Номер провадження: 11-кп/813/1402/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.08.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8 ,

прекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000078 від 17.04.2018 року, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

встановив:
Зміст оскаржуваного судового рішення.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 червня 2021 року.

Визначено розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України в розмірі ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме в сумі 210 200 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що дані про особу обвинуваченого дають достатні підстави вважати, що дійсно існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
На вказану ухвалу обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій стверджує про те, що оскаржена ухвала є передчасною та містить істотні порушення кримінального процесуального закону, та посилається на такі обставини:
- із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його ознайомлено не було та наскільки йому відомо, прокурор відповідного клопотання про продовження запобіжного заходу разом з матеріалами, обґрунтовуючими продовження такого запобіжного заходу не подавав;
- у суду відсутні правові підстави за відсутності відповідного клопотання за власною ініціативою продовжувати строки тримання під вартою;
- на стадії судового розгляду після направлення обвинувального акта до суду йому запобіжний захід не обирався;
- стороною обвинувачення порушено розумні строки подання доказів у вказаному кримінальному проваджені, через що порушуються і розумні строки розгляду справи;
- обвинувальний акт є необґрунтованим;
- посилання лише на тяжкість покарання за злочин, у учиненні якого його обвинувачено не може бути підставою для оцінки ризиків втечі. Апелянт наголошує, що спроб втечі вчиняти не збирається та звертає увагу, що перебуває під арештом з 15 березня 2018 року;
- ризики порушення суспільного порядку, на думку апелянта, є безпідставними через відсутність ані у суді, ані біля суду, ані на вулицях ніякого суспільства;
- також звертає увагу на відсутність належного обґрунтування оскаржуваного рішення.
За таких обставин, ОСОБА_7 просить скасувати оскаржену ухвалу та звільнити його з під арешту у залі судових засідань.

Позиції учасників апеляційного розгляду.
У судовому засіданні обвинувачений просив дослідити відеозапис проведення судового засідання Приморського районного суду м. Одеси 23 квітня 2021 року з метою з`ясування обставин розгляду судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 та порушення судом першої інстанції його прав.

Представник обвинуваченого ОСОБА_8 просила дослідити протокол відповідного судового засідання, метою з`ясування обставин розгляду судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 .

Прокурор у судовому засідання заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_7 про дослідження відеозапису судового засідання Приморського районного суду м. Одеси 23 квітня 2021 року та зазначив, що необхідні обставини можливо встановити з протоколу відповідного судового засідання.

Апеляційним судом на місці було задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та оглянуто відеозапис фіксації судового засідання Приморського районного суду м. Одеси 23 квітня 2021 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник підтримали вимоги та зміст апеляційної скарги, просили її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та звільнити ОСОБА_7 з під арешту

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зауважував, що судом першої інстанції було прийнято законне та обґрунтоване рішення, зокрема у судовому засідання приймали участь як захисник так і перекладач, які надавали обвинуваченому необхідну допомогу для ознайомлення з поданим прокурором процесуальним документом.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Приморського районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч.1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону суддею дотримані, його висновки про необхідність застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованими.
Щодо посилань апелянта не необґрунтованість обвинувального акту, апеляційний суд, звертає увагу на таке.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Обвинувачення, відповідно до приписів Розділу IV КПК України «Судове провадження у першій інстанції» є предметом судового розгляду, його обґрунтованість або безпідставність встановлюється шляхом дослідження доказів обвинувачення й захисту в судовому засіданні та при ухваленні обвинувального або виправдувального вироку відносно особи, тому на теперішній час твердження апелянта про необґрунтованість обвинувального акту ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину є передчасним, оскільки судовий розгляд кримінального провадження на час продовження запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги зазначене, апеляційний суд вважає, що обґрунтованість обвинувального акту ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, на даній стадії, при розгляді апеляційного провадження на ухвалу суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не перевіряється.

Щодо посилань ОСОБА_10 на те, що на стадії удового розгляду після направлення обвинувального акту до суду відносно нього запобіжний захід не обирався, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Доводи апеляційної скарги про те, що вирішення питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відбувалось без письмового клопотання прокурора, яке в порушення вимог ч.2 ст. 184 КПК України, не було вручено стороні захисту, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки положення вказаної норм кримінального процесуального законодавства розповсюджуються лише на стадію досудового розслідування кримінального провадження, а провадження, яке є предметом розгляду Приморського районного суду м. Одеси перебуває вже на стадії судового провадження.
Окрім того, апеляційний суд зауважує, що посилання апелянта на неможливість суду вирішити питання про продовження строку тримання під вартою за відсутністю клопотання прокурора є також не обґрунтованими, з огляду на встановлений ч.3 ст.331 КПК України обов`язок суду розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта.
Посилання ж апелянта на абстрактність доводів про існування ризику втечі ОСОБА_7 , з оґляду на недостатність такого фактору як тяжкість покарання, оскільки прокурор не було доведено жодного факу ризику втечі ОСОБА_7 , перешкоджання слідству и ухилення від правосуддя, апеляційний суд відхиляє як безпідставні та звертає увагу на наступне.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, апеляційний суд встановив належне обґрунтування судом наявності зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.
Апеляційний суд враховує обставини інкримінованих злочинів на підставі обвинувального акту, з якого вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна, або без такої (відповідно до вимог ст. 70 КК України), у зв`язку з чим тяжкість покарання є достатнім мотивом та підставою для обвинувачених переховуватися від суду.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим злочинів вчинених, зокрема у сфері охорони громадської безпеки, що свідчать про їх підвищену суспільну небезпеку, та у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість продовження саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє також як безпідставні посилання апелянта на відсутність ані у суді, ані біля суду, ані на вулицях ніякого суспільства, а отже і відсутності у справі суспільного інтересу.
Жодних розумних гарантій добросовісної поведінки ОСОБА_7 на вказаній стадії кримінального процесу ані слідчому судді, ані апеляційному суду надано не було.
На думку апеляційного суду, висловлений апелянтом намір не вчиняти спроб втечі, не є фактором настільки міцним та впливовим на поведінку обвинуваченого щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
Доводи ж обвинуваченого та його захисника про порушення у судовому засіданніПриморського районного суду м. Одеси 23 квітня 2021 року прав ОСОБА_7 апеляційний суд відхиляє, оскільки зміст оглянутого у судовому засідання відеозапису судового засідання спростовує відповідні обставини, зокрема, апеляційним судом встановлено, що у судовому засіданні у суді першої інстанції, окрім ОСОБА_7 участь приймали також його захисник, який, на переконання апеляційного суду забезпечив дотримання права обвинуваченого на захист, та перекладач, який забезпечував переклад пояснень, показань та документів .
Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.
Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом не встановлено.
Отже, на думку апеляційного суду, зазначені ризики виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду про наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який у цьому випадку, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на наступне.
З Єдиного державного реєстру судових рішень апеляційним судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2021 року ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України, та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, без конфіскації майна. Запобіжний захід ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено тримання під вартою.
Таким чином, посилання обвинуваченого та його захисника на можливість зміни або скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_7 , шляхом скасування оскаржуваної ухвали, є безпідставиними.
Згідно з п.1 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
Керуючись статями 331, 370, 372, 376, 404, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2021 року, якою був продовжений строк тримання під вартою ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000078 від 17.04.2018 року, обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4