ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 642/3885/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1279/21 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 126-1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілої, ОСОБА_8 , належним чином повідомленої про розгляд справи, від якої надійшла заява-телефонограма про розгляд справи без неї, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 04 12 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Тамбовської області, Сосновського району, села Атманов Угол, громадянина України, українця, одруженого, маючого середню освіту, працюючого сантехніком ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України з призначенням покарання у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

Судом встановлено, що 03 січня 2020 року приблизно о 19 - 00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 вчинив сварку з дружиною під час якої висловлював погрози фізичної розправи та образи на її адресу, кидався у бійку з останньою. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 30 01 2020 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення психологічного насильства в сім`ї та звільнено від адміністративної відповідальності за малозначністю, при цьому оголошено йому усне зауваження.
Крім того, 12 березня 2020 року, приблизно о 20 00 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання за вказаною вище адресою, вчинив сварку з дружиною ОСОБА_8 , та донькою ОСОБА_9 , під час якої висловлювався нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_8 , погрожував фізичною розправою, провокував бійку, штовхав її та кидався речами, чим скоїв фізичне та психологічне насильство щодо своєї дружини. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 03 2020 року ОСОБА_7 , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу.
23 04 2020 року о 18 - 40 годині, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем мешкання за вказаною вище адресою, вчинив сварку з донькою ОСОБА_9 , яка також мешкає за вказаною адресою, висловлюючись нецензурною лайкою та погрожуючи останній фізичною розправою у присутності своєї дружини ОСОБА_8 , чим завдав останній психологічних страждань. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 07 05 2020 року ОСОБА_7 , визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з вчинення психологічного насильства в сім`ї та призначено покарання у виді штрафу.
Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин:

Продовжуючи свої систематичні дії, 02 липня 2020 року приблизно о 19-00 годині ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання за вказаною вище адресою, маючи умисел направлений на вчинення фізичного та психологічного насильства відносно своєї дружини ОСОБА_8 , вчинив сварку в ході якої словесно ображав, нецензурно висловлювався на її адресу, принижуючи її гідність та погрожував фізичним насильством у присутності доньки ОСОБА_9 , тим самим викликавши у потерпілої ОСОБА_8 , побоювання за власну безпеку, чим спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдав шкоду її психічному здоров`ю.
Продовжуючи свої злочинні дії 02 липня 2020 року ОСОБА_7 , під час сварки підійшов до потерпілої ОСОБА_8 , яка у цей час перебувала у ванній кімнаті та схопивши її за волосся наніс удар кулаком по голові завдавши потерпілій фізичного болю, чим спричинив фізичне насилля у відношенні потерпілої. Вказаними насильницькими діями ОСОБА_7 , заподіяв своїй дружині ОСОБА_8 , систематичні фізичні та психологічні страждання, що завдали шкоди фізичному та психічному здоров`ю потерпілої у вигляді фізичного болю, емоційного пригнічення та погіршення психологічного самопочуття, а також сімейних відносин, яка у свою чергу постійно перебуває у стані емоційного пригнічення та побоювання за власну безпеку, втрати позитивних емоцій та жаги до життя.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги, вказує, що оскільки на час винесення вироку ОСОБА_7 виповнилося 62 роки і він досяг пенсійного віку, то відповідно до положень ст. 56 КК України, суд першої інстанції був позбавлений можливості при призначенні йому покарання застосувати такий його вид, як громадські роботи (а.с.39-41).

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор просила про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Потерпіла по справі про дату та час розгляду апеляційної скарги була повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, до апеляційного суду не надавала.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з обвинуваченням ОСОБА_7 та правильністю кваліфікації його дій за ст.126-1 КК України.

Що стосується апеляційних вимог прокурора, то колегія суддів вважає, що його твердження про недотримання судом при призначенні покарання вимог частини 3 статті 56 КК України ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок районного суду підлягає скасуванню саме в цій частині через невідповідність призначеного покарання.

Відповідно до ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Так, частиною 3 статті 56 КК України передбачено, що громадські роботи не призначаються особам, які досягли пенсійного віку.

Як встановлено судом першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно до ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 05 11 1991 року досяг пенсійного віку.

Отже, твердження прокурора щодо безпідставності призначення судом першої інстанції ОСОБА_7 такого виду покарання як громадські роботи не позбавлене правових підстав та підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_7 допустив порушення, передбачене п.1 ч.1 ст.413 КПК України тобто не застосував закон передбачений ч.3 ст.56 КК України, який підлягає застосуванню, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку.

Крім того, відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Між тим, під час розгляду апеляційної скарги колегією судді встановлено ще декілька відомих обставин, які можна визнати такими, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме: активне сприяння встановленню істини в суді, його похилий вік та наявність хронічних захворювань.

Згідно статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

За таких обставин, враховуючи сукупність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 та відсутність таких обставин, які б його обтяжували, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого у даному випадку можливе без позбавлення волі та вважає за можливе застосувати положення статті 69 КК України та скасувавши вирок суду першої інстанції, призначити обвинуваченому більш м`яке покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 04 12 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , - в частині призначеного покарання, - скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

На підставі ст. 66 КК України визнати додатковими обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 :

-активне сприяння встановленню істини в суді;

-похилий вік обвинуваченого;

-наявність хронічних захворювань у обвинуваченого.

На підставі ст. 69 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ст. 126-1 КК України та перейти до більш м`якого покарання та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 (тридцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4