ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2117/21 Справа № 213/4201/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Інгулець Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, до 28 серпня 2021 року, включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, - відмовлено.
Постановляючи своє рішення, суд мотивував його тим, що з урахуванням ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування ОСОБА_7 від суду з метою уникнення судового розгляду через відсутність міцних соціальних зв`язків та відсутність постійного міста проживання, можливість впливу на свідків у кримінальному провадженню, які на даний час не допитані, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення. Таким чином, суд прийшов до висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та можливість його задоволення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та постановити нову, якою відмовити в задоволення клопотання прокурора, змінити запобіжний захід обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт та звільнити останнього з-під варти.
Вважає, що рішення суду є незаконним та постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, остільки судом не було враховано вимоги ст. ст. 177, 178, 194 КПК України. Ризики зазначені в клопотанні прокурора вважає недоведеними, судом фактично не розглядалась можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, та не було прийнято до уваги практику Європейського суду.
Вказує на те, що судом не враховано міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, який має зареєстроване місце проживання, є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи безстроково, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, 2008 року народження, також має батьків.
Зазначає, що судом не взято до уваги те, що ОСОБА_7 не працює, оскільки він є інвалідом з дитинства, отримує соціальну допомогу по інвалідності, за рахунок якої забезпечує себе.
З приводу того, що ОСОБА_7 судимий за ч. 1 ст. 309 КК України, то вирок Криворізького районного суду Дніпропетровської області щодо ОСОБА_7 ухвалено 03.09.2020 року, тобто, на момент подій 09.09.2020 року, обвинувачений не знав, що його засуджено та про покладені на нього обов`язки, окрім того, вказаний вирок на той час не набрав законної сили. На думку апелянта, не можна стверджувати, що ОСОБА_7 вчинив інкриміновані йому правопорушення в період іспитового строку.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду надав заяву про розгляд справи без участі прокурора.
Згідно ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.
Таким чином, з урахуванням того, що прокурор належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, та не заявляв клопотання про розгляд апеляційної скарги за його участю, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга, може бути розглянута у відсутності прокурора.
Заслухавши доповідача, думки обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних обставин.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За вимогами ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, на даний час існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні нетяжкого злочину за ч. 2 ст. 146 КК України за ознаками незаконного позбавлення волі, вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалося заподіянням потерпілому фізичних страждань, за який передбачене покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк та тяжкого злочину за ч. 2 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
На переконання колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі адвоката на анкетні та характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_7 , які судом не були прийняті до уваги, є безпідставними, оскільки судом було вірно враховано, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, є власником будинку, не є людиною похилого віку, є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи безстроково, одружений, має на утриманні дитину,
Колегія суддів вважає, що ризики зазначені в клопотанні є доведені в повній мірі, та ОСОБА_7 може: переховуватись від суду з метою уникнення судового розгляду; впливати на свідків у кримінальному провадженню, які ще не допитані в суді; вчинити інше кримінальне правопорушення.
На переконання апеляційного суду матеріали кримінального провадження не містять жодних належних доказів, які вказують на неможливість обвинуваченого утримуватись під вартою.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру скоєного, що інкримінується обвинуваченому, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Що стосується доводів скарги про недоведеність винуватості ОСОБА_7 , то вони задоволенню не підлягають, остільки вказане є послідуючими завданнями кримінального провадження під час розгляду провадження по суті.
Апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, акцентуючи увагу на тому, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Європейський Суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Ухвалу Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 червня 2021 року, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4