Провадження № 11-кп/824/702/2020 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретар ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

прокурора - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_11

обвинуваченого ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0007288 від 10.09.2018 за апеляційною скаргою захисника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 та законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2019,

в с т а н о в и л а :
Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2019,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, студента 3-го курсу «Київського професійного ліцею будівництва та комунального господарства», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 07 липня 2016 року Червоноградським міським судом Львівської області за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 03 лютого 2017 року Сокальським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. Звільненого 13.09.2017 на підставі ухвали Апеляційного суду Львівської області із застосуванням Закону України «Про амністію у 2016 році»;
- 26 квітня 2018 року Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 3 роки, з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України; ухвалою Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2018 року даний вирок змінено та призначено покарання ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю в 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України;
засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Обухівського районного суду Київської області від 26.04.2018 остаточно призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;
вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, 18 червня 2018 року приблизно о 03 годині 00 хвилин, неповнолітній ОСОБА_12 , разом з неповнолітнім ОСОБА_13 (засуджений за вчинення вказаного злочину 16 листопада 2018 року Святошинським районним судом м. Києва), знаходячись неподалік будинку № 3 корпус Б по вул. Олевській в м. Києві, помітили припаркований навпроти даного будинку автомобіль «ВАЗ-2105» номерний знак НОМЕР_1 ,, який належить ОСОБА_14 та яким вони домовилися незаконно заволодіти, вступивши тим самим між собою в попередню злочинну змову.Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_12 , діючи погоджено з ОСОБА_13 , шляхом натискання на водійське вікно, опустив скло передніх лівих дверцят даного автомобіля, відкрив замок водійських дверцят, проник до салону та сів за кермо вказаного автомобіля, діставши дроти поруч замка запалювання та оголивши їх, з`єднав між собою, після чого запустив двигун вказаного автомобіля та почав рух. В цей час до салону автомобіля на переднє пасажирське сидіння сів ОСОБА_13 , та діючи погоджено з ОСОБА_12 , на вказаному автомобілі з місця вчинення злочину поїхали, отримавши змогу розпоряджатись викраденим автомобілем на власний розсуд, тим самим незаконно, повторно, за попередньою змовою заволодівши транспортним засобом. Однак, проїхавши незначну відстань, ОСОБА_12 , зупинив автомобіль та вийшовши з його салону, пересів в автомобіль «HONDA CIVIC» номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_13 в свою чергу, діючи погоджено з ОСОБА_12 , пересів за кермо автомобіля «ВАЗ-2105», номерний знак НОМЕР_1 , та керуючи ним, цього ж дня, приблизно о 03 годині 40 хвилин, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, а саме наїзд на припарковані автомобілі по вул. Клавдіївська, 40-Г в м. Києві. Після чого, з місця скоєння злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду в розмірі 30 000 грн.

