Провадження № 1-кп/752/1290/21
УХВАЛА

08 квітня 2021 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін та інших учасників судового провадження:

прокурорівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченогоОСОБА_5 ,
захисниківОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілихОСОБА_8 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні заяви захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000267 від 11 березня 2020 року,

встановив:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ст. 340, ч. 3 ст. 27 ч. 1 ст. 376-1 (в редакції Закону № 1475-VI від 05.06.2009), ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 375 КК.

7 квітня 2021 року в підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 подали заяви про відвід прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні з підстави, передбаченої п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК.

В якості обставин, які викликають сумніви в неупередженості прокурора, захисник ОСОБА_6 послався на затвердження прокурором обвинувального акту після прийняття рішення Конституційним Судом України від 11 червня 2020 року про неконституційність ст. 375 КК та за три дні до втрати чинності цією статтею; здійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні поза межами строку досудового розслідування; вручення ОСОБА_5 , як судді у відставці, повідомлення про підозру від 13.12.2019 прокурором ОСОБА_4 , а не Генеральним прокурором або його заступником; підробкою службовими особами Офісу Генерального прокурора повідомлення ОСОБА_5 про підозру; відсутністю доказів на підтвердження зазначених в обвинувальному акті обставин кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими; підтримання прокурором обвинувачення, незважаючи на позицію колишнього заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 про необґрунтованість повідомлення про підозру ОСОБА_5 ; ненадання прокурором інформації та доказів на виявлення обставин, які виправдовують підозрюваного; звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про надання строку для ознайомлення сторони захисту з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК, а також ненадання можливості відтермінувати процес завершення ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, незважаючи на перебування його та ОСОБА_5 на самоізоляції в межах карантинних заходів, пов`язаних з поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Зазначені обставини, на думку захисника, вказують на порушення прокурором ОСОБА_3 принципів безсторонності і об`єктивності та свідчать про його упередженість.

В якості обставин, які викликають сумніви у неупередженості прокурора ОСОБА_3 , окрім тих, що зазначені у клопотанні захисника ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_5 послався на невиконання прокурором ухвал слідчих суддів про надання доступу до документів, які спростовують обґрунтованість підозри; повторне звернення з проектом підозри ОСОБА_5 до заступника Генерального прокурора, незважаючи на попередню відмову колишнього заступника Генерального прокурора України ОСОБА_9 у затвердженні підозри; здійснення процесуальних дій в порушення режиму під час пандемії, зокрема намагання прокурора вручити обвинувальний акт у період, коли ОСОБА_5 хворів та у нього було виявлено COVID-19; зазначення прокурором ОСОБА_3 прізвища ОСОБА_5 у кримінальних провадженнях щодо інших осіб, обвинувачення у яких ОСОБА_5 не висувалося; застосування прокурором ОСОБА_3 незаконних методів допиту свідків; нечитабельність доказів кримінального провадження. Зазначені обставини, на думку обвинуваченого, вказують на порушення прокурором ОСОБА_3 принципів безсторонності та об`єктивності під час здійснення повноважень та свідчать про його упередженість.

Захисник ОСОБА_7 підтримав заяви захисника ОСОБА_6 , та обвинуваченого ОСОБА_5 , пославшись на упередженість прокурора ОСОБА_3 під час здійснення досудового розслідування, порушення ним принципів безсторонності та об`єктивності.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяв захисника та обвинуваченого про відвід, мотивуючи необґрунтованістю зазначених у них доводів. Вказав, що свої повноваження у кримінальному провадженні здійснює неупереджено, з дотриманням принципів безсторонності, об`єктивності, керуючись вимогами закону. Обвинувальний акт було затверджено та направлено до суду після спливу визначеного слідчим суддею строку для ознайомлення з матеріалами в порядку ст. 290 КПК у період, коли ст. 375 КПК ще не втратила чинність. Необхідність звернення до слідчого судді була обумовлена зволіканням сторони захисту з ознайомленням з матеріалами досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК, яке тривало близько трьох місяців. Всі процесуальні дії, в тому числі надання підозрюваному копії обвинувального акту, здійснювались в межах строків досудового розслідування у відповідності з вимогами закону. Заперечив проти доводів щодо фальсифікації повідомлення про підозру ОСОБА_5 , вказавши що відповідна підозра була затверджена у встановленому законом порядку заступником Генерального прокурора. Доводи щодо відсутності доказів на підтвердження висунутого ОСОБА_5 обвинувачення повинні бути предметом оцінки суду за результатами дослідження доказів в ході судового розгляду. Для вирішення питання про закриття кримінального провадження, на думку прокурора, необхідним є з`ясування позиції сторони захисту.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотань захисника та обвинуваченого, вказавши на відсутність у прокурора ОСОБА_3 будь-яких ознак неупередженості під час здійснення повноважень у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 вважала, що заяви захисника та обвинуваченого про відвід прокурора ОСОБА_3 не підлягають задоволенню. Стороною захисту не наведено мотивів, з яких, на їх думку, прокурор діяв упереджено. Рішень слідчими суддями про порушення прокурором ОСОБА_3 вимог процесуального закону під час досудового розслідування не приймалося.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши заяви про відвід та додані до них документи, суд вважає, що у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні слід відмовити.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 77 КПК прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні:

1)якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, членом сім`ї або близьким родичем сторони, заявника, потерпілого, цивільного позивача або цивільного відповідача;

2)якщо він брав участь у цьому ж провадженні як слідчий суддя, суддя, захисник або представник, свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач;

3)якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані у результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

У заявах захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_5 не зазначили підстав, передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 77 КПК, які б безумовно виключали участь прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні.

