Справа № 204/3196/21
Провадження № 1-в/204/514/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 ,
В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_3 , яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
В заяві, до якої додано висновок комісії лікарів-психіатрів № 409 від 26 квітня 2021 року, зазначено про те, що внаслідок медикаментозної терапії в поєднанні з реабілітаційними заходами в психічному стані хворої з серпня 2019 року маячні ідеї самозвинувачення та самоприниження почали носити відривчастий характер, втратили емоційне забарвлення. З березня 2020 року на тлі медикаментозного лікування відмічається позитивна динаміка: поведінка набула більш упорядкованого характеру, емоційні розлади згладились, зменшились за частотою, агресивних, аутоагресивних тенденцій не проявляла. Маячні ідеї самозвинувачення та самоприниження залишались не актуальними, відносилися до переживань минулого. З червня 2020 року психічний стан пацієнтки залишався стабільним: параноїдна симптоматика залишалася неактуальною, не зумовлювала поведінку хворої, не спостерігалось оманів сприйняття, емоційно-вольові розлади згладилися, поведінка носила упорядкований характер з відсутністю агресії, аутоагресії. З грудня 2020 року сформувалися терапевтичні настанови на майбутнє. За таким станом у теперішній час пацієнтка особливої небезпеки для оточуючих не становить, застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом не потребує. Тобто, ОСОБА_3 за своїм психічним станом особливої небезпеки для оточуючих не становить та може бути переведена у заклад з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.
Від особи, відносно якої застосовані примусові заходи медичного характеру ОСОБА_3 до суду надійшла заява, в якій вона відмовилася приймати участь у судовому засіданні, просила розглянути заяву без її участі.
В судовому засіданні представник Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» ОСОБА_6 заяву просив задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 та адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення розглядуваної заяви.
Обговоривши подання, заслухавши учасників процесу і перевіривши матеріали справи, суд вважає, що подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного: з висновку комісії лікарів-психіатрів вбачається, що з серпня 2019 року маячні ідеї самозвинувачення та самоприниження почали носити відривчастий характер, втратили емоційне забарвлення, відносила їх у минуле. Про скоєне правопорушення говорила «я зневірилась у собі… не було сил нічого міняти… та ще й пиячила на той час…. я сама у всьому винна була», при цьому залишалась емоційно холодною, байдужою. Інтересу до участі у реабілітаційних заходах не проявляла. У відділенні залишалась уособленою, нетовариською, вибірковою у спілкуванні, обтяжувалась лікарняним режимом. З березня 2020 року відмічалась позитивна динаміка. Поведінка набула впорядкованого характеру. Маячні ідеї самозвинувачення та самоприниження не виказувала, відносила їх у минуле. Розповідала, що вважала себе поганою матір`ю, донькою та дружиною, від таких думок «рятувалась горілкою», але почувала себе тільки гірше: «як зараз розумію, то мабуть депресія була». Агресивних, аутоагресивних тенденцій не проявляла. З червня 2020 року в клінічній картині захворювання зберігалась стабільна позитивна динаміка: емоційно-вольові розлади згладились, поведінка залишалась зовні упорядкованою з відсутністю агресії, аутоагресії, не спостерігалось оманів сприйняття. Маячні ідеї самозвинувачення та самоприниження залишались неактуальними, відносились до переживань минулого. Про скоєне правопорушення говорила: «я вважала себе тягарем, та не хотіла, щоб донька також стала тягарем для рідних, я не могла її залишити саму». За між комісійний період психічний стан залишався стабільним: продуктивної психопатологічної симптоматики, проявів агресії та аутоагресії не відзначалось. Поведінка продовжувала носити спокійний, упорядкований характер. З грудня 2020 року сформувалось формальне усвідомлення наявного хронічного психічного захворювання, настанови на прийом лікування та перебування під наглядом лікаря-психіатра. Висловлювала жаль щодо скоєного.
Обговоривши подання, заслухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає задоволенню, оскільки у хворої достатньо тривалий час зберігається стабільний психічний стан і на теперішній час вона не становить особливої небезпеки для оточуючих, що узгоджується з положеннями ч. 4 ст. 94 КК України.
Керуючись ст. 94, ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, ст. 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Змінити примусові заходи медичного характеру, призначені ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 11 лютого 2016 року, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і перевести її для подальшого примусового лікування до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1