В апеляційній скарзі захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_10 та законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_11 указали на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указали, що у розпорядженні ОСОБА_12 був автомобіль марки «Honda Civic», на якому він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 каталися у ніч події. На думку сторони захисту, обвинувачений не мав жодної потреби у викраденні автомобіля нижнього класу від того, який був наявний у його розпорядженні, а відтак вважали, що судом не було встановлено мети та мотиву вчинення даного злочину обвинуваченим ОСОБА_12 . Разом з тим, апелянтами указано на безпідставне незадоволення судом першої інстанції ряду клопотань сторони захисту, а саме клопотання про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого з залученням свідків та експертів, клопотання щодо витребування копії вироку Святошинського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_13 та медичного висновку щодо вживання останнім алкогольних напоїв під час вчинення вказаного злочину, а також про допит лікаря-нарколога. Розв`язання вказаних клопотань, на думку апелянтів, мали істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення. Разом з тим, незадоволення даних клопотань, на переконання сторони захисту, указує на порушення права обвинуваченого ОСОБА_12 на захист. Крім того, останніми звернуто увагу, що показання безпосередніх свідків події злочину, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , що покладені в основу вироку, суттєво відрізняються від тих, що зафіксовані на звукозаписах судових засідань. Показання ОСОБА_12 , що відображені у вироку є неповними та не відповідають наданим ним у суді. Крім того зазначили, що в основу вироку було покладено суперечливі та неповні показання свідків, а показання ОСОБА_12 про непричетність його до вчинення даного злочину не були судом першої інстанції прийняті до уваги взагалі. Разом з тим, звернули увагу на наявні розбіжності між показаннями свідків та обвинуваченого. На переконання сторони захисту дана обставина виникла в наслідок того, що ОСОБА_12 під час вчинення злочину перебував у тверезому стані, а свідки навпаки, в стані сильного алкогольного сп`яніння. За наведених обставин, вважали за необхідне додатково перевірити показання вище вказаних свідків з метою повного та всебічного розгляду даного кримінального провадження. Крім того, указали на безпідставність висновків суду першої інстанції в частині того, що обвинувачений ОСОБА_12 має намір ухилитись від кримінальної відповідальності. Зазначили, що останній хоч неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, однак завжди визнавав вину у вчиненому та надавав відповідні показання. Відтак, указали про відсутність доказів ухилення від кримінально відповідальності останнього. Просили вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:

захисника, обвинуваченого та законного представника обвинуваченого, які підтримали вимоги апеляційної скарги сторони захисту, підтвердили її доводи і просили цю скаргу задовольнити;

прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, її доводи вважав не обгрунтованими, а вирок таким, який відповідає вимогам закону, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції в частині фактичних обставин вчинення злочину, винності обвинуваченого ОСОБА_12 та правильності кваліфікації його дій стверджуються зібраним у справі доказами.

Так, із показань свідка ОСОБА_13 , вбачається те, що дійсно 18 червня 2018 року приблизно 00 годин він зустрівся із ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , прізвища якого не знає поблизу магазину «АТБ» по вул. Клавдіївській в м. Києві. Вони всі разом вживали спиртні напої. Пізніше на автомобілі «HONDA CIVIC», за кермом якого був ОСОБА_12 поїхали кататися. Зупинилися на вул. Олевській в м. Києві, де побачили автомобіль «ВАЗ-2105», який стояв біля під`їзду будинку та вирішили на ньому покататися. Він із ОСОБА_12 підійшли до зазначеного автомобіля, а ОСОБА_17 і ОСОБА_15 залишилися в салоні автомобіля «HONDA CIVIC». ОСОБА_12 відкрив водійські дверцята автомобіля «ВАЗ-2105», завів автомобіль, сів за кермо та трохи від`їхав. Після чого свідок сів за кермо даного автомобіля, а ОСОБА_12 пішов до автомобіля «HONDA CIVIC». Він почав кататися на автомобілі «ВАЗ-2105» та скоїв на ньому наїзд на два припарковані автомобілі. Він залишив автомобіль «ВАЗ-2105» та побіг в сторону лісу, де в подальшому його підібрав ОСОБА_12 на автомобілі «HONDA CIVIC».

Ці обставини ОСОБА_13 були повністю підтверджені у ході проведення слідчого експерименту, що стверджується відповідним протоколом від 18.06.2018 року.

Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається те, що дійсно вночі 18 червня 2018 він разом із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 , після вживання спиртних напоїв каталися на автомобілі «HONDA CIVIC» за кермом якого був ОСОБА_12 . Вони зупинилися за будинком по вул. Олевській в м. Києві. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли із салону автомобіля, а він разом із ОСОБА_18 залишилися сидіти в салоні автомобіля «HONDA CIVIC». Куди пішли останні, він не знав. Через деякий час він побачив як автомобіль «ВАЗ-2105» світлого кольору проїхав повз автомобіль «HONDA CIVIC», а ОСОБА_13 біг слідом за автомобілем «ВАЗ-2105». Пізніше ОСОБА_12 повернувся до салону автомобіля «HONDA CIVIC», а ОСОБА_13 сів за кермо автомобіля «ВАЗ-2105» та поїхав. Пізніше вони бачили як ОСОБА_13 спочатку здійснив зіткнення із цегляним парканом, а потім скоїв наїзд на два припарковані автомобілі. Після цього ОСОБА_13 підбіг, сів у їх автомобіль і вони всі поїхали до під`їзду будинку, де проживає ОСОБА_12 .

