КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/782/18 Провадження № 11-кп/824/885/2021 Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_1 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2021 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0008664 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, без реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 297 КК України,

за участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року скасувати та ухвалити щодо ОСОБА_8 виправдувальний вирок.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити щодо нього виправдувальний вирок.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 197 КК України та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 121 КК України у виді шести років позбавлення волі;
за ч. 1 ст. 197 КК України у виді двох років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 остаточно призначено покарання у виді шести років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з дня його затримання, тобто з 26 жовтня 2017 року.
Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат пов`язаних з проведенням експертиз.

В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що відомості викладені в оскаржуваному вироку не відповідають фактичним обставинам справи, зокрема вказівка на те, що обвинувачений не оскаржував дій працівників поліції, оскільки ОСОБА_8 як тільки оговтався від катувань працівників поліції, відразу почав писати про це у всі інстанції.
Щодо показань потерпілої ОСОБА_12 , то на думку захисника вони не містять жодних відомостей щодо обставин злочину.
Також апелянт вважає показання свідка ОСОБА_13 недопустимим доказом, оскільки вони не відповідають дійсності та є суперечливими.
Показання свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , як вказує захисник, взагалі не доводять вини ОСОБА_8 .
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 звертає увагу на пояснення експерта в суді першої інстанції, які спростовують показання свідка ОСОБА_13 .
Також апелянт зазначає що в матеріалах справи відсутній диск на якому був зафіксований слідчий експеримент.
Захисник ОСОБА_9 вказує також на висновки експертизи, які не доводять провину обвинуваченого, та у них відсутній висновок про причину смерті ОСОБА_16 .

В доводах апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження поверхнево, не дослідив докази наявні в матеріалах справи та не надав їм належної оцінки.
Обвинувачений вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишились обставини його затримання, зокрема те, що при його затриманні до кімнати увірвались десять осіб, які були одягнені в цивільний одяг, у зв`язку з чим він подумав, що це кредитори, які прийшли до ОСОБА_16 .
При цьому апелянт зазначає, що при затриманні працівниками поліції йому були нанесенні тілесні ушкодження.
ОСОБА_8 також зазначає, що у вироку суду першої інстанції помилково навів низку даних, а саме: адресу його проживання, сімейний стан, статтю інкримінованого йому злочину вказавши замість правильної ч. 1 ст. 297 КК України ч. 1 ст. 197 КК України, та усіх прокурорів, які брали участь під час судового розгляду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_8 звертає увагу на показання свідка ОСОБА_13 , які містять розбіжності та є суперечливими.
Крім того вказує на показання експерта ОСОБА_17 , який зазначив, що пошкоджень на чашечках ніг у ОСОБА_16 не було, опіки також відсутні, при цьому у шлунку містились залишки їжі, що у своїй сукупності спростовує показання свідка ОСОБА_13 .
Апелянт також звертає увагу на свій стан здоров`я, вказує, що в СІЗО він голодував 21 день, переніс мікроінсульт.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 також заявляє клопотання про визнання недопустимими доказів, зокрема слідчого експерименту, його допиту та наданих ним показань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 приблизно в третій декаді вересня 2017 року у невстановленому досудовим розслідуванням деньта час, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 умисно заподіяв ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Так, ОСОБА_8 приблизно в третій декаді вересня 2017 року у невстановлені досудовим розслідуванням деньта час, перебуваючиза місцем свого тимчасового проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 під час конфлікту із своїм знайомим ОСОБА_16 , який виник на грунті особистих неприязних відносин, реалізуючи свій злочинний умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, став наносити ОСОБА_16 удари кулаками, та ногами в життєво важливі органи, розташовані в грудній клітині, внаслідок чого заподіяв ОСОБА_16 тілесні ушкодження у вигляді: саден з крововиливами у м`які тканини на правій і лівій ступенях; травм грудної клітки; перелому правої ключиці і грудини; переломів правих 2-8 і 11 та 12 ребер з ушкодженними плеври; переломів 2,3, 4 і 6-11 ребер з ушкодженням плеври, що у своїй сукупності мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.
Крім того, ОСОБА_8 приблизно у третій декаді вересня 2017 року у невстановленому досудовим розслідуванням день та час, перебуваючиу приміщенні квартири АДРЕСА_2 через деякий час після настання смерті ОСОБА_16 вирішив вчинити наругу над тілом померлого шляхом його розчленування.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 затягнув труп ОСОБА_16 до ванної, після чого,виявляючи явну неповагу та свою неприязнь до померлогоОСОБА_16 розуміючи всю суспільну небезпечність та аморальність своїх дій за допомогою кухонного ножа відрізав голову від тулуба останнього.

