Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 290/453/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року Баранівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Баранівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 20.12.2019 року за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Печанівка Романівського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, працюючого на посаді електромеханіка ст. Шепетівка ШЧ-6 Козятинської дирекції залізничних перевезень Південно-Західної залізниці, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В :

19 грудня 2019 року близько 17 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Рухаючись вказаним транспортним засобом, по вул. Центральній зі сторони залізничного переїзду в напрямку залізничної станції с. Печанівка Романівського району Житомирської області на прямій ділянці дороги, ОСОБА_4 , в порушення вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, навпроти домогосподарства №25, при виникненні небезпеки для руху не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , яка рухалась в попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист ОСОБА_6 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням, яке відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як таке, що не є небезпечним для життя, але призвело до довготривалого розладу здоров`я.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину в інкримінованому йому злочині визнав та підтвердив обставини зазначені в обвинувальному акті по даному кримінальному провадженні. Щиро кається у вчиненому злочині. Окрім того зазначив, що його засліпив автомобіль, що рухався у зустрічному напрямку. Постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП не оскаржував. Потерпілій відшкодував завдану шкоду, у зв`язку з чим заявлений цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди не визнав.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується показами потерпілої та свідків:

Потерпіла в судовому засіданні показала, що того дня коли трапилася ДТП вона їхала до дитячого садочка за онукою. У якийсь момент почула гуркіт двигуна автомобіля, а далі послідував удар в результаті чого вона зазнала ушкоджень. Окрім того, вона зазначила, що вулиця де було ДТП освітлюється, на велосипеді був світловідбивач. Після цього, прийшов її чоловік та разом із обвинуваченим відвезли її до лікарні. Обвинувачений, на її думку, був в стані алкогольного спяніння. Через півтора місяця мати обвинуваченого привела їй велосипед. Від завданих ушкоджень постійно страждає фізичними болями, крім того, не може здійснювати роботу, яку виконувала до цього. Цивільний позов просила залишити без розгляду в частині стягнення матеріальної шкоди.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що в день коли сталося ДТП вона приїхала в лікарню де була її мати. Обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння. Жодної допомоги для матері не надавав, щодо коштів, які були передані матері їй нічого не відомо. Однак, на даний час він також не допомагає, не зважаючи на обіцянки. Також зазначила, що мати доглядає за двома онуками - дітьми її брата, мати яких позбавлена батьківських прав, а батько постійно перебуває на заробітках. Зараз потерпіла позбавлена можливості обслуговувати себе, чоловіка та дітей. Додатково повідомила, що в лікарні обвинувачений відмовлявся проходити тест на вживання алкоголю, сам він себе він не адекватно, був запах з порожнини рота.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що в день коли відбулося ДТП йому подзвонила дружина і повідомила, про подію. Він відразу прийшов на місце ДТП, так як даний участок дороги знаходиться неподалік будинку де він проживає з потерпілою. Трохи згодом він та обвинувачений відвезли потерпілу до лікарні, а перед цим заїхали додому до обвинуваченого, щоб той взяв гроші, які згодом, у кількості 3600 грн передав для потерпілої. При цьому, вказані кошти спершу були в російських рублях, які він особисто і міняв на гривні. Також зазначив, що потерпіла дуже страждає від болю у зламаній руці.

Окрім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена дослідженими в судовому засіданні наступними доказами:

Витягом з ЄРДР від 20.12.2019 про вчинене ний злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 86);

Протоколом огляду місця події від 19.12.2019 за участю понятих. Об`єктом огляду являється автодорога в с. Печанівка Романівського району Житомирської області (а.с. 87-92);

Протоколом огляду місця події від 20.12.2019 за участю понятих. Об`єктом огляду являється автомобільна стоянка поблизу КНП Романівська лікарня» на території якої знаходиться автомобіль ВАЗ 2107 (а.с. 93-96);

Протоколом огляду предмету від 20.12.2019. Об`єктом огляду став велосипед марки Україна» (а.с. 99-100);