Із показань свідка ОСОБА_16 вбачається, що він дійсно із ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 на автомобілі «HONDA CIVIC» під керуванням ОСОБА_12 каталися по м. Києву. Після зупинки автомобіля ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вийшли із автомобіля, через хвилин 20-30 ОСОБА_12 повернувся до автомобіля, сів за кермо і вони продовжили кататись. Коли вони їхали на автомобілі біля магазину «АТБ», то побачили, що ОСОБА_13 за кермом автомобіля «ВАЗ» скоїв зіткнення із іншими припаркованими автомобілями. Після чого через 2-3 хвилини ОСОБА_13 підбіг та сів до салону їх автомобіля та вони всі разом поїхали додому до ОСОБА_12 .
Зазначені вище висновки суду першої інстанції стверджуються письмовими доказами, дослідженими у ході судового розгляду а саме:

- протоколом огляду місця події від 18.06.2018 з ілюстративною таблицею, під час якого із салону автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 40-Г, виявлено та вилучено п`ять слідів папілярних узорів, також вилучено зазначений автомобіль та відео з камер відео спостереження за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 40-Г ;

- протоколом огляду від 06.09.2018, відповідно до якого було переглянуто відео з камер спостереження, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 40-Г;

- протоколом огляду від 18.06.2018, відповідно до якого було переглянуто відео з камер спостереження, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 40-Г;

- протоколом додаткового огляду від 05.09.2018, відповідно до якого було переглянуто відео з камер спостереження, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Клавдіївська, 40-Г;

- висновком експерта № 8-1/1830 від 27.07.2018 з ілюстративною таблицею та довідкою про витрати на проведення експертизи, відповідно до якого слід долоні руки з найбільшими розмірами 24х35 мм, та слід пальця руки з розмірами по осях 14х18 мм, придатні для ідентифікації за ними особи (осіб). Слід долоні руки з розмірами по осях 24х35 мм залишений долонею лівої руки ОСОБА_12 (а.с. 146-157);

іншими доказами.

Дослідивши указані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину, правильності кваліфікації його дій за ч.2 ст. 289 КК України оскільки він повторно, за попередньою змовою групою осіб вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом.

