Номер провадження: 11-кп/813/1313/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

цивільного відповідача ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» - адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_7 та апеляційну скаргу з доповненнями цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2021 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000745 від 21.08.2017 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Зазначеною ухвалою суду першої інстанції було частково задоволено заяву представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_12 про забезпечення позову.

Накладено арешт на все майно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 та грошові кошти на рахунках ТОВ «АВ Метал Груп», яке розташоване за адресою: 49000, м. Дніпро, вул. Шолом-Алейхема, 5, в розмірі заявлених позовних вимог (1200000 грн.), в частині накладення арешту на майно ТОВ «АВ Метал Груп» - відмовлено.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення заяви, суд посилаючись на норми ст. 170 КПК України, зазначив, що метою арешту майна обвинуваченого ОСОБА_7 та цивільного відповідача ТОВ «АВ Метал Груп» є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в розмірі заявлених позовних вимог від 02.08.2018.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб які їх подали.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_7 та в апеляційній скарзі з доповненнями цивільний відповідач директор ТОВ «АВ метал груп» ОСОБА_10 не погоджуються із оскаржуваною ухвалою, зазначили, що вона підлягає скасуванню з огляду на те, що:

- суд при постановленні ухвали послався на норми КПК, які регулюють питання обрання запобіжного заходу, а не вирішення питання про накладення арешту на майно, а розгляд відповідних заяв проводиться в рамках кримінального провадження за вимогами ЦПК, в тому числі ст. 151-152, яких у заяві не дотримано;

- у вказаній заяві представником ОСОБА_12 не зазначено, в чиїх інтересах ним подано заяву, оскільки він одночасно є представником чотирьох потерпілих-цивільних позивачів та самостійно не має власної правосуб`єктності;

- в заяві представника не зазначено оцінку позову, а представник обмежився зазначенням грошової суми 1200000 грн., хоча вказана сума є лише розміром заявленого відшкодування моральної шкоди, солідарно з обох: обвинуваченого та цивільного відповідача, і не відповідає навіть тексту цього ж цивільного позову. Окрім того, заява не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, вказано лише формально: «з метою реалізації в подальшому рішення суду», а також відсутні пропозиції щодо зустрічного забезпечення, які є обов`язковими (п. 2-6 ч. 1 ст. 151 ЦПК);

- в порушення вимог п. 1-2 ч. 3 ст. 171 КПК України, заява не відповідає вимогам зазначеної норми, та до неї не додано жодного документу, в тому числі доказів завдання та розміру заявленої моральної шкоди;

- ухвала суду не містить опису майна, на яке необхідно накласти арешт, реквізитів рахунків, що допускає неоднозначне її тлумачення та дозволяє свавільне накладення арешту на майно фізичної особи та підприємства;

- стороною захисту було заявлене клопотання про надання часу для ознайомлення із заявою та підготовки до її розгляду, однак судом першої інстанції було відмовлено у вказаному клопотанні без наявних на те підстав, а повний текст ухвали не вручений в день проголошення, як передбачено діючим КПК України;

- суд не взяв до уваги при накладенні арешту на рахунки ТОВ «АВ метал груп» в сумі 1200000 грн., той факт, що безпосередньо позивачами подано цивільний позов до вказаної компанії на загальну суму 600000 грн., тобто вдвічі менше, ніж суд накладає арешт на майно;

Окрім того, обвинувачений в своїй апеляційній скарзі зазначив, що:

- місцевий суд наклав арешт на все майно обвинуваченого в повному обсязі, навіть не з`ясувавши його майновий стан, що є істотним порушенням передбачених законодавством вимог до накладення арешту та забезпечення позову;

- відповідальність ОСОБА_7 застрахована згідно страхового полісу у страховій компанії «ПЗУ Україна», та виходячи з норм ЦПК України він не може нести жодної матеріальної відповідальності стосовно відшкодування завданих моральних та матеріальних збитків.

В апеляційній скарзі з доповненнями цивільний відповідач директор ТОВ «АВ метал груп» ОСОБА_10 також вказала на порушення, допущені місцевим судом, а саме:

- представник ОСОБА_12 вже звертався з аналогічною заявою до суду 21.12.2017, в задоволенні якої було відмовлено, а за період з 21.12.2017 по дату подання повторної заяви обставини справи не змінились, натомість тотожна заява представника була безпідставно задоволена;

- прокурором у судовому засіданні була висловлена незгода з тим, що у разі задоволення заяви, суд зобов`язаний врахувати положення ч. 4 ст. 173 КПК України, та застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, однак думка прокурора також врахована не була;

- суд не врахував, що на майно ТОВ «АВ метал груп» вже накладено арешт, а саме на сідловий тягач та напівпричеп бортовий та згідно звітів про оцінку, вартість арештованого майна склала загальну суму 616837,35 грн. з ПДВ;

- судом не враховано, що вартість майна, на яке необхідно накласти арешт має бути співмірною розміру шкоди , завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, при цьому ТОВ «АВ метал груп» є великим платником податків, здійснює господарську діяльність у всіх областях України, штат працівників підприємства складає 3333 працівники, яким підприємством виплачується заробітна плата, а накладення арешту на кошти підприємства на його рахунках паралізує роботу всього підприємства у всіх регіонах України.

Посилаючись на зазначені доводи, цивільний відповідач ОСОБА_7 представник цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» просять скасувати ухвалу суду першої інстанції від 26.03.2021.

В судовому засіданні апеляційного суду цивільний відповідач ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , а також представник цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» - адвокат ОСОБА_9 наполягали на вимогах апеляційних скарг та просили їх задовольнити. Прокурор ОСОБА_6 також просив задовольнити апеляційні скарги цивільних відповідачів.

Інші учасники судового розгляду про дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином, в тому числі представник цивільних позивачів потерпілих адвокат ОСОБА_12 , однак абонентський номер останнього, зазначений ним в заяві про забезпечення цивільного позову, який ідентичний тому, що міститься в ЄРАУ відключений. До відома про дату та час судового розгляду поставлена цивільний позивач ОСОБА_11 , в інтересах якої була частково задоволена заява представника ОСОБА_12 , однак остання в судове засідання суду апеляційної інстанції також не з`явилась.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, відповідно до матеріалів провадження, на стадії судового розгляду у Суворовському районному суді м. Одеси перебуває на розгляду кримінальне провадження №0000745 від 21.08.2017 відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до журналу судових засідань від 26.03.2021 представник позивачів - потерпілих адвокат ОСОБА_12 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у вказаному кримінальному провадженні та просив накласти арешт на все майно ОСОБА_7 та ТОВ «АВ метал груп», а також на грошові кошти підприємства на рахунках у межах заявлених позовних вимог.

Зазначена заява представника ОСОБА_12 була частково задоволена та ухвалою суду від 26.03.2021 накладено арешт на все майно ОСОБА_7 та грошові кошти на рахунках ТОВ «АВ Метал Груп», в розмірі заявлених позовних вимог (1200000 грн.), в частині накладення арешту на майно ТОВ «АВ Метал Груп» - відмовлено.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись з огляду на таке.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні...; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, представником позивачів потерпілих адвокатом ОСОБА_12 подано заяву про забезпечення позову у вказано кримінальному провадженні, при цьому в своїй заяві адвокат посилається на положення ст. 151-154 ЦПК України та глави 17 КПК України.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При цьому, згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження є арешт майна.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Тобто, діючим КПК України врегульоване питання щодо арешту майна з метою забезпечення цивільного позову, а тому зазначене питання не вирішується судом в порядку ЦПК України.

Більш того, згідно з ч. 3 ст. 171 КПК України у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Більш того, згідно з ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Як вбачається із заяви представника ОСОБА_12 , вона не відповідає вище зазначеним вимогам та не містить відомостей, які передбачені вищезазначеними нормами, а також обставини, на які посилається представник.

Окрім того, не відповідає зазначена заява і вимогам ст. 151 ЦПК України, згідно з ч. 1 якої заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 173 КПК України суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційних скарг цивільних відповідачів щодо відсутності таких обставин, які б відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України були відображені у заяві представника ОСОБА_12 .

Водночас, в апеляційній скарзі представника цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» зазначено, що з аналогічною заявою представник позивачів вже звертався до суду першої інстанції 21.12.2017, та в задоволенні такої заяви відмовлено, а за період з 21.12.2017 по дату подання повторної заяви обставини справи не змінились.

Проте на зазначене суд уваги не звернув, висновки суду в оскаржуваної ухвалі з приводу цих обставин відсутні.

При цьому, в ухвалі суду від 26.03.2021 суд послався на положення ст. 170 КПК України, не врахувавши положення КПК України, якими врегульовано порядок розгляду судом клопотання про накладення арешту на майно та взагалі послався на приписи ст. 177, 177 КПК України, які регулюють питання вирішення іншого заходу забезпечення кримінального провадження, а саме обрання запобіжного заходу.

Натомість, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Окрім того, згідно з ч. 4, 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає:

1) перелік майна, на яке накладено арешт;

2) підстави застосування арешту майна;

3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення;

4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно;

5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Тобто, ухвала суду від 26.03.2021, у разі наявності підстав для задоволення клопотання цивільного позивача, постановлена без дотримання вимог вище зазначених норм, оскільки в ній взагалі не вказано переліку майна, що належить ОСОБА_7 , на яке необхідно накласти арешт, не аргументовано розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не зазначені наслідки арешту майна для обвинуваченого, третіх осіб, оскільки накладено арешт на грошові кошти на рахунках ТОВ «АВ метал груп», в розмірі заявлених позовних вимог (1200000 грн.), при цьому розмір позовних вимог на вказану суму містить відшкодування моральної шкоди, тобто не враховано розмір матеріальної шкоди, а позов пред`явлений на зазначену суму в солідарному порядку, та що слугувало підставою для накладення арешту на рахунки на всю суму та на які саме рахунки слід накласти арешт, та які наслідки арешту майна для третіх осіб і порядок виконання ухвали, в ній не зазначено.

Більш того, в апеляційній скарзі з доповненнями представником цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» зазначено про те, що ще під час досудового розслідування на майно підприємства накладено арешт на сідловий тягач та напівпричеп бортовий, що належать ТОВ «АВ метал груп» та відповідно до звіту про ринкову вартість зазначеного колісного транспорту, їх загальна ринкова вартість склала 616837, 35 грн. з ПДВ та зазначеним обставинам судом також не надана оцінка.

Зазначені вище обставини були проігноровані судом та останній не виконавши вимог ст. 173 КПК України не відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна, а прийняв рішення що накладення арешту на таке майно, яке на думку колегії суддів є безпідставним.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду була винесена з порушення вимог КПК України, яка тягне за собою її скасування.

Окрім того, колегія суддів також знаходить доводи цивільних відповідачів слушними щодо відсутності обґрунтування в ухвалі суду від 26.03.2021 зазначення про задоволення заяви представника саме цивільного позивача ОСОБА_11 , оскільки у заяві представника ОСОБА_12 вказано, що вона подається в інтересах потерпілих-позивачів, яких він представляє у кількості чотирьох осіб, а не лише ОСОБА_11 .

Задовольняючи апеляційні скарги, колегія суддів виходить з того, що, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.
При цьому п.3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді заяви представника ОСОБА_12 судом були допущені, перелічені вище, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги цивільних відповідачів ОСОБА_7 та ТОВ «АВ метал груп» задовольнити, скасувати ухвалу суду від 26.03.2021 і постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_12 про накладення арешту на майно.

Керуючись статтями 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_7 та апеляційну скаргу з доповненнями цивільного відповідача ТОВ «АВ метал груп» ОСОБА_10 задовольнити.
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26.03.2021 про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0000745 від 21.08.2017 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви представника цивільних позивачів потерпілих ОСОБА_12 від 26.03.2021 про забезпечення позову у кримінальному провадженні №0000745 від 21.08.2017 та накладення арешту на все майно ОСОБА_7 , ТОВ «АВ метал груп» та на грошові кошти на рахунках підприємства у межах заявлених позовних вимог відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4