Вчинивши аморальні дії по відношенні до тіла померлого ОСОБА_16 , - ОСОБА_8 з метою ухилення від кримінальної відповідальності та укриття вказаного злочину, порушуючи моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місця їх поховання, помістив голову ОСОБА_16 разом з ножем до поліетиленового пакету синього кольору та викинув до сміттєвого баку. В подальшому ОСОБА_8 витягнувши тіло ОСОБА_16 з ванної кімнати, замотав його у килим та виніс до сусіднього двору, де викинув його до колодязя теплокамери, розташованому біля будинку АДРЕСА_3 .

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційні скарги в повному обсязі та просили їх задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Ухвалюючи вирок про визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 197 КК України, суд мотивував своє рішення, посилаючись зокрема на показання свідка ОСОБА_13 , яка вказала на те, що обвинувачений знущався над ОСОБА_16 впродовж двох місяців: застосовував до останнього фізичну силу, обливав кип`ятком, кидав у ванну з холодною водою, топив у ванні.
Як заявив захисник ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду, в суді першої інстанції свідок показала, що обвинувачений також морив ОСОБА_16 голодом.
За доводами сторони захисту показання свідка ОСОБА_13 є неправдивими, вона їх давала під тиском сторони обвинувачення, а тому вони не можуть бути використані в суді як доказ на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Як видно з матеріалів провадження, з метою перевірки показань наведеного свідка судом був допитаний експерт ОСОБА_17 , який проводив дослідження тупа ОСОБА_16 .
У вироку зазначено, що експерт підтвердив свій висновок та нових обставин не зазначив.
В той же час за доводами сторони захисту експерт ОСОБА_17 під час допиту в суді першої інстанції повідомив, що під час дослідження трупа ОСОБА_16 у шлунку виявлені фрагменти їжі, опіків на його тілі не виявлено, а тілесні ушкодження могли виникнути в результаті падіння в тому місці де був виявлений труп потерпілого.
Для перевірки доводів апеляційних скарг судом апеляційної інстанції досліджений відео, аудіозапис допиту свідка ОСОБА_13 в судовому засіданні 16 листопада 2018 року. В той же час запис повторного допиту цього свідка в судовому засіданні від 11 листопада 2019 року настільки низької якості, що колегія суддів позбавлена можливості їх сприйняти та дати їм оцінку.
Також в матеріалах провадження відсутній запис судового засідання від 01 червня 2020 року, коли судом допитувався експерт ОСОБА_17 .
Колегією суддів із суду першої інстанції витребувана архівна копія запису судового засідання від 01 червня 2020 року, однак під час її дослідження було встановлено, що на ній відсутній звукозапис.
За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості перевірити доводи апеляційних скарг.
За приписами п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому випадку підлягає скасуванню, якщо в матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.
У такому випадку, відповідно до ст. 415 КПК України це є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на наведені мотиви, колегія суддів вважає, що з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону вирок суду підлягає скасуванню з направленням матеріалів провадження на новий розгляд до суду першої інстанції, під час якого серед іншого підлягають перевірці доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.
Приймаючи рішення про скасування обвинувального вироку, яким ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід тримання під вартою до набранням вироком законної сили, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, запобіганню ризику ухилення від суду, а також з урахуванням особи обвинуваченого, який неодноразово судимий, а також тяжкості висунутого йому обвинувачення, необхідно продовжити ОСОБА_8 раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 407, 412, 418, 419 КПК України колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17 липня 2020 року щодо ОСОБА_8 , визнаного винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 197 КК України, скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів, до 14 серпня 2021 року включно.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4