Покарання обвинуваченому призначене у відповідності до вимог закону, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_12 та попередження нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання колегія суддів не знаходить.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Так судовий розгляд проведений повно та об`єктивно, у ході якого з`ясовані усі істотні у даному кримінальному провадженні обставини. Та обставина, що ОСОБА_12 мав у користуванні автомобіль не виключає його участі у вчиненні злочину разом із ОСОБА_13 . Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що саме ОСОБА_12 відкривав двері автомобіля, заводив його, розпочинав рух і лише після цього за кермо автомобіля сів свідок. Ці показання узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_12 відходив у невідомому напрямку із ОСОБА_13 , потім свідок бачив автомобіль ВАЗ, який рухався, а за ним біг ОСОБА_13 , який пізніше на цьому автомобілі вчинив ДТП. Зазначені вище показання свідка ОСОБА_13 частково узгоджуються і із показаннями свідка ОСОБА_16 у тій частині, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 разом відходили від автомобіля «HONDA CIVIC», ОСОБА_12 повернувся до автомобіля один, пізніше свідок бачив як ОСОБА_13 на автомобілі ВАЗ вчинив ДТП. Суд при цьому звертає увагу і на те, що участь ОСОБА_12 у вчиненні злочину стверджується і об`єктивними доказами, яким є протокол огляду місця події від 18.06.2018 року, у ході якого із автомобіля ВАЗ були вилучені відбитки слідів рук, та висновком експерта № 8-1/1830 від 27.07.2018, відповідно до яких один із слідів рук, вилучених із автомобіля ВАЗ залишений долонею лівої руки ОСОБА_12 . Посилання сторони захисту на те, що указаний слід був залишений ОСОБА_12 коли він витягував ОСОБА_13 із автомобіля спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 про те, що він самостійно вибрався із автомобіля та сів у автомобіль «HONDA CIVIC» під керуванням ОСОБА_12 , показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , відповідно до яких ОСОБА_13 самостійно прибіг та сів у автомобіль «HONDA CIVIC». Із відеозапису зробленого за допомогою камери спостереження вбачається, що із автомобіля ВАЗ білого кольору після його зіткнення із двома автомобілями вийшов молодий чоловік, як в подальшому з`ясувалось - ОСОБА_13 , через деякий час повз нього проїхав автомобіль іноземного виробництва, як в подальшому встановлено - автомобіль «HONDA CIVIC», під керуванням ОСОБА_12 і ОСОБА_19 побіг за цим автомобілем. Показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , у поєднанні з обставинами, встановленими за допомогою відеозапису у повній мірі спростовують доводи сторони захисту щодо механізму залишення ОСОБА_12 слідів рук у автомобілі ВАЗ.
Колегія суддів звертає увагу на те, що у ході кримінального провадження не встановлено обставин, які би давали підстави стверджувати про можливість оговору обвинуваченого свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Зазначений вище відеозапис судом першої інстанції обґрунтовано визнаний належним та допустимим доказом, оскільки від здобутий у порядку, передбаченому КПК України, обставини, які встановлені за допомогою зазначеного вище відеозапису учасниками судового розгляду не оспорюються.
Не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги в частині недоведеності мотиву та мети злочину, оскільки ці обставини доводились у ході судового розгляду та знайшли своє відображення у вироку. При цьому колегія суддів відмічає непослідовність доводів апеляційної скарги у цій частині, оскільки стороною захисту протягом усього судового та апеляційного розгляду заперечується вчинення ОСОБА_12 дій, які утворюють об`єктивну сторону злочину. У звязку із цим посилання у цій же апеляційній скарзі на відсутність мотиву і мети злочину, як складових ознак суб`єктивної сторони злочину позбавлено будь-якого змісту та логіки.

Посилання сторони захисту як на неповноту судового розгляду на не проведення слідчого експерименту із обвинуваченим ОСОБА_12 колегія суддів вважає не обґрунтованим і безпідставним. Так, у ході провадження у цій справі був проведений слідчий експеримент із ОСОБА_13 , коли він мав статус підозрюваного у кримінальному провадженні із якого у подальшому було виділене кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 . У ході проведення цього слідчого експерименту ОСОБА_13 показав обставини вчинення злочину, які підтверджують його показання, які викривають ОСОБА_12 у вчиненні злочину. Щодо слідчого експерименту із участю обвинуваченого, то, на думку колегії суддів, у проведенні цього експерименту відмовлено було обґрунтовано, оскільки ОСОБА_12 свою вину у вчиненні злочину не визнав, його показання істотно відрізняються від показань свідків, що прийняті судом у якості доказів, суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження об`єктивним доказам, що указує на відсутність підстав для проведення слідчого експерименту із обвинуваченим. Колегія суддів вважає, що підстави для проведення слідчого експерименту, які указані захисником є надуманими, суперечать зібраним у справі доказам.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно у протоколі огляду місця події від 18.06.2018 року не зазначено, звідки вилучалися сліди папілярних узорів, які у подальшому досліджувались експертами дактилоскопістами. Проте, у ході кримінального провадження безсумнівно встановлено те, що указані сліди вилучались із автомобіля «ВАЗ-2105», номерний знак НОМЕР_1 . Один із цих слідів був залишений обвинуваченим ОСОБА_12 , а зібрані у справі докази спростовують пояснення обвинуваченого та захисника щодо механізму залишення цього сліду обвинуваченим ОСОБА_12 .
Доводи апеляційної скарги в частині невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, висновки суду підтверджуються доказами, дослідженими у ході судового розгляду, судом були взяті до уваги усі докази, які могли істотно вплинути на його висновки, зроблені висновки про мотиви прийняття одних доказів і відхилення інших, вирок не містить істотних суперечностей. Колегія суддів звертає увагу на те, що захисником робиться посилання на обставини, які не могли жодним чином вплинути на висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину та доведеності вини ОСОБА_12 у вчиненні злочину. Зокрема те, що обвинувачений та свідок ОСОБА_13 їздили, а не прогулювалися, місце зупинки автомобіля «HONDA CIVIC», розташування свідків у цьому автомобілі, а також незначні відмінності у показаннях свідків, на чому неодноразово наголошував захисник у ході апеляційного розгляду та виклав ці доводи у апеляційній скарзі, не є істотними обставинами справи, фактично не впливають на вирішення питання про винність чи невинність ОСОБА_12 у вчиненні злочину і будь-яким чином не могли вплинути на висновки суду, що викладені ним у вироку.

