Єд. унік. № 243/5078/20
Провадження № 1-кп/243/705/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
представника потерпілого ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8
ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
захисника ОСОБА_11 ,
спеціаліст ОСОБА_12

розглянувши у закритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 3 Слов`янського міськрайонного судукримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України.

Під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, на адресу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від адвоката ОСОБА_11 надійшло клопотання від 02.11.2020 року в порядку ст.ст. 201, 331 КПК України про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 та допит свідків.

Із змісту поданого до суду клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 вбачається, що захисник ОСОБА_11 просить змінити запобіжний захід у вигляді

тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки підстави для такої міри запобіжного заходу відсутні, висунуте проти ОСОБА_10 обвинувачення не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Також просить визнати недопустимі докази, які вказані в клопотанні, а саме всі речові докази та електронні докази, документи матеріалів кримінального провадження, що не були відкриті стороною обвинувачення стороні захисту та які не зазначені в протоколі від 05.06.2020 року, а також з якими не був ознайомлений слідчим та прокурором обвинувачений ОСОБА_10 відповідно до протоколу ознайомлення з речовими доказами від 09.06.2020 року. Просить визнати недопустимими докази, а саме пояснення неповнолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_13 , а також покази потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , як отримані з порушенням права ОСОБА_10 на перехресний допит. Просить визнати недопустимими докази отримані в результаті огляду місця події 17.03.2020 року.

Також вказав, що стороною обвинувачення не були відкриті обвинуваченому ОСОБА_10 матеріали кримінального провадження зі складанням належним чином відповідного протоколу із зазначенням кількості томів документів на паперових носіях в кожному томі, без зазначення відкритих обвинуваченому ОСОБА_10 доказів.

Стороною обвинувачення не було надано обвинуваченому ОСОБА_10 достатньо часу 05.06.2020 року для ознайомлення з матеріалами досудового слідства, можливості скористатись правовою допомогою захисника при ознайомленні з матеріалами досудового слідства.

Стороною обвинувачення не були відкриті захиснику обвинуваченого ОСОБА_10 адвокату ОСОБА_11 матеріали досудового слідства кримінального провадження №0000577 від 17.03.2020 року із складанням протоколу про надання доступу до матеріалів досудового слідства.

Протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 05.06.2020 року, що був складений в період з 15 годин 00 хвилин по 15 годин 30 хвилин в місті Бахмуті в УВП №6, не містив всієї інформації.

Також вказує на те, що факт отримання обвинуваченим ОСОБА_10 обвинувального акту не підтверджено відповідною розпискою від 09.06.2020 року із зазначенням кількості аркушів обвинувального акту та кількості аркушів реєстру. Просить допитати свідків відповідно до переліку, наданого до клопотання про скасування запобіжного заходу. Вважає, що покази потерпілих про демонстрацію порнографічних фільмів потребують критичної оцінки, оскільки потерпілі не вказують ознаки, за якими вони визначили згадані ними фільми як порнографічні. Наявні свідчення потерпілих не перевірені слідчим ОСОБА_16 при проведенні слідчих експериментів в порядку ст.240 КПК України.

Однією з підстав обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу тримання під вартою та його продовження стало зазначення в клопотанні прокурора суспільного резонансу немов вчиненого обвинуваченим ОСОБА_10 тяжкого злочину. ОСОБА_17 вказує, що публікації в СМІ наклепницького характеру щодо безпідставного обвинувачення ОСОБА_10 в педофілії дійсно були, проте вони ініційовані вимагателями ОСОБА_18 та ОСОБА_19 за допомогою їх спільників ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

До клопотання про скасування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 від 02.11.2020 року додає перелік свідків, що можуть повідомити факти, які мають значення для з`ясування обставин наклепу та поширення неправдивої інформації стосовно обвинуваченого.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали клопотання, просили задовольнити. В задоволені клопотання прокурора відмовити.

Потерпілі та їх представники просили вирішити питання стосовно клопотання прокурора та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_11 на розсуд суду.

Прокурор просила відмовити в задоволенні клопотань ОСОБА_11 , вказала, що питання щодо дослідження матеріалів не може буди задоволено, оскільки вони ще не дослідженні в судовому засіданні. Клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просила задовольнити.

У відповідності до ст.9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Ст.6 Конституції України закріплює положення, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Крім того, положення ст.19 Конституції України наголошує на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до засад державної політики України в галузі прав людини, затверджених Постановою Верховної Ради України від 17.06.1999 року №757-XIV, обмеженість свободи держави, її органів і посадових осіб визнається відповідно до принципу, згідно з яким дозволено лише те, що прямо передбачається законом.

Запобіжні заходи є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, вони мають застосовуватися з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).

