ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 648/1237/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/238/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
іменем України
27 січня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000370 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_10 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 19 січня 2021 року про застосування запобіжного заходу щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кукавка Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави в розмірі 168160 гривень, визначеної ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду від 31.03.2020 року та обрано щодо обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 19.03.2021 року без визначення застави.

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 вказує про те, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню. Свої доводи мотивує тим, що відповідно до позиції ЄСПЛ абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зазначає, що відсутні докази того, що ОСОБА_10 порушила обов`язки, попередньо визначені ухвалою слідчого судді від 31.03.2020 року. Вказує, що на момент подій 24.11.2020 року приміщення, яке обвинуваченій було заборонено відвідувати, не було приміщенням Білозерської селищної ради, оскільки такої юридичної особи вже не існувало, поведінка обвинуваченої не мала негативних наслідків для судового розгляду. Також апелянт вказує про необґрунтованість прийнятого судового рішення щодо обрання щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Наголошує, що не доведено наявність ризику впливу обвинуваченої на свідків, оскільки жоден із свідків не звертався до правоохоронних органів із відповідними заявами. Поза увагою суду залишено те, що під час судового засідання 16.07.2020 року захисник надав суду клопотання групи депутатів Білозерської селищної ради про надання дозволу обвинуваченій відвідувати приміщення селищної ради та передачі її на особисті поруки членам виконкому селищної ради, однак таке клопотання було залишено без розгляду. Вважає, що застосування до обвинуваченої ОСОБА_10 інших більш м`яких запобіжних заходів зможе забезпечити її належну поведінку.

Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора або застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 218 900 грн;

- захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 вказує про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції. Зазначає, що допущені обвинуваченою порушення було оцінено формально. Вважає, що випадок відвідування ОСОБА_10 приміщення Білозерської селищної ради не може розцінюватись як таке порушення, що дає підстави для зміни запобіжного заходу. В порушення вимог ст.182 КПК України судом не було надано оцінки відсутності негативних наслідків для судового слідства та поведінки обвинуваченої. Вказує, що ОСОБА_10 отримала перемогу у виборах на посаду голови Білозерської селищної ради, а тому поза увагою суду залишено врахування справедливого балансу між інтересами кримінального провадження та інтересами держави і суспільства. Апелянт зазначає, що рішення про обрання найсуворішого запобіжного заходу має відповідати положенням Конвенції та рішень Європейського суду.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора;

- обвинувачена ОСОБА_10 вважає ухвалу суду незаконною. В обґрунтування доводів указує, що відвідала приміщення Білозерської селищної ради лише з метою реалізації своїх конституційних прав відповідно до положень ст.ст. 45-46 Закону України «Про місцеве самоврядування». Зазначає, що спілкування із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які вже надали показання в судовому засіданні, не могло жодним чином вплинути на хід судового розгляду. Під час перебування в Білозерській селищній раді вона не мала жодного умислу на вчинення дій, спрямованих на знищення будь-якої із речей або документів, які мають істотне значення для кримінального провадження, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши суддю - доповідача, захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачену ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та обвинуваченої ОСОБА_10 , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, в тому числі у його "пілотному" рішенні від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України", рішенні від 29 вересня 2011 року у справі "Третьяков проти України", рішенні від 06 листопада 2008 року у справі "Єлоєв проти України", що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

У відповідності до ст.29 Конституції України право на свободу та особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід врахувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідно до ст.183 КПК України є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, і застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і його належної поведінки. Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.

Порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу регламентований положеннями ст. 193, 331 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Положеннями ч.8, 9, 10 ст.182 КПК України передбачено, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується слідчим суддею, судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю підозрюваного, обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. Неприбуття в судове засідання зазначених осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду питання, не перешкоджає проведенню судового засідання.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання прокурора судом першої інстанції дотримані в повній мірі.

Органами досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, в одержанні неправомірної вигоди службовою особою.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 перебуває на розгляді в Білозерському районному суді Херсонської області.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про звернення в дохід держави застави та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , суд установив, що ухвалою слідчого судді Білозерського районного суду Херсонської області від 31.03.2020 року застосовано до підозрюваної ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави у розмірі 168 160 грн. з одночасним покладанням на підозрювану обов`язків, передбачених ст.94 КПК України.

