490/1962/17 27.08.2020
н/п 1-кс/490/3145/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1962/17
У Х В А Л А

25 серпня 2020 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Центрального районного суду м.Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , слідчого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Іванівка, Миколаївського району, Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

18 серпня 2020 року до Центрального районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього матеріалів, в провадженні СУ ГУ НП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження №0000116 від 18.02.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, тобто сутенерство вчинене групою осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що не пізніше липня 2016 року (більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), мешканці м.Миколаєва та Миколаївської області ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , переслідуючи корисливу мету у вигляді одержання стабільних незаконних прибутків від вербування та переміщення людей з метою їх експлуатації, керуючись метою вчинення злочинів, спрямованих на порушення конституційних прав людини - особисту волю, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прийняли рішення про вчинення тяжких злочинів, за попередньою змовою групою осіб, які полягали у вербуванні людей на території Миколаївської області, подальшого їх переміщення за кордон, з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність на території Російської Федерації, а саме розповсюдження та збуту наркотичних засобів. За вчинення протиправних дій вищевказані особи, зокрема ОСОБА_10 , мав отримувати винагороду у сумі приблизно 500 доларів США за 1 завербовану та переправлену до Російської Федерації особу.

Злочинна діяльність вищевказаних осіб, полягала в наступному:

- розповсюдження на території Миколаївської області, інформації рекламного змісту про працевлаштування кур`єрів-експедиторів на територію Російської Федерації;

- визначення конкретних цілей: а) вербування людей; б) переміщення людей до Російської Федерації;

- фінансування злочинної діяльності (сплата витрат на придбання квитків, забезпеченні осіб, що переміщуються до Російської Федерації, засобами зв`язку, грошовими коштами, особистими речами та інше);

- отримання грошових коштів у якості винагороди за переміщених осіб та їх розподілу між членами групи.

Так, досудовими розслідуванням встановлено, що приблизно в 2016 році ОСОБА_6 , переслідуючи мету незаконного збагачення, увійшов до групи для спільного вчинення зазначеної злочинної діяльності.

Спілкування, обговорення злочинних намірів та іншої інформації щодо вчинення злочинів між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_6 відбувалось виключно за допомогою мобільних телефонів.

Так, у період часу, починаючи з липня 2016 року до січня 2017 року (більш точну дату в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , завербували та перемістили місцевих громадян, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (виїзд до Російської Федерації 26.10.2016 року), ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (виїзд до Російської Федерації 11.01.2017 року), ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (виїзд до Російської Федерації 11.01.2017 року), ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (виїзд до Російської Федерації 11.01.2017 року), ОСОБА_15 (виїзд до Російської Федерації 11.01.2017 року), ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (виїзд до Російської Федерації точну дату не встановлено) та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (виїзд до Російської Федерації 07.05.2017 року), з метою їх експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльність, пов`язану з незаконним збутом та території Російської Федерації наркотичних засобів, використовуючи обман та уразливий стан цих осіб.

В подальшому, вищевказані особи, будучи введені в оману, вимушені були займатись на території Російської Федерації збутом наркотичних речовин, в результаті чого затримані компетентними органами Російської Федерації, притягнуті до відповідальності та на теперішній час перебувають місцях позбавлення волі на території Російської Федерації.

18.08.2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

Прокурор в судовому засіданні подане клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисники проти задоволення клопотання заперечували та просили відмовити у його задоволенні, оскільки зазначені у клопотанні слідчого ризики є необґрунтованими та не доведеними.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали додані до клопотання, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.194 КПК України, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

Підозра, виходячи з постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24.11.2016 року №5-328 кс 16, є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження №0000116 від 18.02.2017 року, долученими до клопотання та дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- з аналізу трафіків мобільного телефону потерпілого ОСОБА_11 просліджується зв`язок з підозрюваним ОСОБА_6 по маршруту з м.Миколаєва до аеропорту м.Одеси. Окрім цього, потерпілий зв`язувався із ОСОБА_6 із приміщення аеропорту;

- з аналізу трафіків мобільного телефону підозрюваного ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_11 ;

- з аналізу трафіків мобільного телефону підозрюваного ОСОБА_6 з підозрюваним ОСОБА_10 ;

- протоколами проведених НСРД за ст.263 КПК Україна за 2018 рік, де ведуться розмови із невстановленим чоловіком про вербування осіб для подальшого відправлення за кордон (розмови неодноразові);

- протоколами проведених НСРД за ст.263 КПК Україна за 2018 рік, де ведуться розмови із ОСОБА_10 про пошуки кур`єра на території Російської Федерації, який зник;

- протоколами допитів в якості свідків: ОСОБА_18 (батько) щодо потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; ОСОБА_19 (мати) щодо потерпілого ОСОБА_17 ; ОСОБА_20 (мати) щодо потерпілого ОСОБА_11 ; Іова (сестра) щодо потерпілого ОСОБА_16 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" зазначив, що факти які викликають підозру не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Таким чином, слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності досліджених під час розгляду клопотання доказів, які об`єктивно вказують на обґрунтованість припущення про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, приходить до висновку про обґрунтованість підозри по кримінальному провадженню №0000116 відносно ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України.