Згідно ч.1 ст. 201 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Статтею 331 КПК України (Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді), передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу, продовження строку дії такого запобіжного заходу, скасування, зміна запобіжного заходу, буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобода практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), що узгоджується з вимогами ч.5 ст.9 КПК України.

Главою 28 (& 3) КПК України передбачена процедура судового розгляду кримінального провадження. По даному кримінальному провадженню щодо обвинувачення ОСОБА_10 за ч. 2 ст.156 КК України у відповідності до ст.ст. 317-349 КПК України розпочатий судовий розгляд, оголошено обвинувальний акт та визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню та порядок їх дослідження (докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту в другу.

Щодо клопотання захисника, суд із урахуванням думки присутніх учасників судового засідання зазначає наступне.

Стосовно допиту свідків, перелік яких наданий до клопотання про зміну запобіжного заходу та дослідженню наданих захистом матеріалів при розгляді вказаного клопотання, суд зазначає що з огляду на вимоги КПК України стосовно процедури судового розгляду, встановлений порядок розгляду даного кримінального провадження та зазначення відомостей які свідки можуть надати, та обґрунтуванням захистом значення цих відомостей для вирішення клопотання щодо зміну заходу забезпечення кримінального провадження, суд не вбачає законних підстав для допиту свідків та дослідженню наданих захисником матеріалів при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_10 .

Відповідно до ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Суд зазначає, що під час винесення Ухвали від 01.10.2020 року судом були враховані всі встановлені під час судового розгляду кримінального провадження відомості про сукупність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_10 , було встановлено, що висновки викладені в клопотанні прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_10 - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Так суд вказує, що за даним кримінальним провадженням у відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою для обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 стала зазначена прокурором в судовому засіданні наявність обґрунтованої підозри щодо можливої причетності ОСОБА_10 до скоєння ним тяжкого злочину та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений у випадку зміни запобіжного заходу може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Ухвала суду в цій частині містить всебічний та детальний опис доводів прокурора та обґрунтування вказаних ним ризиків.

Доводи та обґрунтування захисника ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 викладені в його клопотанні, як в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, а також характеру та тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, так і наявності суспільного інтересу у даному кримінальному провадженню - не перевищують саме загально суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який по - перше з урахуванням обставин злочину, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та виправдовує, як виняток із загальної норми про повагу до свободи людини, оскільки відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями, а по друге полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на теперішній час не відпали та продовжують існувати.

Суд, оцінивши у сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором, доведені нею та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що будь-яких обґрунтованих та об`єктивних обставин, які б свідчили про те, що захід забезпечення кримінального провадження застосований відносно ОСОБА_10 не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі розгляду кримінального провадження не встановлено та обвинуваченим і його захисником не доведено на теперішній час, у зв`язку з чим, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

А відтак, суд приходить до висновку про доцільність збереження застосованого до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та про відмову у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яка зазначила, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватись від суду, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , передбачене ч. 2 ст. 156 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, є тяжким злочином, тому наслідки та ризик втечі для підозрюваного ОСОБА_10 у цьому випадку можуть бути визнані, як менш небезпечні, ніж покарання та процедура його відбування.

Також, відповідно до клопотання прокурора, слід враховувати, що факт вчинення розбещення малолітніх осіб ОСОБА_10 у м. Слов`янську спричинив загальносуспільне обурення, що в свою чергу також може побудити обвинуваченого на вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Прокурор вказує, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обвинувачений ОСОБА_10 опинившись на волі має реальну можливість незаконно впливати на потерпілих, оскільки по перше, вони є неповнолітніми особами, які легко піддаються впливу, по друге, як встановлено під час досудового розслідування, ОСОБА_10 мав певний вплив на потерпілих, у зв`язку з чим, ОСОБА_10 має реальну можливість вплинути на них будь-яким чином з метою зміни вже даних ними показань чи схилити до дачі завідомо неправдивих показань, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Під час судового засідання прокурор зазначила, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо буде запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Суд, при розгляді вказаного клопотання прокурора про продовження заходів забезпечення кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 , не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_10 , не даючи оцінки зібраним доказам, крім іншого приймає до уваги, що слідчим суддею на досудовому слідстві при обрані ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було задоволено клопотання прокурора і йому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та слідчим суддею досліджувалися докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_10 вказаного кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав щодо існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на теперішній час не зменшилися.

Суд враховуючи загальні відомості про сукупність обставин пред`явленого обвинувачення, що інкримінується ОСОБА_10 та обсяг відомостей, які були повідомленні в судовому засіданні безпосередньо прокурором в його клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу, приходить до переконання, що висновки викладені в клопотанні прокурора та які були покладені в основу обвинувачення - не є явно необґрунтованими чи очевидно недопустимими.

Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

При цьому дія застосованого запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину.

З огляду на вищевказане суд зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи.

