УХВАЛА
Іменем України
16 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 463/2484/15-к
провадження № 51-3954 ск 19

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянула касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 травня 2021 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2 ст. 122 КК України,

встановила:
Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 протягом іспитового строку не виїжджати на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися на реєстрацію в органи кримінально-виконавчої системи.
Судом першої інстанції було встановлено під час розгляду даної кримінальної справи та у вироку зазначено, що ОСОБА_4 10 серпня 2009 року біля

09:00 год. під час побутового конфлікту на подвір`ї по

АДРЕСА_1 , з метою залякування та примусу до певних дій, намагаючись перешкодити ОСОБА_6 проводити фотозйомку конфлікту, що виник між сім`ями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , завдав потерпілій удар кулаком по обличчю, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 серпня 2010 року даний вирок суду залишено без змін.
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року заяви прокурора Личаківського району м. Львова (Львівської місцевої прокуратури № 1) та засудженого ОСОБА_4 про перегляд вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_4 за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду прокурор Львівської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_4 оскаржили його до суду апеляційної інстанції.
Львівський апеляційний суд ухвалою від 21 травня 2021 року зазначені апеляційні скарги залишив без задоволення, а вирок Личаківського районного суду

м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_4 за ч.2

ст. 122 КК України залишив без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам та на допущені, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить скасувати вказані судові рішення та призначити новий розгляд його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами в суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, указує на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд не надав оцінки доказам, які безпосередньо досліджувались в ході судового розгляду, не описав досліджених у ході судового розгляду, за клопотанням учасників, матеріалів кримінального провадження, пославшись на матеріали, які не були досліджені під час судового розгляду, надав перевагу стороні потерпілих, не врахував всіх обставин, на які послався прокурор та засуджений в заявах про перегляд вироку та які підтверджують наявність нововиявлених обставин.
Відповідно до ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Як видно з копії ухвали місцевого суду, цей суд проаналізувавши доводи, зазначені у заяві засудженого, і дослідивши матеріали провадження, дав цим доводам належну оцінку та дійшов висновку про те, що нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, у заяві не наведено, оскільки фактично у своїй заяві він вважає, що суд повинен переоцінити докази, покладені в основу вироку суду першої інстанції. При цьому місцевий суд навів достатні мотиви на обґрунтування прийнятого рішення про залишення заяв прокурора та засудженого без задоволення.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали суду першої інстанції та апеляційного суду видно, що прокурором та засудженим, які, не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, подали апеляційну скаргу, в якій наводили доводи щодо того, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення суду є незаконним та необґрунтованим, а також вказували на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які, на їх думку, є нововиявленими обставинами, що за змістом та суттю аналогічні доводам, викладеним захисником засудженого у касаційній скарзі.
Під час розгляду матеріалів провадження за заявою про перегляд вироку за нововиявленими обставинами в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи прокурора та засудженого у згаданих апеляційних скаргах, і, не встановивши підстав для скасування або зміни ухвали місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
Таким чином суди першої і апеляційної інстанцій, розглядаючи згадані заяви прокурора та засудженого, дійшли висновку про те, що в цих заявах нововиявлених обставин, передбачених ст. 459 КПК України, не наведено. З таким висновком погоджується й Верховний Суд.
До того ж, Верховний Суд вважає, що доводи касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 фактично зводяться до вимог щодо переоцінки доказів, досліджених судами під час ухвалення рішення, що не може слугувати підставою для перегляду рішень за нововиявленими обставинами.
Таким чином, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність оскаржених у цьому провадженні ухвал Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року та Львівського апеляційного суду від 21 травня

2021 року, умотивованість їх висновків, скаржник у касаційній скарзі не навів.
З огляду на викладене Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 , оскільки судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Ураховуючи викладене та керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2018 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 21 травня 2021 року про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 2010 року відносно ОСОБА_4 , засудженого за ч. 2

ст. 122 КК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3