ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/193/21Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №695/2402/20 Категорія: ч.1 ст.185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, одруженого, на утриманні має малолітню дитину 2019 року народження, освіта середня, непрацюючого, інвалідом будь-якої групи чи постраждалим внаслідок ліквідації аварії на ЧАЕС, учасником АТО, депутатом не являється, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Вирішено долю речових доказів у відповідності до ст.100 КПК України,

В С ТА Н О В И Л А :

Згідно вироку ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що 31.08.2020 близько 04 год. 00 хв., перебуваючи у АДРЕСА_3 біля приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », діючи з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном, розуміючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, переслідуючи корисливий мотив, таємно, шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку будівельних матеріалів, а саме: 56 мішків цементу марки «Кам Подольськ», вагою по 25.0 кг кожен, 100 штук тротуарної плитки, розміром 300*300*30 червоного кольору, чим спричинив матеріальної шкоди потерпілому ФОП ОСОБА_9 , відповідно до видаткової накладної № MN5ДО11214 від 31.08.2020, на загальну суму 7543 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, шляхом пом`якшення призначеного покарання, застосувавши до обвинуваченого менш суворе покарання, а саме, штраф. Призначити обвинуваченому основне покарання у вигляді штрафу, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, але не менше розміру спричиненої матеріальної шкоди, а саме, застосувати до ОСОБА_8 штраф у розмірі 444 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про те, що ОСОБА_8 не оспорює встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження, проте, вважає, що суд призначив занадто суворе покарання. Апелянт посилається на висновки, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно якої призначаючи покарання у виді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди повинні врахувати майновий стан підсудного, наявність у нього на утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку, тощо».

Натомість, апелянт звертає увагу, що суд, призначаючи покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, не врахував наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої доньки - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги, міркування прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджено в порядку вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Дії ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - судом кваліфіковано вірно, з чим погоджується і колегія суддів та не ставить під сумнів правильність даної кваліфікації.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому міри покарання, яка не відповідає особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, внаслідок суворості, то колегія суддів вважає такі вимоги необґрунтованими та безпідставними, з огляду на наступне.

У відповідності до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вказаних вимог, а саме: враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на обліках у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, з врахуванням обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, за відсутності обставин, що обтяжують покарання - обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання, визначене санкцією ч.1 ст. 185 КК України, яке є наближеним до мінімального з покарань, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, а при призначенні покарання у виді громадських робіт, воно є мінімальним ( 80 годин громадських робіт).

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання за своїм розміром та видом є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З матеріалів кримінального провадження колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного покарання.

Доводи апелянта, що суд при призначенні покарання не врахував наявність у нього на утриманні малолітньої доньки ОСОБА_10 , 2019 р.н., колегія суддів оцінює критично, оскільки суд врахував всі обставини, передбачені ст. 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому, та визначив міру покарання, яка є наближеною до мінімальної, передбаченої ч.1 ст. 185 КК України.

Натомість, нормами діючого кримінального законодавства, зокрема, ст. 56 КК України, не передбачено обмеження суду у праві призначати такий вид покарання, як громадські роботи обвинуваченим, які мають на утриманні неповнолітню або малолітню дитину.

Посилання апелянта в обгрунтування своїх вимог на п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» колегія суддів вважає безпідставним, оскільки в даному випадку суд призначив покарання у виді громадських робіт, а дане положення визначає необхідність врахування такої обставини, як наявність на утриманні неповнолітніх дітей при призначенні покарання у виді штрафу або виправних робіт.

Крім того, як зазначено в рішенні суду, та відповідно підтверджено захисником в апеляційній скарзі, обвинувачений безробітний, а відтак, суд першої інстанції не мав ґрунтовних підстав для призначення покарання у виді штрафу.

Також, апелянт просить застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст.185 КК України, а саме, призначити покарання у виді штрафу в розмірі 444 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Проте, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом першої інстанції покарання, оскільки зазначені апелянтом обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, активне сприяння розкриттю злочину, щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку були враховані судом при призначенні покарання, та не є такими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що призначене судом першої інстанції покарання є домірним скоєному обвинуваченим кримінальному проступку та характеризуючим його даним.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: