Категорія: арешт майнаДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника володільця майна ОСОБА_7 ,
слідчого - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000516 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчої відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідча відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено в ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 під час проведення огляду місця події від 16.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року клопотання слідчої задоволено частково.
Накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення огляду місця події 16.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 50 (п`ятдесят) купюр номіналом по 200 гривень кожна, на яких було виявлене світіння світлозеленого кольору; мобільний телефон марки «Ксіомі» імей1: НОМЕР_1 , імей2:
НОМЕР_2 , які були вилучені у ОСОБА_10 ; документи, а саме: Протокол засідання кваліфікаційної комісії на 6-ти арк.,
42 заяви з додатками; Протокол засідання кваліфікаційної комісії по кандидату ОСОБА_12 та білет № НОМЕР_3 ; Чорновий запис, які були вилучені у ОСОБА_9 . В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.
Вилучені в ході проведення огляду місця події 16.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 , речі та документа, а саме у ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , повернуто володільцям в порядку виконання п. 2 ч.1 ст. 169 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною і підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити повністю та накласти арешт на майно, зазначене в клопотанні слідчого.
Заслухавши доповідача, який виклав суть та доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, представника володільця майна, який проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечив, пояснення слідчої, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
З апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно вилучене під час проведення огляду місця події від 16.07.2020 за адресою АДРЕСА_1 .: на грошові кошти, а саме 23-ри купюри номіналом 200 грн. кожна, 7-м купюр номіналом 50 грн. кожна, 1 купюра номіналом 1000 грн., 5 купюр номіналом 500 грн. кожна, 1 купюра номіналом 100 грн., посвідчення №81 інженера-інспектора ДП «Кваліфікаційне товариство Регістр Судноплавства України» видане на ім`я ОСОБА_10 , які були вилучені у ОСОБА_10 ; грошові кошти, а саме: 65 купюр номіналом по 50 грн., 9 купюр номіналом по 500 грн., 1 купюра номіналом 100 доларів США, 1 купюра номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 5 доларів США, 1 купюра номіналом 1 долар США, посвідчення начальника відділу надання адміністративних послуг Подільсько-Карпатського міжрегіонального управління видане на ім`я ОСОБА_9 , планшет з чохлом з інвентаризаційним номером № 10140267, які були вилучені у ОСОБА_9 ; грошові кошти в сумі 43 000 гривень (30 купюр номіналом по 500 грн., 85 купюр номіналом по 200 грн. та 1 купюра номіналом 1000 грн.), які були вилучені у ОСОБА_11 . В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому апеляційному перегляду відповідно до положень ст.404 КПК України не підлягає.
За змістом п.7 ч.2 ст.131 КПК України арешт майна - є заходом забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч.1 цієї статті.
Згідно з ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:
1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;
3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;
4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.
2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
На думку апеляційного суду, за наслідками розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для його задоволення в частині накладення арешту на вищевказане майно.
Дійсно, з матеріалів клопотання вбачається, що в даний час СУ ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження 02.07.2020 року внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000516 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368 КК України.
Встановлено і те, що в ході проведення огляду місця події 16.07.2020 за адресою: АДРЕСА_1 було вилучено майно.
Доводячи підставність поданого клопотання про накладення арешту на вказані грошові кошти слідчий та прокурор вказували про те, що вони є предметом злочину та відповідають критеріям, визначеним у ст.ст.98, ч.2 ст.167 КПК України у зв`язку з чим і були визнані речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, просили накласти арешт на вказане майно.
В ході дослідження матеріалів провадження встановлено, що ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в яких було вилучено майно, на даний час у кримінальному провадженні не мають процесуальних статусів підозрюваного, потерпілого тощо.
З пояснень представника володільця майна вбачається, що майно на яке слідчий просить накласти арешт, а саме: особисті кошти, посвідчення та планшет з чохлом, вилучені у ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в ході огляду місця події, належать останнім особисто.
Крім того колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя вірно встановив, що слідчим та прокурором не доведено ризики знищення, перетворення, втрати такого майна, не доведено відношення вилучених особистих коштів даних осіб до обставин вчинення кримінального правопорушення, не вказувалось на необхідність проведення над таким майном судових експертиз.
А тому, проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що слідчим та прокурором не доведено те, що особисті кошти, посвідчення та планшет з чохлом, вилучені у ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 в ході огляду місця події, відповідають критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а відтак згідно із ч.1 ст.173 КПК України на них не може бути накладено арешт.
При цьому, усі доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо незаконності оскаржуваного судового рішення та наведені в ході апеляційного розгляду не заслуговують на увагу суду, оскільки на колегії суддів фактично зводяться до довільної та суперечливої інтерпретації дійсних обставин провадження та відповідних норм чинного законодавства і жодним чином не спростовують наведених вище висновків суду першої інстанції.
Апеляційний суд не вбачає будь-яких порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 липня 2020 року, якою частково задоволено клопотання слідчої відділу СУ ГУНП у Волинській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно залишити без змін.

Головуючий:

Судді: