Справа № 754/3733/20 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1245/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________________________________________
іменем України
01 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, повторно вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, за таких обставин.
Так, 03 березня 2020 року приблизно о 03 год. 56 хв. ОСОБА_7 , заходячись в торгівельній залі магазину «Пчелка» по вул. Шолом-Алейхема, 10-А в м. Києві, взяв з полиці пляшку коньяку та тримаючи її в руках, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите, повторне, викрадення чужого майна, підійшов до каси та з метою подолання волі касира ОСОБА_9 , розпилив їй в обличчя із газового балончика невставлену речовину, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 фізичний біль та застосував насильство, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої, після чого відкрито викрав пляшку коньяку «Шустов» ємкістю 0,5 л вартістю 112 грн. 14 коп., що належить ТОВ «Легіон 2015», та з місця вчиненні кримінального правопорушення зник.
Не погоджуючись з вироком суду, адвокат ОСОБА_8 - захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі, застосувавши до нього ст. ст. 69, 75 КК України. Вважає вирок суду занадто суворим. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом відповідно до вимог ст. 66 КК України враховано лише одну пом`якшуючу обставину - щире каяття. Разом з тим, суд також зазначив, що ОСОБА_7 визнав свою вину, розкаявся у скоєному, відшкодував завдану шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, а тому апелянт вважає, що у обвинуваченого дві обставини, що пом`якшують покарання. Також зазначає, що обвинувачений неофіційно працює, має позитивну характеристику за місцем проживання, таким чином вважає апелянт, що наявні всі підстави не позбавляти волі ОСОБА_7 та застосувати до нього ст. ст. 69, 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Суд першої інстанції, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчиненого злочину, які ніким не оспорювалися, обмежившись допитом обвинуваченого, який свою вину визнав повністю та підтвердив обставини вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за зазначених у вироку обставин відповідають фактичним обставинам даного провадження.
Суд першої інстанції кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, та поєднане з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілої.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 не оспорюється.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував: ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів; характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого, дані про особу винного, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, не має визначеного роду занять; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття; відсутність обставин, що обтяжують покарання. Також судом першої інстанції враховано, що обвинувачений визнав свою вину, розкаявся у скоєному, відшкодував завдану шкоду, за місцем проживання характеризується позитивно, але не знайшов підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 неможливе без ізоляції його від суспільства, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у виді 4 років позбавлення волі - в межах нижньої границі санкції, передбаченої ч. 2 ст. 186 КК України, яке за видом та розміром є достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, не знайшовши підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням чи застосування покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, а також те, що ОСОБА_7 вибачився перед потерпілою, яка в судове засідання не з`явилася та від неї до суду не надходило ніяких претензій, має позитивну характеристику з місця проживання, неофіційно працює, тобто наявні підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, є непереконливими, оскільки повністю враховані судом першої інстанції та призначено покарання в межах нижньої межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, однак з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але вчиняв нові злочини та відбував покарання реально, в тому числі і за кримінальні правопорушення проти власності, що доводить його небажання стати на шлях виправлення та не дає підстав для застосування до нього ст. ст. 69, 75 КК України.
Всі обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі, були у повному обсязі враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України. Обставини, що можуть істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину апелянтом не наведено та судом не встановлено, а тому підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, відсутні.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни вироку, не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 - захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 02 вересня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення в касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий:

Судді: