ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 314/710/18
провадження № 51-1073км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року, постановлений у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Матвіївка Вільнянського району Запорізької області, жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 277 Кримінального кодексу України (далі КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 185, частиною 1 статті 277 КК та призначено йому покарання за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за частиною 1 статті 277 КК на строк 2 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 цього Кодексу.
ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 12 грудня 2017 року о 22 год на станції «Новогупалівка» Регіональної філії «Придніпровської залізниці» ПАТ «Українська залізниця», яка розташована поблизу села Новогупалівки Вільнянського району Запорізької області, за допомогою ріжкових ключів, розкрутив металеву кришку корпусу дросель трансформатору, звідки повторно таємно викрав живильний кінець з його складовими, загальною вартістю 19792, 71 грн, чим завдав Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Вищезазначеними діями ОСОБА_6 з корисливих мотивів пошкодив засіб зв`язку, шляхом порушення його цілісності та структури, внаслідок чого засіб зв`язку та сигналізації став непридатним для експлуатації відповідно до його цільового призначення, що порушило нормальну роботу транспорту.
Крім того, ОСОБА_6 13 грудня 2017 року о 22 год на станції «Роз`їзд» (11 км) Регіональної філії «Придніпровської залізниці» ПАТ «Українська залізниця», яка розташована поблизу села Матвіївки Вільнянського району Запорізької області, за допомогою ріжкових ключів, розкрутив металеві кришки корпусів дроселів трансформаторів, звідки повторно таємно викрав додаткові обмотки, загальною вартістю 1717,2 грн, чим завдав Регіональній філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Вищезазначними діями ОСОБА_6 з корисливих мотивів пошкодив засоби зв`язку, шляхом порушення їх цілісності та структури, внаслідок чого засоби зв`язку та сигналізації стали непридатними для експлуатації відповідно до їх цільового призначення, що порушило нормальну роботу транспорту та пристроїв СЦБ (сигналізації, централізації, блокування).
Вироком Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року вирок місцевого суду у частині призначеного покарання та звільнення засудженого від його відбування з випробуванням скасовано, ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено ОСОБА_6 покарання за частиною 2 статті 185 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки, за частиною 1 статті 277 КК на строк 2 роки.
На підставі частини 1 статті 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
В решті вирок суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений не погоджується з вироком апеляційного суду з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного йому покарання тяжкості злочину та його особі внаслідок суворості. Стверджує, що апеляційним судом належним чином не враховано його щирого каяття у вчинених злочинах та з`явлення із зізнанням. Залишено поза увагою суду, на думку скаржника, дані про його особу, оскільки він має на утриманні малолітню дитину та на момент розгляду справи в місцевому суді був працевлаштованим.
А тому, враховуючи вищевикладене, просить призначити йому остаточне покарання за вчиненні злочини, менш суворе, аніж позбавлення волі.
Заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив вимоги, викладені у касаційній скарзі, задовольнити у повному обсязі.
Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення касаційної скарги, наполягала на законності та обґрунтованості судового рішення.
Представника ПАТ «Українська залізниця» було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання він не з`явився. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, або повідомлень про поважність причин свого неприбуття до Суду від нього не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до частини 1 статті 75 КК у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи засудженому покарання за вчиненні ним злочини у межах санкцій статей, за якими було кваліфіковано дії ОСОБА_6 , судом враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, який має на утриманні малолітню дитину і дружину, працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога не перебуває та відсутність обставин, передбачених статтею 67 КК, які обтяжують покарання.
Належними чином враховано судом визнання засудженим своєї вини у вчиненому, щире каяття, сприяння у розкритті злочинів та визнано ці обставини, такими, що пом`якшують покарання у відповідності до приписів статті 66 КК.
З огляду на вищевикладені обставини, місцевий суд дійшов висновку про можливість застосування положень статті 75 КК, та звільнив ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням.
Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення за апеляційною скаргою прокурора, погодився з призначеним засудженому покаранням, однак дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне застосування до ОСОБА_6 положень статті 75 КК, враховуючи наступне.
Так місцевий суд, звільняючи ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням, належним чином не врахував даних про особу засудженого, який за місцем проживання характеризується посередньо, матеріальну шкоду, завдану злочинами не відшкодував, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення корисливих злочинів.
Як обґрунтовано зазначено апеляційним судом, засуджений неодноразово звільнявся від відбування покарання з підстав, передбачених статтею 81 КК, зокрема востаннє 05 січня 2015 року, однак висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став.
Такі обставини, на переконання суду, свідчать про систематичний характер протиправної поведінки засудженого та вказують на можливість досягнення мети покарання, визначеної статтею 50 КК, лише в умовах ізоляції від суспільства, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 75 цього Кодексу.
З таким рішенням погоджується і колегія суддів, та, виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, вважає покарання, призначене ОСОБА_6 , справедливим та домірним вчиненому, при цьому підстав для його пом`якшення, або звільнення від нього на підставі статті 75 КК, не вбачає.
Вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 420 КПК, є законним та обґрунтованим.
Враховуючи викладене, у задоволенні касаційної скарги слід відмовити у повному обсязі.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Запорізького апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3