Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

09 лютого 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000666 від 16 квітня 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гупали Любомльського району Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не працюючого, інваліда ІІІ-ї групи, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року затверджено угоду про визнання винуватості від 23 квітня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000666 від 16.04.2020 року, укладену між прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_8 та обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_6 .
ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Арешт, накладений на майно (речові докази) відповідно до ухвали слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17.03.2020 року, скасовано.
Речові докази:
- трактор марки "DonFeng 244", номерний знак НОМЕР_1 , з підводою, які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , ухвалено залишити в користуванні останнього;
- саморобний деревообробний верстат типу «стрічкова пилорама», який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , ухвалено залишити в користуванні останнього;
- шістнадцять обрізаних дерев`яних колод породи сосна у кількості 3 м. куб. та виявлені в ході проведення огляду обрізані дерев`яні балки, рейки та дошки в загальній кількості 4 м. куб., які передано на відповідальне зберігання в ДП "Ковельський лісгосп", ухвалено залишити у володінні останнього.
Згідно з обвинувальним актом, обвинувачений ОСОБА_6 на початку березня 2020 року, точної дати не встановлено, приблизно о 17-18 год. 00 хв., перебуваючи на автодорозі Ковель-Камінь-Каширський, посягаючи на встановлений Порядок видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 року за № 761, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, від невстановленої досудовим слідством особи, придбав незаконно зрізані дерева породи сосна, які в подальшому за допомогою трактора марки "DonFeng 244", номерний знак НОМЕР_1 , з підводою були ним незаконно, з порушенням вимог чинного законодавства та без відповідних документів, перевезені на земельну ділянку, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В подальшому вказана вище незаконно перевезена деревина була частково перероблена на пиломатеріал обрізний та пиломатеріал необрізний.
Внаслідок цього, на земельній ділянці, що заходиться за адресою: АДРЕСА_2 до 16 год. 00 хв. 13.03.2020 року незаконно зберігалися: лісоматеріал круглий сорту "Д" породи сосна об`ємом 4,146 м3, пиломатеріал необрізний породи сосна об`ємом 0,791 м3; пиломатеріал обрізний породи сосна об`ємом 4,349 м3, що заподіяло істотної шкоди на загальну суму 22767,30 гривень.
Таким чином ОСОБА_6 своїми умисними діями, що виразились у перевезенні та зберіганні незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 246 КК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію дій обвинуваченого та рішення суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості і призначене обвинуваченому покарання, покликається на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання про речові докази.

Зазначає, що як вбачається з фактичних обставин кримінального провадження, які визнані судом доведеними, трактор марки "DonFeng 244", номерний знак НОМЕР_1 , з підводою, а також саморобний деревообробний верстат типу «стрічкова пилорама» є знаряддями вчинення злочину, оскільки, ОСОБА_6 використовував належний йому трактор з підводою для перевезення незаконно здобутої лісопродукції, а саморобний деревообробний верстат типу «стрічкова пилорама» для переробки такої продукції, що ним не оспорюється та в повному обсязі визнається.
Вважає, посилаючись на п.1 абз.1 ч.9 ст. 100 КПК України, що до трактора марки "DonFeng 244", номерний знак НОМЕР_1 , з підводою, саморобного деревообробного верстату типу «стрічкова пилорама», за допомогою яких обвинувачений ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 246 КК України, при ухваленні вироку судом повинна застосовуватись конфіскація, яка застосована не була.
Просить вирок Ковельського міськрайонного суду від 01 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 змінити в частині вирішення долі речових доказів.
Рішення Ковельського міськрайонного суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (17000 грн.) залишити без змін.
На підставі п.1 абз.1 ч.9 ст. 100 КПК України трактор марки "DonFeng 244", номерний знак НОМЕР_1 , з підводою, належний на праві власності ОСОБА_6 , саморобний деревообробний верстат типу «стрічкова пилорама», належний на праві власності ОСОБА_9 конфіскувати в дохід держави.
В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 вважає, що апеляційна скарга про конфіскацію речових доказів є незаконною, оскільки застосування конфіскації у даному випадку становитиме непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Просить апеляційну скаргу сторони обвинувачення залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01.07.20 без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши вирок суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, оскаржуваний вирок стосовно ОСОБА_6 був ухвалений на підставі угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та ОСОБА_6 , відповідно фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 246 КК Українита рішення суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості і призначене обвинуваченому узгоджене сторонами покарання в апеляційній скарзі не оспорюється, окрім як в частині вирішення питання про речові докази.

Відповідно до п.1 абз.1 ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Верховний Суд у справі № 153/112/20 прийшов до висновку, що знаряддям скоєння злочину є лише ті предмети, що були використані для виконання об`єктивної сторони кримінального правопорушення (таку позицію ВС уже висловлював у справі № 748/1457/19).

Так, згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст.1 протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, що така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб», покладаючи на особу «надмірний індивідуальний тягар».
У статті 8 КПК України зазначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принципи верховенства права у кримінальному провадженні застосовуються з урахуванням практики ЄСПЛ.
Як вбачається з вироку, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст.ст.474, 475 КПК України, врахувавши вимоги ст. 374 КПК України, переконався, що угода може бути затверджена, ухвалив вирок, яким затвердив угоду і призначив узгоджену сторонами міру покарання та правильно, у відповідності до ст. 100 КПК України, вирішив питання долі речових доказів, зокрема, щодо повернення власникам ОСОБА_6 та ОСОБА_9 належного їм майна, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.
В судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що при укладенні угоди, узгоджуючи покарання з обвинуваченим, прокурором не роз`яснювалось ОСОБА_6 можливість застосування до нього інших заходів у разі затвердження угоди судом, зокрема, долі речових доказів у даному кримінальному провадженні, а саме їх конфіскації.
Сторона захисту при апеляційному перегляді оскаржуваного вироку наголошувала про незнання обвинуваченим незаконності походження лісопродукції, для перевезення якої останній використовував належний йому трактор марки "DonFeng 244", номерний знак НОМЕР_1 , з підводою та на належності на праві власності саморобного деревообробного верстата типу «стрічкова пилорама» ОСОБА_9 , на якому обвинувачений обробляв дану деревину.
Прокурором в суді не було надано переконливих аргументів стосовно того, що ОСОБА_6 знав чи міг знати про незаконне використання в такий спосіб зазначеного трактора та пилорами, що було б підставою для їх конфіскації. Не міститься таких даних ні в обвинувальному акті, ні в угоді.
У даному кримінальному провадженні вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за перевезення та зберігання незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду у сумі 22767,30 грн., тобто злочин, передбачений ч.1 ст. 246 КК України, за який призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, як вказав ОСОБА_6 , вартість даного трактора на момент його придбання становила приблизно 7000 доларів США, що значно перевищує розмір завданих матеріальних збитків та суми штрафу, тобто є неспівмірною.
З огляду на викладене, доводи прокуроращодо неправильного застосування судом Закону України про кримінальну відповідальність в частині вирішення питання про речові докази є необґрунтованими, оскільки застосування конфіскації у даному випадку становило б непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА :
Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.1 ст. 246 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3