Справа № 314/4853/20
Провадження № 1-в/314/1317/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2020 м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні матеріали за поданням начальника Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20) про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2019, відповідно до якого його засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі.

Початок строку: 21.07.2018, кінець строку: 21.07.2026,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
лікаря ОСОБА_5 ,

захисника засудженого адвоката ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_3 ,

встановив:

начальник Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20) звернувся до суду з поданням про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_3 .

З характеристики стосовно засудженого ОСОБА_3 вбачається, що останній в місцях позбавлення волі знаходиться з 16.05.2019 року. З 09.01.2020 року відбуває покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)». За час відбування покарання в Державній установі «Вільнянська виправна колонія (№ 20)» характеризується посередньо, вимоги режиму відбування порушував, за мав одне стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки має одне заохочення, на виробництві установи не працевлаштований, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться посередньо, у виконанні робіт із благоустрою колонії не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.

Згідно висновку ЛКК № 7/20 від 20.11.20210 року філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Запорізькій області Вільнянська спеціалізована психіатрична лікарня № 20 встановлено діагноз: ВІЛ інфекція ІV кл. ст. ВІЛ асоційована енцефалопатія (посттравматична енцефалопатія з епісиндромом), бульварний синдром, нижній парапарез. Важкий ступінь імуносупрессії (CD4 від 13.11.2020 р.-78,0кл/мк). Рецидивуючий орофарингіальний кандидоз. Хронічний вірусний гепатит С, мінімального ступеню активності. Таким чином, діагноз ОСОБА_3 відповідає пункту ІІ Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572 зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за № 990/25767.
Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 засуджений вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2019, відповідно до якого його засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі. Початок строку: 21.07.2018, кінець строку: 21.07.2026.

Згідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року № 8 (зі змінами та доповненнями) факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.
Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання, і ця хвороба перешкоджає відбуванню покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року № 1348/5/572, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20.08.2014 року за № 990/25767.
Встановлені захворювання засудженого ОСОБА_3 хоча і входять до Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Міністерства здоров`я України від 15.08.2014 № 1348/572, однак загальна клінічна характеристика стану здоров`я засудженого не дає підстав для звільнення від покарання за хворобою. При цьому, суд враховує, той факт, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, метою покарання є кара за вчинене кримінальне правопорушення, а на момент розгляду подання до кінця строку відбування покарання засудженому залишилося відбути ще 5 років 7 місяців 12 днів позбавлення волі з призначених йому восьми.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому ОСОБА_3 , відсутні підтверджуючі дані про те, що медично-лікувальний заклад виправної установи № 20 позбавлений можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне, відповідно до вказаних у висновку захворювань, медичне лікування ОСОБА_3 .
Згідно з практикою Європейського Суду, порушення статті 3 Конвенції не може мати місце лише в зв`язку з погіршенням стану здоров`я заінтересованої особи. Таке порушення може бути в зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги (рішення від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України", N 72286/01, пункти 104 - 106; рішення у справі Кінан (Кеепап) проти Сполученого королівства №27229/95, пункти 110-115). Стаття 3 Конвенції не зазначає про обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення від 11 липня 2006 року у справі "Рівьєр проти Франції", N 33834/03, пункт 62).
Таким чином, на думку суду, в розумінні ст. 3 Конвенції у поданні, що розглядається та наданих матеріалах, не доведено, що у органу влади відсутня можливість здійснити всі дії, вжити заходів щодо запобігання настання негативних, шкідливих наслідків для життя чи здоров`я засудженого ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні подання про звільнення засудженого ОСОБА_3 слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 84, 92-95 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:

в задоволенні подання начальника Державної установи «Вільнянська виправна колонія (№ 20) про звільнення у зв`язку з тяжкою хворобою засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

09.12.2020