Надалі востаннє під час судового розгляду ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 21.10.2020 року продовжено строк дії, покладених на обвинувачену ОСОБА_10 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, на два місяці , а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та місця роботи;

- утримуватись від спілкування з ОСОБА_13 та працівниками Білозерської селищної ради Херсонської області, за винятком участі у слідчих та процесуальних діях;

- не відвідувати приміщення Білозерської селищної ради Херсонської області, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, смт Білозерка, вул. Свободи, 83;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Також судом продовжено відсторонення обвинуваченої ОСОБА_10 від займаної посади - посади селищної голови Білозерської об`єднаної територіальної громади (голови Білозерської селищної ради) на 2 місяці.

Строк дії даної ухвали до 20 грудня 2020 року включно, по закінченню якого дана ухвала припиняє свою дію і заходи вважаються скасованими, крім випадку їх продовження у встановленому законом порядку.

Однак протягом строку дії вказаної ухвали суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_10 не виконала покладений на неї обов`язок - не відвідувати приміщення Білозерської селищної ради Херсонської області.

Як установлено судом, 24.11.2020 року обвинувачена ОСОБА_10 перебувала в приміщенні Білозерської селищної ради Херсонської області, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , письмовими доказами, наданими прокурором (повідомленнями депутатів, актом, інформацією з офіційного Інтернет-сайту Білозерської селищної ради), так і самою обвинуваченою ОСОБА_10 ..

При цьому мотиви порушення ОСОБА_10 обмежень, встановлених ухвалою суду, не є вагомими з урахуванням того, що обвинувачена не забажала повідомити ні прокурора, ні суд про порушення нею заборони перебувати в приміщенні Білозерської селищної ради Херсонської області.

Водночас суд звернув увагу на те, що прокурором не доведено і не надано доказів порушення з боку ОСОБА_10 заборони спілкуватися зі свідками ( ОСОБА_17 ).

Виходячи з наведеного та враховуючи те, що стороною захисту не було заявлено клопотань про застосування до обвинуваченої іншого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, суд дійшов висновку про те, про прокурором доведено факт порушення з боку обвинуваченої ОСОБА_10 покладеного на нею обов`язку - не відвідувати приміщення Білозерської селищної ради Херсонської області, та з цих підстав дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави в розмірі 168 160 грн. та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 ..

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, а тому твердження апелянтів про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність застосування до обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Встановлені судом першої інстанції обставини порушення обвинуваченою ОСОБА_10 обов`язку, визначеного ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 21.10.2020 року підтверджені сукупністю доказів, наявних у матеріалах провадження, зокрема повідомленням депутатів Білозерської селищної ради ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , їх письмовими поясненнями про те, що 24.11.2020 року обвинувачена ОСОБА_10 порушила зобов`язання не відвідувати приміщення Білозерської селищної ради Херсонської області, яка знаходиться за адресою: Херсонська область, смт Білозерка, вул. Свободи, 83 та інформацією з офіційного Інтернет-сайту Білозерської селищної ради. (а.в.м.11-19)

Відповідно до наявної в матеріалах копії повідомлення, поданого обвинуваченою ОСОБА_10 начальнику Білозерського ВП Херсонського ВП ГУНП в Херсонській області, ОСОБА_10 особисто повідомила, що 24.11.2020 року о 10.00 год. вона перебувала в приміщенні Білозерської селищної ради Херсонської області, а інші депутати перешкоджали її діяльності і прийняттю повноважень. (а.в.м.45-46)

Матеріалами провадження підтверджено, що Білозерська селищна рада Херсонської області знаходиться за адресою: Херсонська область, Білозерський район, смт. Білозерка, вул. Свободи, 83.

Відсутні докази того, що вказана юридична особа перебуває в процесі припинення (підтверджено інформацією з реєстру юридичних та фізичних осіб).

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_10 не порушувала обмежень, встановлених щодо неї, оскільки Білозерської селищної ради як юридичної особи станом на 24.11.2020 року вже не існувало, слід визнати безпідставними, і таких доказі стороною захисту не надано.

Положеннями ст.129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання.

З цих підстав доводи апелянтів про те, що порушення обвинуваченою ОСОБА_10 обов`язку, покладеного на неї відповідно до судового рішення, не мало негативних наслідків для судового розгляду та не є підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично зведені до нівелювання встановлених Конституцією України приписів та не заслуговують на увагу.

Твердження сторони захисту про те, що прокурором не було наведено достатніх доказів наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, є неприйнятними, оскільки підставою для звернення застави в дохід держави в розмірі 168 160 грн. та застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало порушення обвинуваченою обов`язку, попередньо встановленого ухвалою суду, що відповідає вимогам ч.8, 9, 10 ст.182 КПК України та положенням ст.194 КПК України.

