», н.з. НОМЕР_1 з тягачем «RENAULT Premium 420 22GVA1», н.з. НОМЕР_3 , був оглянутий та вилучений, після чого доставлений та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 напівпричеп «SCHMITZ SKO 24», н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 сідловий тягач «RENAULT Premium 420 22GVA1», н.з. НОМЕР_3 також належить ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
13.07.2021 напівпричеп «SCHMITZ SKO 24», н.з. НОМЕР_1 з тягачем «RENAULT Premium 420 22GVA1», н.з. НОМЕР_3 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки він є об`єктом, який зберіг на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин що встановлюються під час досудового розслідування, які є необхідними для проведення експертних досліджень, має суттєве значення для встановлення істини у даному провадженні, швидкого, повного та неупередженого розслідування, встановлення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з наведеним, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів.

В судовому у засіданні представник власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_4 заперечувала щодо задоволення клопотання зазначивши, що вказаний автомобіль є єдиним джерелом доходу сімї, оскільки ОСОБА_3 є ФОПом, видами економічної діяльності якої є вантажні перевезення та роздрібна торгівля, чоловік ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи і перебуває на її утриманні. Крі того наголосила, що під час ДТП вказаний транспортний засіб перебував у зупиненому стані та не був учасником дорожнього руху, а тому відсутні підстави для накладення арешту на вказаний в клопотанні транспортний засіб, з урахуванням також тих обставин, що він не відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України.

Власник майна ОСОБА_3 підтримала позицію адвоката та заперечувала проти задоволення клопотання.

Прокурор судове не з`явилася, однак як вбачається з прохальної частини клопотання, просила проводити його розгляд за її відсутності та зазначила, що вказане клопотання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшла до наступних висновків.

Згідно зі статтями 131, 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України, визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як вбачається з матеріалів клопотання, прокурор ОСОБА_5 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, вказує, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст. ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Разом з тим, постанова слідчого ОСОБА_9 від 13.07.2021 про визнання речовим доказом в частині напівпричепу «SCHMITZ SKO 24», н.з. НОМЕР_1 з тягачем «RENAULT Premium 420 22GVA1», н.з. НОМЕР_3 , носить суто формальний характер, оскільки в самій постанові належно не обґрунтовано його значення для даного кримінального провадження та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
При цьому, органом досудового розслідування в наданих слідчому судді на розгляд матеріалах не доведено наявності трьох обов`язкових складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного ступеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання поставленого завдання (ч. 3 ст. 132 КПК України), враховуючи відсутність належних доказів в розумінні Глави 4 КПК України, зокрема їх процесуальних джерел, якими можуть бути показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Крім того, постановою слідчого про визнання речового доказу не надана його оцінка в розумінні статті 94 КПК України, відповідно до якої слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що прокурором не доведено правових підстав для арешту зазначеного у клопотанні майна, можливість використання його як доказу в кримінальному провадженні, в межах якого подано клопотання, а так само, розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000474 від 13.07.2021 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1