Висновком експерта №11/2-41 від 06.02.2020 згідно якого місце наїзду на велосипедиста автомобілем ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 розташоване, на проїзній частині вул.. Центральній, на правій смузі руху в напрямку залізничної станції на відстані 5.1 м. від лівого краю проїзної частини, перед зафіксованим слідом юзу колеса від велосипедиста (а.с. 106-109);

Висновком експерта №11/2-40 від 10.02.2020 згідно якого на автомобілі ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 , виявлені аварійні механічні пошкодження ударно-динамічного характеру, які сконцентровані в його передній частині, що виражені слідами згинів, вдавлювання, вминання, розривів, потертостей металу, з відшаруванням власного лакофарбного покриття, при цьому загальний напрямок слідоутворюючої сили був спрямований з переду назад відносно подовжньої вісі автомобіля.

Первинний контакт досліджувальних транспортних засобів, відбувся між передньою частиною автомобіля ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 з задньоючатсиною велосипеда, при загальному розташуванні транспортних засобів в попутному напрямку.

В момент зіткнення (первинного контакту ТЗ) повздовжні вісі транспортних засобів розташовувалися під кутом близько 0+-5 градусів, при загальному розташуванні транспортних засобів в попутному напрямку (а.с. 112-126);

Висновком експерта №3/1297 від 24.01.2020 згідно якого:

на момент ДТП, гальмова система автомобіля «ВАЗ 2107» р/н НОМЕР_1 , знаходилася в технічно працездатному стані;

на момент ДТП, рульове керування автомобіля «ВАЗ 2107» р/н НОМЕР_1 , знаходилася в технічно працездатному стані;

на момент ДТП, ходова частина автомобіля «ВАЗ 2107» р/н НОМЕР_1 , знаходилася в технічно працездатному стані;

на момент ДТП, зовнішні світлові прилади автомобіля «ВАЗ 2107» р/н НОМЕР_1 , знаходилася в технічно працездатному стані;

На підставі вище проведеного дослідження необхідно зробити висновок, що в процесі дослідження необхідно зробити загальний висновок, що в процесі дослідження технічного стану автомобіля ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 , не встановлено яких-небудь характерних ознак раптової відмови або технічних непрацездатностей систем, вузлів, агрегатів і деталей, що впливають на безпеку дорожнього руху, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з виникненням аварійної обстановки і дорожньо-транспортої пригоди (а.с. 129-144);

Висновком експерта №32 згідно якого при судово медичній експертизі у гр.. ОСОБА_6 , виявлено закритий перелом лівої ключиці зі зміщенням, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такий що не є небезпечним для життя, але призвів до довготривалого розладу здоров`я, утворився від дії тупого твердого предмету, можливо внаслідок контакту з виступаючими до переду частинами легкового автомобіля при зіткненні його з велосипедом та послідуючим падінням на дорожнє покриття, за обставин та в терміни які вказані в постанові (а.с. 147);

Протоколом проведення слідчого експерименту від 26.02.2020 за участю потерпілої ОСОБА_6 (а.с. 148 156).

Висновком експерта №11/2-238 від08.04.2020 у даній дорожній обстановці, при заданих вихідних даних, водієві автомобіля марки ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 необхідно було діяти відповідно до вимог пп. 12.3 ПДР України;

З технічної точки зору, на підставі проведеного дослідження в діях водія автомобіля ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 , вбачається невідповідність технічним вимогам п. 12.3 ПДР України.

Для оцінки дій велосипедиста не потрібно спеціальних технічних пізнань з області судової авто техніки. Дане питання може бути вирішене органами слідства (судом) самостійно на основі юридичного аналізу всіх зібраних у справі матеріалів, стосовнодо вимог 6-го розділу ПДР України.

Враховуючи результати дослідження, необхідно зробити висновок, що з технічної точки зору, при заданих визідних даних, в причинному зв`язкуз виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій водія автомобіля ВАЗ 2107 р/н НОМЕР_1 , технічним вимогам п. 12.3 ПДР України, для чого перешкод технічного характеру в матеріалах справи на момент проведення експертизи не вбачається (а.с. 160-165).

Постановою Романівського районного суду від 24.01.2020 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, відносні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку учасників кримінального провадження, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях викладених у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року) та в п.150 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року (остаточне - 21.07.2011 року), в яких зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»).

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений дійсно своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченої вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, а також, характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Обставини, які згідно ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_4 : щире каяття та надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.

Обставини, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_4 : вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, суд бере до уваги досудову доповідь, що характеризує обвинуваченого складену Центром пробації, згідно якої ризики небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, та ризики вчинення повторного злочину оцінюється як середній (а.с. 72, 73).

Також суд враховує характеризуючи дані щодо обвинуваченого. Так, згідно характеристики ОСОБА_4 працює на станції Печанівська електромеханіком, за час роботи себе зарекомендував як дисциплінований працівник (а.с. 24).

Згідно характеристики наданої за місцем проживання ОСОБА_4 , останній зарекомендував себе з посередньої сторони, працевлаштований, розлучений, проживає одиноко, скарг від сусідів та інших жителів до сільської ради не надходило (а.с. 189).

Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого, який вчинив злочин перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зважаючи на наявність пом`якшуючих обставин, наслідки від вчиненого злочину, його відношення до вчиненого, зважаючи на те, що шкоду він відшкодував частково, думку потерпілої, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, і в тому числі з необережності, буде призначення покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами та з можливим звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду зазначене покарання в повному обсязі буде відповідати меті визначеній ч.2 ст.50 КК України.

Крім того, у кримінальному провадженні заявлений цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17000 грн та моральної шкоди в розмірі 50000 грн, завданих ДТП.

При цьому, суд звертає увагу на те, що потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що відповідач відшкодував їй матеріальну шкоду, а тому, в цій частині позов просила залишити без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.128 КПК України форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Частина 5 ст.128 КПК України передбачає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що залишення позовної заяви без розгляду в частині стягнення матеріальної шкоди, не порушує права та інтереси як цивільного позивача, за яким відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України зберігається право звернутися до суду повторно, так і цивільного відповідача.

З огляду на викладене позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17000 грн та моральної шкоди в розмірі 50000 грн, завданих ДТП залишити без розгляду в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17000 грн.

Суд бере до уваги те, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, що відповідає приписам ч. 1 ст. 23 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до вимог статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що в результаті протиправних дій ОСОБА_4 було завдано травм ОСОБА_6 , які супроводжувалися в процесі лікування у фізичному болю та стражданнях, адже відносяться до середнього ступеня тяжкості, як такий що не є небезпечним для життя, але призвів до довготривалого розладу здоров`я, згідно висновку експертиз, зважаючи на те, що ОСОБА_6 зазнала душевних страждань на момент лікування та в процесі її реабілітації, суд вважає вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на її користь моральних збитків в сумі 35 000 грн.

Судові витрати на проведення судових експертиз в сумі 5075 грн. 30 коп суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Питання з речовими доказами суд вирішує у відповідності з вимогами ст.. 100 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 з огляду на міру покарання суд не обирає.

Зважаючи на завершення розгляду кримінального провадження, міру покарання обрану судом, особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_10 від 09.01.2020 на автомобіль марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Керуючись ст 371, 373, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 2 (двох) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки, а саме:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз в сумі 5 075 (п`ять тисяч сімдесят п`ять) грн 30 коп.

Зняти арешт, накладений ухвалою слідчого судді Романівського районного суду Житомирської області ОСОБА_10 від 09.01.2020 на автомобіль марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Речові докази у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст.. 100 КПК України: автомобіль марки ВАЗ 2107 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на спеціального майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів центру забезпечення ГУНП в Житомирській області та велосипед марки «Україна», що знаходиться в кімнаті зберігання великогабаритних речових доказів Романівського ВП повернути власникам.

Позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди завданих ДТП залишити без розгляду в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17000 грн.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданих ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 завдану внаслідок вчинення ДТП моральну шкоду в розмірі 35 000 (тридцяти пять тисяч) грн.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1