У своєму клопотанні слідчий, зазначив як ризики задля запобігання яких необхідне застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою те, що ОСОБА_6 :

- може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, так як на даний час встановлюються інші місця, у яких вказана особа зберігала речі та документи, завдяки яким потерпілі особи відправлялись до території Російської Федерації;

- незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному проваджені, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки встановлюється коло потерпілих осіб, щодо яких здійснювалось вербування, однак на даний час їх не допитано. Також, на даний час встановлюються інші особи, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим розголошення відомостей результатів досудового розслідування призведе до неповноти досудового розслідування, а також можливої втрати доказів стосовно вини останніх. Крім того ОСОБА_6 , перебуваючи в місцях, не пов`язаних з триманням під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може незаконно впливати на інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні;

- вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану із торгівлею людьми.

Вислухавши доводи прокурора на підтримку клопотання, пояснення підозрюваного та його захисників, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до наступного висновку.

Згідно рішень ЄСПЛ у справі "Панченко проти Росії" ризик втечі не повинен оцінюватися тільки на підставі суворості покарання, яке може слідувати; "Бегчіев проти Молдови" - ризик втечі повинен оцінюватися в світлі таких факторів, як характер людини, його моральні принципи, наявність місця проживання і роботи, сімейні узи, будь-які інші зв`язки з країною, в якій ведеться його переслідування; справа "Ньюмейстер проти Австрії" - ризик втечі неминуче знижується з плином часу, проведеного в ув`язненні; "Ідалов проти Росії", "Гаріцкі проти Польщі", "Храіді проти Німеччини", "Іліжков проти Болгарії" - серйозність майбутнього покарання є релевантною обставиною при оцінці небезпеки втечі обвинуваченого, сама по собі тяжкість звинувачення не може служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення, що також знайшло своє відображення в рішенні Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп/2003.

З огляду на зазначене та з врахуванням наявності позитивних характеризуючих матеріалів на ОСОБА_6 , який має міцні соціальні зв`язки (одружений, на утриманні перебуває малолітня дитина 2016 року народження), має постійне місце реєстрації та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження ризик можливого ухилення від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення підозрюваним від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Що стосується ризиків можливого знищення, приховування та спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають суттєве значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення інших кримінальних правопорушень, то суд приходить до висновку, що вказані ризики не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому є необґрунтованими та безпідставними в розумінні діючого КПК та при прийнятті рішення до уваги не приймаються.

Стосовно посилання прокурора на інший ризик, то суд погоджується з такими доводами і констатує, що на теперішній час існує ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, щодо можливого незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні з метою зміни своїх показів на такі, що не відповідають дійсності.

Таким чином, прокурором під час розгляду клопотання, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.194 КПК України, доведено існування зазначеного вище ризику, що передбачено ст.177 КПК України.

При застосуванні запобіжного заходу, судом також враховано вік підозрюваного, його стан здоров`я, дані про його соціальні зв`язки та спосіб життя, та інші обставини, що характеризують особу підозрюваного.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 одружений, має на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , будь-якої інформації про наявність у підозрюваного близьких родичів за кордоном чи на непідконтрольній території України суду не надано.

Під час розгляду даного клопотання, сторона обвинувачення не навела переконливих доводів та доказів на їх обґрунтування щодо того, що застосування більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, не буде достатнім для досягнення цілей, передбачених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи вищевикладене, вислухавши думку учасників процесу, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у визначений період часу за місцем його проживання, буде достатнім для запобігання ризику, на який посилається прокурор, та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.181, 183, 193, 194, 196, 197 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_7 , погоджене із прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 - відмовити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк до 15.10.2020 року включно запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У зв`язку із застосуванням зазначеного вище запобіжного заходу, заборонити підозрюваному ОСОБА_6 у період доби з 21:00 год. до 07:00 год. наступного дня, залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та покласти на останнього строком до 15.10.2020 року включно обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

- не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд (в залежності від стадії кримінального провадження) про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування у будь-який спосіб з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_6 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного, за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею (судом) може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Миколаївського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1