Справа № 366/3222/20
Провадження № 1-кп/366/94/21
ВИРОК
Іменем України
28 квітня 2021 року смт. Іванків
Іванківський районний суд київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні Іванківського районного суду Київської області кримінальне провадження № 0000073, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.10.2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Пісківка, Бородянського району, Київської області, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 267-1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Так, 27.10.2020 року, ОСОБА_4 , в період часу з 13 години до 16 години, перебуваючи у відселеному с. Куповате, яке відповідно до постанови КМУ № 106, належить до зони відчуження, знайшов та назбирав до білого полімерного мішка лісових грибів, та заховав їх до багажного відділення автомобіля РЕНО ЛОГАН, д. н. з. НОМЕР_1 , з метою їх подальшого переміщення за межі зони відчуження, для використання у власних потребах, без мети збуту.
Того ж дня, приблизно о 17 годині 30 хвилин, при спробі перетину КПП «Дитятки», працівниками поліції, які здійснювали контроль у межах своєї компетенції, за дотриманням вимог режиму радіаційної безпеки у спеціально визначеній зоні радіоактивного забруднення, при огляді автомобіля РЕНО ЛОГАН, д. н. з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 , у багажному відділенні автомобіля, виявили мішок з грибами, вагою 21,6 кілограмів.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на переміщення будь-яким способом за межі зони відчуження, без надання передбаченого законом дозволу та без проведення дозиметричного контролю, продуктів харчування рослинного походження, оскільки виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але не було доведено до кінця, з причин, які не залежали від його волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України.
У даному кримінальному провадженні 29 грудня 2020 року між прокурором Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України.
За угодою про визнання винуватості, підозрюваний ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні (злочині) і зобов`язався: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання підозрюваному ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України - у виді штрафу у розмірі 850 гривень.
Крім того, прокурор та підозрюваний, визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та просив угоду про визнання винуватості затвердити.
Захисник адвокат ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України, є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, що в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання, очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи пом`якшуючу обставину, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, злочин не набув значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.
За вчинене кримінальне правопорушення (злочин) обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню, яке узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості, а саме: за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України - у виді штрафу у розмірі 850 гривень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Питання речових доказів у даному кримінальному провадженні вирішити відповідно до ст. 475, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід до обвинуваченого, не застосовувався.
Керуючись ст. ст. 314, 369-371, 373, 374, 375 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 грудня 2020 року, укладену у кримінальному провадженні № 0000073 між прокурором Іванківо-Чорнобильського відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області, ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 267-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання - у виді штрафу у розмірі 850 гривень.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази:
- білий полімерний мішок та 21 кілограм лісових грибів, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Відділу поліції Зони ЧАЕС ГУ НП в Київській області, - знищити;
- автомобіль марки РЕНО модель ЛОГАН, д. н. з. НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити в його розпоряджені.
Судові витрати відсутні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:
1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя