Провадження №1-в/127/575/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:головуючого судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Вінниці клопотання засудженого ОСОБА_4 про скасування ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, а також припинення його катування у виді довічного позбавлення волі і звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И В:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_4 про скасування ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, а також припинення його катування у виді довічного позбавлення волі і звільнення від відбування покарання.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року його засуджено за п.п. «а,е,г» ст. 93, ст. 19, п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 186, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна. Ухвалою Верховного Суду України від 26.03.1996 року вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін. Ухвалою Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року у вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року відносно ОСОБА_4 внесено зміни. Вважати ОСОБА_4 засудженим за п.п. «а,е,г» ст. 93, ст. 19, п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 186, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Не погоджуючись з наведеним вище засуджений ОСОБА_4 в клопотанні зазначає, що ухвалою Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, було порушено його право на захист, оскільки його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду, у зв`язку з чим, судом проведено розгляд вказаного питання без його участі. Крім того, його було позбавлено права на апеляційне та касаційне оскарження ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, що суперечить практиці національних судів та Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Крім того, засуджений в клопотанні зазначає, що він незаконно відбуває покарання за КК України (1960 року), що не відповідає дійсним положенням Конституції України, КК України, КПК України та Європейській Конвенції, у зв`язку з чим, просить суд скасувати ухвалу Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, припинити його катування у виді довічного позбавлення волі і звільнити від відбування покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 своє клопотання підтримав та просив суд його задовольнити, посилаючись на доводи та підстави викладені в клопотанні.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 підтримала, просила суд його задовольнити з підстав викладених у клопотанні ОСОБА_4 .
Прокурор ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 з мотивів відсутності правових підстав для задоволення вказаного клопотання.
Заслухавши пояснення засудженого, захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи, суд приходить до наступного висновку.
Так, відповідно до вимог п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суду суд має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку суду.
Відповідно до вироку Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року вбачається, що ОСОБА_4 засуджено за п.п. «а,е,г» ст. 93, ст. 19, п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 186, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 26.03.1996 року вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Ухвалою Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року у вирок Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року відносно ОСОБА_4 внесено зміни. Призначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна.

Згідно особової справи засудженого ОСОБА_4 вбачається, що на даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Так, рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 № 1-33/99 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК України (в редакції 1960 року), які передбачали смертну кару, як вид покарання та запроваджено мораторій на її застосування.

В подальшому, 22.02.2000 року до ст. 93 КК України внесено зміни відповідно до Закону України №1483-11 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» в частині зміни виду покарання з «смертної кари» на «довічне позбавлення волі».

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 29.12.1999 і до набрання чинності Законом України №1483 існував проміжок часу, протягом якого Верховна Рада України приймала рішення щодо внесення змін до КК України 1960 року стосовно заміни смертної кари іншим видом покарання довічним позбавленням волі. Цей проміжок був обумовлений неодночасною втратою чинності положеннями КК України 1960 року, щодо смертної кари і набранням чинності Законом України №1483 стосовно встановлення нового виду покарання та виник у результаті здійснення Конституційним Судом України нормоконтролю за відповідністю Конституції України положень КК України 1960 року щодо смертної кари.

З вироку Хмельницького обласного суду від 09.02.1996 року вбачається, що ОСОБА_4 за вчинення злочинів передбачених п.п. «а,г,е» ст. 93, ст. 19, п. «а» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 1 ст. 186, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) призначено покарання у виді смертної кари розстрілу з конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна, яке ухвалою Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року замінено на довічне позбавлення волі на підставі Закону України №1483-11 від 22.02.2000 року покарання, передбачене санкцією статті, що діяла на момент вчинення ним злочинів у виді смертної кари.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 26.01.2011 №1-рп/2011, вбачається, що наявність зазначеного проміжку часу не означає, що існуючі на той час відповідні санкції статей КК України в ред. 1960 року втратили альтернативний характер та передбачали лише покарання у виді позбавлення волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років. Це підтверджується, зокрема, тим, що КК України 1960 року встановлював безальтернативну санкцію позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років за умисне вбивство без обтяжуючих обставин (стаття 94 КК України в редакції 1960 року). Проте, законодавець не визнавав таке саме покарання співмірним з покаранням за умисне вбивство за обтяжуючих обставин, оскільки вважав, що за вчинення таких злочинів мала існувати можливість призначення судами і більш суворого кримінального покарання (стаття 93 КК України 1960 року).

За таких обставин Конституційний Суд України зазначає, що альтернативний характер санкцій статей КК України 1960 року, які передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, не давав підстав для призначення судами іншого покарання замість смертної кари до моменту її заміни Верховною Радою України на довічне позбавлення волі, оскільки це порушувало принцип співмірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, не відповідало принципу справедливості в кримінальному праві.

Крім того, Конституційний Суд України вважає, що після Рішення від 29.12.1999 КК України 1960 року не став новим законом, що пом`якшував кримінальну відповідальність осіб за вчинення особливо тяжких злочинів, оскільки в ч. 4 ст. 5 КК України 2001 року йдеться про можливість зміни тільки іншим законом про кримінальну відповідальність, а не Рішенням Конституційного Суду України, який повноважний лише визнавати неконституційними положення закону про кримінальну відповідальність. Таким чином, «зіставлення положень ст.ст. 8, 58, 92, 152, п. 1 розділу ХV «Перехідні положення» Конституції України та ст. 6 КК України дає підстави дійти висновку, що виключно кримінальними законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється відповідальність за їх вчинення. Відповідно і зворотна дія в часі реалізується через кримінальні закони у випадках, коли вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи».

Таким чином, новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом України №1483 довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Даний висновок ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин.

З огляду на вищевикладене, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання, ніж смертна кара, яка була передбачена Кодексом 1960 року, на час вчинення ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, то положення КК України 1960 року із змінами, внесеними Законом України № 1483, є такими, що пом`якшують кримінальну відповідальність та іншим чином поліпшують правове становище засудженого. А тому, посилання ОСОБА_4 на відсутність в суду правових підстав для призначення іншого покарання ніж 15 років позбавлення волі є необґрунтованими.

В частині клопотання засудженого ОСОБА_4 про скасування судом першої інстанції ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до діючих положень КПК України, процесуальними повноваженнями щодо зміни або скасуванню вироку чи ухвали суду першої інстанції наділений суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, а також суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, процесуальний порядок якого закріплений в розділі V Главах 31 та 32 КПК України відповідно.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що зазначений в клопотанні засудженого ОСОБА_4 предмет судового розгляду (скасування ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року) в розумінні п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України (порядку виконання вироку суду), до повноважень суду першої інстанції не відноситься, а відтак суд першої інстанції не вправі вийти за межі наділених процесуальним Законом повноважень.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставини справи, суд приходить до переконання, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, а також припинення його катування у виді довічного позбавлення волі і звільнення від відбування покарання, слід відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 152 КВК України, ст.ст. 370-372, 537, 539 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про скасування ухвали Хмельницького обласного суду від 21.06.2000 року, а також припинення його катування у виді довічного позбавлення волі і звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженому, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: