Справа № 204/4846/20
Провадження № 1-в/204/885/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 серпня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні залу судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 82 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_5
В С Т А Н О В И В:

29 липня 2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 82 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив його задовольнити, суду пояснив, що підчас відбування покарання в нього не було заохочень. Під час перебування в ДУ «ДУВП № 4» вимог утримання не порушував, все було добре. Він не працевлаштований в ДУ «ДУВП № 4». Був засудженим вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. Вказаний злочин він вчинив в період іспитового строку за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309 КК України. Зазначає, що він вже виправився.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_5 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки засуджений ОСОБА_3 на теперішній час не відбуває покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». Перебування засудженого в умовах ДУ «ДУВП № 4» зумовлено наявністю у Кіровському районному суді м. Дніпропетровська кримінального провадження відносно ОСОБА_3 . На теперішній час установа вважає застосування ст. 82 КК України до засудженого неможливим.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, хоча і відбув необхідний строк покарання для можливості застосування ст. 82 КК України. Засуджений не є працевлаштованою особою, не виявляє ініціативи щодо влаштування на роботу в установі де перебуває, окрім цього ОСОБА_3 не відбуває призначене йому покарання в ДУ «ДУВП № 4», а лише тимчасово залишений до розгляду кримінального провадження яке перебуває в Кіровському районному суді м. Дніпропетровська. Крім того, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 185 КК України в період іспитового строку за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, що свідчить про продовження вчинення ОСОБА_3 протиправних діянь.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року та остаточно призначено покарання у вигляді одного року одного місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 відраховувати з дня обрання запобіжного заходу 21 листопада 2019 року.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2020 року набрав законної сили 10 квітня 2020 року.
Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року ОСОБА_3 було тимчасово залишено в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» на час розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0002352, що знаходиться в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.
За змістом ст. 82 КК України, умовами заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: відбуття засудженим певної частини призначеного покарання, визначеної у частині четвертій цієї статті; наявність факту того, що засуджений став на шлях виправлення.
Висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 82 КК України, суд за наявністю визначених законом підстав вправі замінити засудженому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням. При цьому нове покарання визначається з урахуванням його розташування в системі покарань, зазначених в ст. 51 КК України.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Пунктом 2 частини 4 ст. 82 КК України передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі.
Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року передбачено, що оскільки судовий розгляд питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_3 під дію ст. 82 КК України підпадає формально по відбуттю 1/2 частини строку призначеного йому покарання, згідно довідки про заохочення і стягнення, засуджений ОСОБА_3 не має, а ні заохочень, а ні стягнень.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України належать до категорії нетяжкого злочину.
Як вбачається із характеристики, засуджений ОСОБА_3 в місцях позбавлення волі знаходиться з 28 листопада 2019 року. За час перебування в державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» характеризується посередньо, стягнень та заохочень від адміністрації установи не має. Соціально-корисної активності не проявляє. У відношенні до засуджених не конфліктний. Згідно матеріалів особової справи зв`язки з близькими підтримує шляхом отримання передач.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини строку основного покарання більш м`яким покаранням - того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім цього суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 вчинив злочин за ч. 1 ст. 185 КК України будучи вже засудженим за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Слід зазначити, що станом на день розгляду клопотання в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська на розгляді знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, що свідчить про систематичне вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 .
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до статті 16 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені за їх згодою та з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває справа, можуть залучатися до праці в межах території СІЗО у майстернях та камерах. При цьому забезпечуються вимоги ізоляції та роздільного тримання ув`язнених, правила техніки безпеки при виконанні робіт, норми санітарії та гігієни. З цією метою у майстернях вивішуються протипожежні правила, правила техніки безпеки та витяги з Закону України "Про охорону праці", а до робіт допускаються лише особи, які пройшли медичне обстеження.
Підпунктом 1.2 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що ув`язнені, які виявили бажання працювати, подають заяву начальнику СІЗО, який зобов`язаний у триденний строк розглянути її та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до пункту 3.1 розділу 3 «Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 396/5 від 07 березня 2013 року засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засудженими здійснюється виконання робіт чи надання послуг.
Однак, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 не працевлаштований в установі. Однак, при можливості бути працевлаштованим та отримувати заробітню платню за свою працю, цього робити не бажає.
Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Між тим в судовому засіданні встановлено, що засуджений, а ні сумлінною поведінкою, а ні сумлінним ставленням до праці не довів своє виправлення.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах більш м`якого покарання. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , а саме витягу з протоколу засідання міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 28 квітня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 було визначено місце відбування покарання в Державній установі «Бердянська виправна колонія № 77».
Таким чином, ОСОБА_3 не відбуває покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», в зв`язку з чим ОСОБА_3 необхідно звертатись з даним клопотанням до суду в межах територіальної юрисдикції якого буде виконується вирок.
У судовому засіданні не надано інших доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг згідно ст. 82 КК України стосовно ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 82 КК України - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1