Посилання захисників та обвинуваченої ОСОБА_10 на те, що ризик впливу на свідків не підтверджений через те, що жоден свідок не звертався до правоохоронних органів з відповідними заявами, які вже допитані в судовому засіданні, не заслуговують на увагу, оскільки судом не було встановлено наявність такого ризику при розгляді клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави та обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_10 .

Обставини, визначені положеннями ст.178 КПК України, про які вказує сторона захисту як такі, що не були враховані судом, слід визнати безпідставними, оскільки вони були відомі як суду, так і стороні захисту на час розгляду клопотання прокурора і саме з урахуванням цих обставин до обвинуваченої ОСОБА_10 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Безпідставними є доводи захисника ОСОБА_7 про те, що клопотання про застосування до обвинуваченої іншого запобіжного заходу заявлялось в судовому засіданні під час постановлення ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 16.07.2020 року, оскільки предметом апеляційного перегляду є судове рішення щодо обвинуваченої ОСОБА_10 від 19.01.2021 року, зокрема законність та обґрунтованість саме вказаної ухвали. Під час розгляду клопотання прокурора та обрання щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стороною захисту не було заявлено клопотань про застосування стосовно обвинуваченої іншого більш м`якого запобіжного заходу, тому суд розглянув саме клопотання, подане стороною обвинувачення, що жодним чином не свідчить про незаконність постановленого рішення суду.

Позбавлені підстав доводи захисника ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що порушення нею обов`язку, пов`язане з виконанням нею вимог ст.45, 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», що не було оцінено судом як наявність справедливого балансу між інтересами кримінального провадження та держави і суспільства, оскільки ОСОБА_10 умисно порушила покладений на неї обов`язок ухвалою суду, що свідчить про її неналежну процесуальну поведінку.

Посилання обвинуваченої ОСОБА_10 в апеляційній скарзі на те, що нею порушено встановлений судом обов`язок з метою реалізації її конституційних прав, є неприйнятними, оскільки законодавством не визначено таку пріоритетність прав обвинуваченого над його обов`язками.

Не приймаються до уваги доводи обвинуваченої ОСОБА_10 про те, що порушення нею обов`язку не мало на меті реалізацію ризиків впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність або будь-яким іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, оскільки визначальним є факт невиконання судового рішення, а не суб`єктивне ставлення особи до обов`язків, які на неї покладені судом.

Доводи сторони захисту про те, що застосування до обвинуваченої ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку, є непереконливими та суперечать встановленим обставинам кримінального провадження, з яких випливає, що до обвинуваченої ОСОБА_10 вже було застосовано більш м`який альтернативний запобіжний захід у виді застави з покладення на неї обов`язків, передбачений ст.194 КПК України, однак обвинувачена, достовірно знаючи про обсяг обов`язків, яких має дотримуватись, умисно порушила один із них, що жодним чином не вказує про належну процесуальну поведінку ОСОБА_10 та її готовність виконувати покладені на неї обов`язки в подальшому.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_10 відповідає вимогам п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавленні волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3 років з конфіскацією майна.

Колегія суддів підкреслює, що попередньо застосований до обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням менш суворого альтернативного запобіжного заходу у виді застави не забезпечив її належної процесуальної поведінки, оскільки вона, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, умисно не виконала покладений на неї обов`язок при застосування запобіжного заходу у виді застави, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність її особи та наявність реального ризику невиконання нею такого обов`язку в подальшому, для запобігання якого судом обгрунтовано застосовано до обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаному ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої, а тому обраний запобіжний захід є співмірним обставинам притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також тяжкість покарання в разі визнання ОСОБА_10 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, та доведений стороною обвинувачення факт умисного невиконання обвинуваченою покладеного на неї обов`язку при застосуванні запобіжного заходу у виді застави, свідчать про недостатність застосування до такої особи більш м`якого запобіжного заходу.

Тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту, відповідно до яких сторона захисту просить застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки відповідно до вимог п.3 ч.4 ст.183 КПК України суд вправі її не визначати.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано доказів про те, що за станом здоров`я обвинувачена ОСОБА_10 не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора, а тому доводи сторони захисту з цього приводу не відповідають дійсності.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваної особи, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки це свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства та суду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону під час розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора про звернення застави в дохід держави та обрання щодо обвинуваченої ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисників, обвинуваченої ОСОБА_10 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_10 , обвинуваченої ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 19 січня 2021 року про звернення в дохід держави застави в розмірі 168 160 гривень та обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4