ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5358/20 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1074/21 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: застосування Закону України «Про амністію у 2016 році»
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі засудженого ОСОБА_7 , який не наполягав на участі у справі, без участі інших учасників по справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.2020 року, -

ВТСАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.10.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування відносно нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».
В обґрунтування такого рішення, суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 не є суб`єктом та не підпадає під дію ст. ст. 1, 4 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаною вище ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».
В обґрунтування своїх вимог апелянт вказав, що суд першої інстанції відмовляючи йому у задоволенні заяви про амністію не вказав нормативно-правовий документ який містить виключний перелік захворювань, не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 є єдиним годувальником у родині, має захворювання гепатиту «С», що підтвердив довідкою, має брата інваліда ІІ групи, та батьків похилого віку.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду законною і обґрунтованою.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, дослідивши особову справу засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом у відповідності до норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 21.01.2016 року за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 22.12.2017 року скасовано звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, засуджений вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 21.01.2016 року за ч.2 ст.286 КК України до 5 років позбавлення волі та направлений для його відбування.

Вказане рішення, було залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 18.10.2018 року.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_7 , має батьків: мати ОСОБА_8 ,1956 року народження та батька ОСОБА_9 , 1952 року народження; а також брата ОСОБА_10 , 1986 року народження.( а.с. 2,8,9)

Крім того, відповідно до довідки ( а.с.5) ОСОБА_7 має хронічний вірусний гепатит «С»

Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністією є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Закон України «Про амністію у 2016 році» №1810-VIII від 22 12 2016 року набув чинності 07.09.2017 року.

Статтею 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 12 2016 року, встановлено, що звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, зазначені у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.

Відповідно до пунктів «г» та «є» ст. 1 вказаного Закону звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:

яких на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи, а також хворими на активну форму туберкульозу (диспансерні категорії 1-4), онкологічні захворювання (III, IV стадії за міжнародною класифікацією TNM), СНІД (III, IV клінічні стадії за класифікацією ВООЗ) та інші тяжкі хвороби, що перешкоджають відбуванню покарання та підпадають під визначення Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, затвердженого у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572;

які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта щодо необхідності застосування до нього вимог Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як вірно вказав суд першої інстанції, батьки засудженого ОСОБА_7 на час набрання законної сили Закону України «Про амністію у 2016 році» не набули пенсійного віку.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не було вказано нормативно правовий акт, яким передбачено виключний перелік захворювань, колегія суддів до уваги не бере.

Як вбачається зі змісту ухвали від 27.10.2020 року суд першої інстанції, обґрунтовуючи неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 положень Закону про амністію вказав, що останній не має пільг передбачених пунктами «г» та є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», де відповідно до вказаного Закону, пункт «г» містить посилання на вичерпний перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, який затверджено у додатку 12 до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15 серпня 2014 року № 1348/5/572.

Доводи засудженого щодо наявності у нього брата, який є інвалідом ІІ групи, апеляційний суд також не бере до уваги, оскільки такі обставини не є безпосередньою обставиною, з огляду на вимоги Закону України «Про амністію у 2016 році», для її застосування.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі належних і достатніх мотивів та підстав, дійшов до обґрунтованого висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 вимог Закону України «Про амністію у 2016 році», у зв`язку з чим підстав для задоволення апеляційної скарги останнього колегією суддів не вбачається.

Керуючись ч.2 ст.376, ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.10.2020 року по справі щодо засудженого ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4