Приймаючи до уваги вищезазначене, суд не ігнорує, а враховує та приймає до уваги позиції, думки та доводи, як самого обвинуваченого так і його захисника, як сторони захисту на користь обвинуваченого, щодо зміни запобіжного заходу та не визнання клопотання прокурора, однак зазначає, що у даному кримінальному провадженні, в контексті пред`явленого обсягу обвинувачення, зазначені доводи обвинуваченого та його захисника не перевищують саме загального суспільного інтересу у даній кримінальній справі, який з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, його тривалості та тяжкості є наявним в даній справі та полягає у повному, всебічному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

У разі застосування на теперішній час до обвинуваченого ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчинити дії вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд зазначає, що ризиком у кримінальному провадженню є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд оцінюючи ймовірність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

На думку суду існування ризиків незаконного впливу на не допитаних свідків та потерпілих та можливість переховування від правосуддя у випадку зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на не пов`язаний з триманням під вартою, прокурор в клопотанні обґрунтовує тим, що оскільки обставини та характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 свідчать про те, що, покарання за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, то обвинувачений задля уникнення покарання може, знаходячись поза межами установи виконання покарань, здійснити дії щодо примушування недопитаних свідків та потерпілих до зміни своїх показів на свою користь, або ж перешкоджати судовому розгляду шляхом переховування від правосуддя. Крім того враховуючи тривалість кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_10 , а саме з початку 2018 року, суд вважає доведеним прокурором ризик продовження

вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 у випадку зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Оцінивши доводи прокурора про існування вищевказаних ризиків, з точки зору достатності та обґрунтованості, суд також вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела, що на теперішній час існують ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та незаконно впливати на не допитаних потерпілих та свідків.

Крім того суд зазначає, що кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 є тяжким за вчинення якого можливе покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а тому зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Тому, оскільки можливий як незаконний вплив обвинуваченого на недопитаних свідків та потерпілих для зміни їх показів на свою користь так і ймовірність уникнення покарання з боку обвинуваченого, шляхом переховування від суду - можуть мати негативні наслідки, як для інтересів суспільства так і для відправлення судочинства по даній кримінальній справі в контексті всебічності, обґрунтованості та законності ухваленого кінцевого рішення.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Суд зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Заслухавши думку всіх учасників кримінального провадження, дослідивши надані сторонами кримінального провадження матеріали, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі: сукупність наявних відомостей про вчинення обвинуваченим тяжкого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, а саме позбавлення волі на строк від 5 до 8 років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не виключають можливості тримання його під вартою, відсутність жодних належних медичних відомостей чи письмових доказів, які б свідчили, що стан здоров`я обвинуваченого не дозволяє, чи взагалі виключає можливість його перебування в установі виконання покарань, а також врахувавши ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були зазначені прокурором у клопотанні та повністю знайшли своє підтвердження під час судового засідання, зокрема ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_10 у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою може переховуватись від суду задля уникнення кримінальної відповідальності, оскільки можливість уникнення покарання може бути для обвинуваченого меншим злом ніж процедура його відбування у разі визнання його

винним, а також можливість безпосереднього впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих, які є не допитаними в рамках даного судового провадження, та вірогідність вчинення іншого кримінального правопорушення зважаючи на тривалість протиправних дій, які інкримінуються обвинуваченому, суд вважає, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про недостатність зміни відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, для запобігання виникненню ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_10 та сукупність інших встановлених фактичних обставин у справі, суд вважає доцільним на теперішній час продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Бахмутська установа виконання покарань (№6)».

Суд також у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону розглянув й альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, передбачені ст. 176 КПК України, однак вважає, що прокурором в судовому засіданні обґрунтовано було доведено, з посиланням на об`єктивні обставини справи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів щодо обвинуваченого не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частинами 4 та 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У зв`язку з чим при продовженні відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд визначає заставу у вигляді тридцяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2197 грн. 00 коп.), що складає 65 910 грн. 00 коп. та з урахуванням матеріального стану обвинуваченого та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення є достатньою сумою для забезпечення виконання обов`язків, встановлених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 91,177, 182, 183, 331, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_10 на інше не пов`язане з триманням під вартою - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» строком на 60 днів а саме: з 13 листопада 2020 року по 11 січня 2021 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму на працездатну особу (2197 грн. 00 коп.), що складає 65 910 грн. 00 коп.

У разі внесення застави, яка може бути внесена у будь який момент, покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду.

2) не відлучатися з м. Слов`янська, Донецької області без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

4) утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими по справі;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити, що у разі невиконання даних обов`язків, згідно зі ст.182 ч.8 КПК України, заставодавцем, а також якщо обвинувачений будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до прокурора чи суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала суду про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу подається до Донецького апеляційного суду, через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом семи днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після її проголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1