При цьому обставини, на які захисник та обвинувачений послалися як на підставу відводу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК, не викликають у суду обґрунтованих сумнівів у неупередженості прокурора.

Згідно наданих прокурором в судовому засіданні пояснень, він діяв неупереджено, в межах наданих йому процесуальним законом повноважень, керуючись принципами безсторонності, об`єктивності, не переслідуючи особистих інтересів.

Обставин, які б спростовували відповідні твердження прокурора та свідчили про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості прокурора судом на стадії підготовчого судового засідання не встановлено.

Питання дотримання стороною обвинувачення вимог процесуального закону, в тому числі процедури здійснення ОСОБА_5 повідомлення про підозру, відкриття матеріалів іншій стороні, строків досудового розслідування, порядку його закінчення, не можуть бути предметом оцінки суду на даній стадії, оскільки відвід заявлено у підготовчому судовому засіданні до перевірки судом вказаних питань, зокрема щодо наявності підстав, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК. Крім того, навіть за умови підтвердження відповідних доводів сторони захисту, вказане не може беззаперечно свідчити про упередженість прокурора ОСОБА_3 та його особисту заінтересованість у результатах кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , без встановлення мотивів відповідних порушень.

Оцінку достатності зібраних у кримінальному провадженні доказів на підтвердження висунутого особі обвинувачення суд може надати лише за результатами їх дослідження на стадії судового розгляду, а тому доводи сторони захисту про затвердження прокурором ОСОБА_3 обвинувального акту за відсутності доказів є необґрунтованими.

Відстоювання прокурором правової позиції у кримінальному провадженні, у тому числі незгода з думкою колишнього прокурора, який займав вищестоящу посаду, щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_5 , на думку суду, також не є достатньою підставою для відводу, оскільки в даному випадку може навпаки свідчити про неупередженість прокурора ОСОБА_3 та його незалежність при прийнятті процесуальних рішень.

Дії прокурора у інших кримінальних провадженнях не перевіряються судом в межах даного провадження. При цьому, зі змісту висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 639/2837/19, провадження № 51-5394 кмо 19) вбачається, що дані, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальний акт, повідомлення про підозру, тощо) не можуть слугувати підставою для визнання вироку щодо однієї особи таким, що стосується прав, свобод та інтересів інших осіб. Ці процесуальні документи на відміну від вироку суду, містять лише твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні у відповідності з вимогами ст.ст. 91, 92, 277, 291 КПК. Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинуваченні, не повинні мати преюдиційне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Тому доводи обвинуваченого про порушення прокурором ОСОБА_3 презумпції невинуватості при зазначенні його прізвища у кримінальних провадженнях щодо інших осіб, обвинувачення у яких йому не висувалося, є безпідставними.

Належного підтвердження на спростування пояснень прокурора ОСОБА_3 про відсутність в його діях ознак упередженості стороною захисту не надано, мотивів упередженості не наведено, як і не зазначено яким чином повинен був діяти прокурор при закінченні досудового розслідування (затвердженні обвинувального акту) на час, коли норма ст. 375 КК ще не втратила чинність. Сама по собі незгода з процесуальними діями чи рішеннями прокурора не може беззаперечно свідчити про його упередженість та бути підставою для відводу.

Разом із тим, у випадку встановлення на стадії судового розгляду порушення прокурором порядку проведення досудового розслідування, вказане може мати наслідком визнання зібраних у кримінальному провадженні доказів недопустимими в силу ст. 86, ст. 87 КПК.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту про те, що участь прокурора в розгляді справи має бути унеможливлена за наявності у сторони лише сумніву в його неупередженості. Так, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК для відводу прокурора у кримінальному провадженні повинні існувати обставини, які викликають не просто сумніви, а обґрунтовані сумніви в його неупередженості. Крім того, окрім сторони захисту, такі обґрунтовані сумніви повинні виникнути й у суду, який вирішує питання про відвід в порядку ст. 81 КПК.

Таким чином, враховуючи що за результатами перевірки доводів сторони захисту судом не встановлено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у неупередженості прокурора ОСОБА_3 та відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК виключали участь прокурора у кримінальному провадженні, у задоволенні заяв про відвід слід відмовити.

Керуючись статтями 77, 80, 81 КПК, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні заяв захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 про відвід прокурора ОСОБА_3 у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1