Справа № 308/1176/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваної ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника СВ відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2021 року за № 0000003, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Ужгорода, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Заступник начальника слідчого відділення відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 14.01.2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003, щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 України, погодженим прокурором Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

У клопотанні зазначено, що 25 січня 2021 року уповноваженими особами Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 18 січня 2021 року проведено контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки психотропної речовини метамфетаміну у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без затримання особи.

У ході проведення вищевказаної оперативної закупки 25 січня 2021 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, діючи всупереч положенням ч. 3 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якої, серед іншого, діяльність з обігу психотропних речовин, включених до таблиці II Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних

видів діяльності, тобто діючи незаконно, реалізовуючи заздалегідь обдуманий умисел, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, обіг яких обмежений на території України, отримала від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , грошові кошти в сумі 300,00 гривень як оплату за обумовлену психотропну речовину метамфетамін, після чого, поклавши зазначені вище кошти до кишені, надала ОСОБА_8 2 (два) згортки металевої фольги сріблястого кольору з порошкоподібною речовиною білого кольору, що містили метамфетамін масою 0,0450 грама, тобто збула психотропну речовину.

Двадцять сьомого січня 2021 року уповноваженими особами Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області на підставі постанови про контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 27 січня 2021 року проведено контроль за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки психотропної речовини метамфетаміну у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без затримання особи.

У ході проведення вищевказаної оперативної закупки близько 20 години 30 хвилин, перебуваючи біля приміщення АВС «Кефір», що розташовується за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, село Холмок, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, діючи всупереч положенням ч. 3 ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», відповідно до якої, серед іншого, діяльність з обігу психотропних речовин, включених до таблиці II Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770, здійснюється суб`єктами господарювання за наявності в них ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, тобто діючи незаконно, реалізовуючи заздалегідь обдуманий умисел, спрямований на незаконний збут психотропних речовин, обіг яких обмежений на території України, повторно, отримав від ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , попередньо отримавши грошові кошти в сумі 700,00 гривень, як оплату за обумовлену психотропну речовину метамфетамін, після чого, поклавши зазначені вище кошти до кишені, надала ОСОБА_8 2 (два) згортка металевої фольги, сріблястого кольору з порошкоподібною речовиною, білого кольору, масою у перерахунку на метамфетамін основу 0,1378 грама, тобто збув психотропну речовину.

Тридцятого січня 2021 року о 13.00 год. громадянку ОСОБА_5 затримано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

За вказаними фактами ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України, тобто незаконний збут психотропних речовин та передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконний збут психотропних речовин, вчинений повторно.

Слідчий у клопотанні також зазначив, що органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів, які підтверджують існування окремих ризиків, передбачених статтею ст. 177 КПК України, зокрема того, що ОСОБА_5 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні.

Слідчий зазначає, що виходячи з системного аналізу змісту та характеру альтернативних та більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, сторона обвинувачення вважає, що є достатні підстави вважати, що жоден із них не здатний унеможливити ризики, зазначені у клопотанні.

З огляду на викладене, керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 176 179, 184, ч. 5 ст. 194 КПК України, слідчий просив застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, просили його задовольнити та обрати підозрюваній ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання з підстав його необґрунтованості. Зауважила, що підозрювана не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків та експерта, а всі докази які мають суттєве значення для справи були вилучені органом досудового розслідування під час її затримання. Будь-яких підстав вважати, що остання вчинить нове правопорушення немає. Також додала, що підозрювана хворіє на гастрит, має на утриманні брата інваліда 3 групи, має постійне місце роботи. Стверджує, що батько підозрюваної тимчасово не працює у зв`язку з карантинними обмеженнями, а тому не останню покладається обов`язок щодо утримання сім`ї. За таких обставин захисник просила застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Підозрювана ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позицію свого захисника, просила суд у задоволенні клопотання відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Частина перша статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.

У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні слідчого відділення відділу №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000003 за ч. 1, 2 ст. 307 КК України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.01.2021, що підтверджується витягом з відповідного реєстру від 01.02.2021 року.

Тридцятого січня 2021 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме в незаконному збуті психотропних речовин.

Першого лютого 2021 року підозрюваній ОСОБА_5 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення на ч. 1, 2 ст. 307 КК України, а саме на незаконний збут психотропних речовин та незаконний збут психотропних речовин вчинений повторно.

