Провадження № 1-кп/638/565/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2020 року Ддзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секрнеаря ОСОБА_2 ,

За участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілих ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження № 0001249 від 16.03.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України та кримінальне провадження № 0001250 від 16 березня 2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, -

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває вказане об`єднане кримінальне провадження.

До канцелярії суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу, в якому захисник зазначала численні посилання на практику Європейського суду з прав людини. Вказала, що ОСОБА_8 , має соціальні зв`язки, не має наміру переховуватися від суду та чинити тиск на потерпілих та свідків. Особливо зауважила на тому, що тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не заперечуючи факту того, що обвинувачений був оголошений в розшук, також звернула увагу суду на тому, що існує принципова різниця між поняттями «знаходження у розшуку» та «переховування від слідства», адже сам факт оголошення особи у розшук, при тому, що він не приховує місцезнаходження, не означає, що обвинувачений усвідомлює, що переховується від слідства. Зазначила, що після подій 2017 року ОСОБА_8 , дійсно перебував у місті Чернігів, де працював та часто приїздив в м. Харків, а в 2019 році знаходився тут постійно. Про той факт, що ОСОБА_8 , знаходиться у розшуку дізнався в Комінтернівському відділі поліції, після чого самостійно звернувся до слідчого Шевченківського відділу поліції. Вказала, що ОСОБА_8 , немає наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення, адже окрім кримінального провадження, що розглядається Дзержинським районним судом м. Харкова відносно нього відсутні будь-які інші провадження. За таких обставин просила обрати стосовно ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , з покладанням визначених судом обов`язків.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання.

Представник потерпілих та потерпілий покладались на розсуд суду при ухваленні рішення за результатами розгляду клопотання.

Захисник ОСОБА_5 , просив задовольнити клопотання захисника.

Обвинувачений ОСОБА_8 , підтримав думку захисника ,вказавши, що не ухилявся від суду, повідомив суду, що визнає себе винним у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, не має наміру впливати на потерпілих. Не перебував в місті Харкові постійно з 2017 року, так як уклав угоду із захисником, який йому пообіцяв владнати всі його питання та поїхав до міста Чернігова, де працював та періодично з`являвся до міста Харкова. Вказав, що пересувався по території України безперешкодно, навіть не уявляв, що перебував у розшуку.

Обвинувачений ОСОБА_7 , не заперечував проти того, щоб ОСОБА_8 , звільнили із-під варти.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/13763/17 від 12.03.2020р., залишеною без змін судом апеляційної інстанції, було задоволено клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2020р.

Також, ухвалами Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/4311/20 від 16.04.2020р., строк тримання ОСОБА_8 , було продовжено до 15.06.2020р., та по справі № 638/13208/18 від 09.06.2020р. до 07.08.2020р.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 201 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду клопотання про зміну запобіжного заходу. Копія клопотання та матеріалів, якими воно обґрунтовується, надається прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися судом.

Вимоги зазначених положень КПК України захисником дотримані.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В свою чергу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», при вирішенні питань щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Так, при обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою слід враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Оцінюючи кожен факт, викладений на підтвердження заявлених в своїх запереченнях стороною обвинувачення ризиків, суд має оцінювати його у контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України. Вказане вбачається не лише зі змісту відповідної норми, але й практики ЄСПЛ. Зокрема, у п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Бекчієв проти Молдови», заява №9190/03 від 04.10.2005, зазначено, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, репутацію обвинуваченого, тощо.

Так, ОСОБА_8 , має постійне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, а саме матір, двох братів (5 та 13 років) та сестру (15 років). Будь-яких негативних характеристик на ОСОБА_8 , за місцем його реєстрації та мешкання в матеріалах справи не міститься.

Вказані обставини значно зменшують ступінь існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України порівняно з моментом застосування до обвинуваченого запобіжного заходу вперше, і в судовому засіданні прокурором не доведено, що заявлені раніше ризики виправдовують подальше тримання особи під вартою, збільшились або ж з`явились нові, що перешкоджало б застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

При цьому, суд вважає, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжує існувати, адже стороною захисту не спростовано та не заперечується факт знаходження ОСОБА_8 , тривалий час у розшуку. Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 , не знав що перебуває у розшуку, тобто не мав умислу на переховування від органів слідства, адже сам з`явився до правоохоронного органу, хоч і заслуговують на увагу, проте не мають істотного значення для спростування вказаного ризику, адже відповідно до позиції висловленої ЄСПЛ у п. 41 рішення по справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року, особа, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Доказів того, що ОСОБА_8 , цікавився ходом кримінального провадження щодо нього, або ж щодо незаконного оголошення його в розшук суду не надано.

Таким чином, з зазначених в попередніх ухвалах суду ризиків, наразі можна казати про існування лише одного можливого, а саме переховування від суду, який в свою чергу прокурором обґрунтовується лише суворістю передбаченого покарання в разі доведеності вини у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 , злочину. Проте лише суворість покарання, яка є суттєвим, проте не єдиним елементом, що має враховуватись під час обрання запобіжного заходу, не може слугувати підставою для залишення в силі найсуворішого запобіжного заходу.

Суд враховує закріплену в п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і розтлумачену в п. 86 рішення ЄСПЛ у справі «Макаренко проти України» (Makarenko v. Ukraine) від 30.01.2018 року «презумпцію на користь звільнення» з урахуванням того, що запобігти встановленому ризику можливо, шляхом застосування до обвинуваченого цілодобового домашнього арешту з покладенням встановлених судом обов`язків.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою впродовж всього кримінального провадження ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії. Відповідно, вирішення кожного наступного питання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Після спливу певного часу судова влада зобов`язана привести інші вагомі підстави для подальшого утримання під вартою, та розглянути можливість застосування будь-яких альтернативних запобіжних заходів (п. 28 рішення ЄСПЛ «Роман Мірошніченко проти України» заява № 34211/04 від 19.05.2009 року).

У п. 80 по справі «Гавули проти України» заява № 52652/07 від 07.10.2013 року, Європейський суд з прав людини висловив думку, що хоча спочатку взяття заявника під варту могло бути виправдано серйозністю висунутих проти нього обвинувачень, а також ймовірністю його втечі і перешкоджанні розслідуванню, «з плином певного часу суди зобов`язані були дати більш чіткі причини триваючого тримання під вартою», «в дійсності …вони неодноразово покладалися на ті ж самі підстави, без надання конкретних деталей і без аналізу того, чи були зміни у ситуації заявника».

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини злочину, що інкримінується ОСОБА_8 , особистість обвинуваченого, який раніше не судимий, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, має зареєстроване місце проживання де крім нього проживають також його мати, два рідні брати та сестра, беручи до уваги доведеність існування на даному етапі судового провадження лише одного з п`яти, передбачених ст. 177 КПК України ризиків, суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого та запобігання ризику переховування можуть бути досягнуті шляхом застосування до останнього менш суворого запобіжного заходу, в даному випадку цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст. 177,184, 193-194, 196-199, 331 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання захисника ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, звільнивши з під варти в залі суду, та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- не залишати житло за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово;

- носити електронний засіб контролю;

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не спілкуватись з свідками, експертами, спеціалістами у даному кримінальному провадженні без присутності слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну в разі їх наявності.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу діє протягом 2-х місяців з моменту її постановлення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів до Харківського апеляційного суду в порядку передбаченому главою 18 КПК України.

Суддя ОСОБА_1