Провадження №11-кп/801/1210/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року,
якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця смт. Тростянець Вінницької області, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, про даній справі засудженого 04.12.2017 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 до 3 років 3 місяців позбавлення волі,
про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, згідно ст.81 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2017 року.
Клопотання мотивоване тим, що засуджений ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання, за період відбування покарання був працевлаштований слюсарем-сантехніком, заохочувався адміністрацією установи, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, має постійне місце проживання та неповнолітню дитину, а тому вважає, що своєю поведінкою та ставленням до праці він довів своє виправлення та заслуговує на умовно - дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно дострокове звільнення його від відбування покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2017 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.09.2020 року скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2017 р.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що при винесенні оскаржуваної ухвали суддею не було надано належну оцінку щодо строку відбутого ОСОБА_7 покарання, його поведінку, щире каяття, стан відшкодування завданого збитку, щирі свідчення на протязі досудового розслідування та під час судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_7 , який не намагався уникнути відповідальності за вчинений злочин, є соціально адаптованим, є дружина з якою він проживає у зареєстрованому шлюбі більше 5 років, утримував дитину від першого шлюбу дружини, має постійне місце проживання.
Зазначила, що за останній час перебування у ВК №86 її підзахисний не допускав жодних порушень режиму утримання, правил внутрішнього розпорядку, зауважень та будь-яких скарг на його адресу з боку адміністрації установи виконання покарань не було, що свідчить про те, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ній.
Засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу свого захисника, просив її задовольнити посилаючись на обставини викладені в ній.
Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника засудженого та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.
Клопотань від учасників провадження щодо відкладення судового розгляду на адресу суду не надходило.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, прокурора, засудженого та захисника, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного йому покарання за вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 14.12.2017 року суд першої інстанції встановив та виходив з того, що ОСОБА_7 являється особою раніше неодноразово судимою, а саме 30.07.2007 року - Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185, 104, 75 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки;
28.05.2008 року - Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 10.10.2011 року умовно-достроково на 7 місяців 8 днів;
05.10.2012 року - Тростянецьким районним судом Вінницької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 05.01.2016 року умовно-достроково.
По даній справі засуджений 14.12.2017 року Липовецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.
ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання 17.07.2020 року, за період відбування покарання у Вінницькій ВК № 86 характеризується негативно, непрацевлаштований за власним бажанням, два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався, не виконує роботи із самообслуговування, підтримує соціально корисні зв`язки з дружиною, приймає участь у програмі «Підготовка до звільнення».
Також суд враховуючи кількість наявних у ОСОБА_7 судимостей, періодичність вчинення ним злочинів, прийшов до висновку, що своєю поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 не довів своє виправлення, а відбуття ним 2/3 строку призначеного покарання являється недостатнім для його виправлення та перевиховання, на час розгляду клопотання не досягнуто мети покарання, передбаченої положеннями ст. 50 КК України.

Так, відповідно до вимог ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Крім того у п.п.2, 17, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» зазначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Суд вправі прийняти рішення про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання за наявності двох обов`язкових чинників: сумлінної поведінки та сумлінного ставлення до праці, які в сукупності доводять виправлення засудженого.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він є законний та обґрунтований. В матеріалах провадження відсутні такі ґрунтовні дані про поведінку засудженого та його особу, які свідчать, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.

Разом з тим, апеляційний суд враховує також і те, що ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення злочинів за які його суд звільняв умовно-достроково та на підставі ст.75 КК України звільняв від відбування покарання з випробуванням, проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, внаслідок чого він знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, за який його було засуджено 14.12.2017 Липовецьким районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.
Тому, враховуючи те, що процес виправлення і виховання має бути стабільним та послідовним, підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_7 немає.
Відповідно до наявних в матеріалах судового провадження характеристики та довідки про наявність дисціплінарних стягнень та заохочень по особовій справі засудженого від 05.06.2020, ОСОБА_7 у ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» прибув 31.05.2018 року із УВП (№1) м. Вінниці, де порушення режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, адміністрацією установи не заохочувався. На виробництві установи не був працевлаштований за власним бажанням.
За період відбування покарання у ДУ «Вінницька виправна колонія (№86)» характеризується негативно, два рази притягувався до дисциплінарної відповідальності, адміністрацією установи не заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, по відношенню до представників адміністрації поводить себе ввічливо з метою поблажливого ставлення до себе. Не завжди утримає у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Також не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів якими користується, не виконує роботи із самообслуговування, хоча має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться задовільно, соціально-корисну ініціативу не проявляє. Намагається дотримуватися вимог протипожежної безпеки, приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», але активної участі у її виконання не приймає. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Підтримує соціально-корисні зв`язки з дружиною шляхом побачень, отримує передачі та посилки.
Встановлено, що під дію ст.101 КВК України ОСОБА_7 підпадав по відбутті 1/3 строку покарання 17.06.2019 року. Комісією установи від 19.06.2019 року (Протокол №14) прийнято рішення про відмову засудженому в переведені до дільниці соціальної реабілітації, як особі, що не стає на шлях виправлення.
Під дію ст.82 КК України підпадав по відбутті 1/2 строку покарання 01.01.2020 року, комісією установи від 08.01.2020 року (Протокол №1) прийнято рішення про відмову в замінні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, що не стала на шлях виправлення.
Під дію ст.81 КК України підпадав по відбутті 2/3 строку покарання 17.07.2020 року, згідно витягу протоколу №14 від 21.07.2020 року ОСОБА_7 відмовлено в УДЗ, так як він не довів своє виправлення.
На думку колегії суддів, поведінка засудженого ОСОБА_7 може свідчити лише про його намагання дотримуватися умов відбуття покарання, а не про сумлінність його поведінки, оскільки наявність у засудженого сім`ї, дружини та на утриманні дитини від першого шлюбу дружини, постійного місця проживання, про що також зазначила у своїй апеляційній скарзі захисник, у даному випадку є недостатнім для доведення ним свого виправлення.

Відповідно до ч.1 ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого ОСОБА_7 ..
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані як судом першої, так і апеляційної інстанції при прийняті рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги захисника їх не спростовують, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4