Незначні суперечності, які мають місце у показаннях свідків колегія суддів розцінює як особисте сприйняття свідками конкретних обставин події, які можуть бути хибними унаслідок проходження значного часу після описуваних ними події, свідки на той час перебували у нетверезому стані, кожен із них сприймав ці події по своєму в силу індивідуальних особливостей сприйняття інформації. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що розбіжності у показаннях свідків стосуються лише обставин та фактів, які не стосуються істотних обставин події і які не могли вплинути на висновки суду. Щодо істотних обставин події, якими є те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_12 разом відходили від автомобіля «HONDA CIVIC», Автомобіль ВАЗ рухався, а за ним біг ОСОБА_13 , що ОСОБА_12 сам повернувся до автомобіля «HONDA CIVIC» і що пізніше до цього автомобіля прибіг ОСОБА_13 , то у цій частині показання свідків є послідовними, вони стверджуються іншими доказами, що указує на правильність висновків суду першої інстанції у цій частині.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ч.2 ст. 411 КПК України підставою для скасування судового рішення може бути така невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яка вплинула чи могла вплинути на прийняття судом рішення про винуватість обвинуваченого, застосування закону України про кримінальну відповідальність чи визначення міри покарання. Колегія суддів вважає, що невідповідності висновків, які викладені у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, яка могла би вплинути чи вплинула на прийняття зазначених вище рішень, судом першої інстанції допущено не було.

Порушень права ОСОБА_12 на захист, на що указував у апеляційній скарзі захисник, не встановлено. Так, його показання у вироку викладені із повнотою, достатньою для усвідомлення їх суті та правової позиції захисту. Відмова у клопотаннях була мотивованою, обгрунтованою, колегія суддів із мотивами відмови погоджується.

Посилання захисника на те, що суд в основу вироку поклав докази, які не були досліджені у ході судового розгляду не ґрунтуються на матеріалах справи. Із журналу судового засідання та аудіо запису перебігу судового засідання вбачається те, що зазначені у вироку докази судом першої інстанції були досліджені. Щодо повноти дослідження, то колегія суддів звертає увагу на те, що у ході судового розгляду стороною захисту не було заявлено жодних клопотань чи заперечень щодо повноти досліджуваних судом першої інстанції доказів. Окрім того, ці докази були повторно досліджені у суді апеляційної інстанції, що у своїй сукупності указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року щодо ОСОБА_12 відповідає вимогам закону, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не знаходить, у звязку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_10 та законного представника обвинуваченого ОСОБА_12 ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27.09.2019 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим ОСОБА_12 протягом того ж строку із моменту отримання копії ухвали.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4