Обставини кримінального правопорушення та причетність громадянки ОСОБА_5 до даного кримінального правопорушення підтверджується відомостями, що містяться в доданих до матеріалів клопотання протоколах слідчих дій.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дають підстави вважати пред`явлену ОСОБА_5 підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки в

сукупності з іншими доказами в кримінальному провадженні вже під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу із передбачених ст 176 КПК України.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними в рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя вважає, що враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжких (ч. 2 ст. 307 КК України) злочинів, а тому зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує підозрюваній у разі визнання її винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, остання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Разом з цим, слідчий суддя, беручи до уваги конкретні обставини досудового розслідування, вважає, що, ризик незаконного впливу на свідка, експертів, спеціалістів у даному кримінальному провадженні не є доведеним стороною обвинувачення. Саме тільки існування не допитаних у судовому засіданні свідків не свідчить про достатні підстави вважати, що у підозрюваної є намір незаконно впливати на даного учасника процесу. Доводи сторони обвинувачення нічим не підтверджені, ґрунтуються виключно на припущеннях, та не містять конкретних фактів та обставин, які б свідчили про існування даного ризику. Зокрема як вбачається з показань легендованого свідка підозрювана його особисто не знає, не знає його місця проживання, справжніх анкетних даних, інформації про те, що даний свідок заявляв про можливість такого ризику відсутня. Зазначене стосується і інших свідків. Що стосується ризику незаконного впливу на експертів та спеціалістів у даному кримінальному провадженні, слід зауважити що у ході розгляду клопотання слідчим та прокурором не доведено, що існують достатні підстави можливого незаконного впливу з боку підозрюваної на даних учасників кримінального процесу, зокрема наявності не проведених експертних досліджень щодо предмету кримінального правопорушення, а тому слідчий суддя дійшов до висновку про необґрунтованість даного ризику.

Не обгрунтованим являється і ризик вчинення нового злочину, оскільки посилання сторони обвинувачення на зазначений ризик є декларативним та не підтверджений реальними та об`єктивними обставинами справи. Про відсутність підстав вважати такий ризик реальним також свідчить і те, що підозрювана раніше не судима за вчинення злочинів, має постійне місце

роботи, частково визнає свою вину у вчиненому.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Оцінюючи характеризуючі дані підозрюваної ОСОБА_5 , слідчий суддя констатує, що остання раніше не судима, від виконання обов`язків підозрюваної, передбачених КПК України, не ухиляється, спроб перешкоджати досудовому розслідуванню не вчиняла, має постійне місце проживання, є особою молодого віку, неодружена, не навчається, має постійне місце роботи. Проживає з матір`ю, батьком та братом-інвалідом 3-ьої групи, хворіє на гастрит. Окрім цього, слідчий суддя враховує, що під час досудового розслідування підозрювана частково визнання вину по одному з епізодів злочинної діяльності.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 194 КПК, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що у ході розгляду клопотання стороною обвинувачення не доведено, що встановлені під час розгляду обставини є достатніми для переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є надмірним, та таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні не є дійсною, та сприймає, як доречним (слушним) застосування в цей час запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з покладенням обов`язків визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, які будуть пропорційними, помірними, та таким, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваної, тобто не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та правовій позиції ЄСПЛ, що викладена у рішеннях «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) та «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 р.), оскільки саме даний запобіжний захід

дасть змогу уникнути встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечити виконання нею покладених процесуальних обов`язків.

Враховуючи всі обставини, встановлені слідчим суддею при розгляді даного клопотання, та недоведеність стороною обвинувачення, що застосування щодо підозрюваної

ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою недостатньо для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та встановленим в судовому засіданні, слідчий суддя прийшов до переконання, що у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, застосувавши відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, що, на думку слідчого судді, є достатньою мірою щоб запобігти доведеним в судовому засіданні ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181,183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю строком на два місяці, а саме до 24 год. 00 хв. 29 березня 2021 року, заборонивши залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у нічний період доби з 22.00 вечора по 06.00 год. ранку без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, суду на визначений ними час;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Роз`яснити підозрюваній ОСОБА_5 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за її поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому вона перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї обов`язків.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної.

Встановити строк дії ухвали до 29 березня 2021 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Дата та час оголошення повного тексту ухвали 05 лютого 2021 року 14 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1