У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2020 р. слідча суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 28 листопада 2008 року, в рамках розслідування кримінальної справи №54-22490 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України
в с т а н о в и л а :
адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчої судді з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт майна накладеного на квартиру АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 28 листопада 2008 року, в рамках розслідування кримінальної справи №54-22490, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні заявник зазначає, що вищевказаною постановою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , в рамках кримінальної справи №54-22490. 30/100 частини зазначеної квартири є власністю ОСОБА_4 , згідно договору купівлі-продажу частини квартири від 26 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , зареєстрованого в реєстрі № 2555. На даний час кримінальна справа №54-2490 зупинена, на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) постановою слідчого від 30 листопада 2008 року. Враховуючи те, що кримінальна справа №54-2490 не закінчена, а застосований арешт майна порушує права ОСОБА_4 , при цьому за 11 років досудовим розслідуванням не доведено обґрунтованість накладеного арешту на майно ОСОБА_4 , тому вважає, що у накладені арешту на зазначену квартиру відпала потреба.

Просить скасувати арешт накладений на квартиру АДРЕСА_1 , постановою слідчого СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 28 листопада 2008 року.

Адвокат ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак направив заяву про розгляд клопотання без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представники Дніпровського УП ГУНП у м. Києві та Київської місцевої прокуратури №4 в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, ознайомившись з матеріалами кримінальної справи №54-2490, слідча суддя дійшла такого висновку.

Відповідно до договору купівлі-продажу частки квартири від 26 червня 2007 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за №2181053, ОСОБА_7 продав ОСОБА_4 30/100 квартири АДРЕСА_1 , що є однією кімнатою, жилою площею 17,90 кв.м, загальною площею 25,56 кв.м.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи №54-2490, 30 вересня 2008 року прокурором Дніпровського району міста Києва порушено кримінальну справу за фактом заволодіння 1/2 від 30/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_8 та її малолітньому сину ОСОБА_9 , за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Постановою слідчого Дніпровського РУ ГУМВС України від 26 листопада 2008 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
Зазначені правовідносини виникли за дії КПК України в редакції 1960 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду.
Згідно ч. 6 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Після набрання чинності КПК України від 2012 року, сторона, яка не є учасником кримінального провадження, права якої порушено мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.
Таке право передбачене пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, а саме, що питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Разом з тим, з набранням чинності КПК України від 2012 року права власника, який не є учасником кримінального провадження, якщо при проведенні дізнання чи попереднього слідства були порушені його права, стали більш захищеними саме заходами кримінально-процесуального закону.
Відповідно до пункту 10 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року кримінальні справи, які на день набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду з обвинувальним висновком, постановою про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, розслідуються, надсилаються до суду та розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій згідно з положеннями цього Кодексу.

Ця норма узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України від 2012 року, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Оскільки кримінальне провадження у справі, у якій ухвалена постанова про арешт майна, не передано до суду на час набрання чинності КПК України від 2012 року, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій чи бездіяльності слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17-ц, за змістом якої, у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно ч. 2 ст. 174 КПК України клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.
Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації (частина 3 статті 174 КПК України).
Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України).
Постановою слідчого Дніпровського РУ ГУМВС в м. Києві від 15 жовтня 2008 року на підставі п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) зупинено досудове слідство у кримінальній справі №54-2490.
Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України досудове слідство в кримінальній справі зупиняється у випадках: 1) коли місцезнаходження обвинуваченого невідоме; 2) коли психічне або інше тяжке захворювання обвинуваченого перешкоджає закінченню провадження в справі; 3) коли не встановлено особу, яка вчинила злочин; 4) зупинення судом слідчих дій на час розгляду скарги на постанову про порушення кримінальної справи.
Згідно ч. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) у випадках, зазначених у пункті 3 цієї статті, досудове слідство може бути зупинене лише після проведення всіх необхідних і можливих слідчих дій для встановлення особи, яка вчинила злочин.
Відповідно до ст. 209 КПК України (в редакції 1960 року) коли особа, яка вчинила злочин, не встановлена, слідчий зупиняє досудове слідство в справі з додержанням вимог частини 3 статті 206 цього Кодексу і зобов`язаний як безпосередньо, так і через органи дізнання вживати заходів до встановлення особи, що вчинила злочин.
Щодо доводів заявника про необхідність скасування арешту майна, слід зазначити, що в даному випадку арешт накладений слідчим на квартиру, яка є предметом протиправних дій в даному кримінальному провадженні, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КПК України. При цьому, вище зазначеними діями потерпілій ОСОБА_8 та її малолітньому сину завдано шкоду на загальну суму 404 000 грн 00 к. Арешт накладений в повному обсязі на спірну квартиру, з метою забезпечення цивільного позову. При цьому, належна ОСОБА_4 частка квартири є об`єктом кримінально протиправних дій в даному кримінальному провадженні. На даний момент кримінальне провадження не закрите, а лише зупинене для вжиття заходів по встановленню особи, що вчинила злочин.

Кримінальне провадження зупинене за вимогами та в період дії КПК України (в редакції 1960 року) та досудове розслідування у порядку чинного КПК України не здійснювалось, що в певній мірі позбавляє можливості надати оцінку діям слідчого при накладанні арешту на майно ОСОБА_4 .

Враховуючи вище зазначені обставини в сукупності слідча суддя вважає, що на даний момент у арешті квартири у даному кримінальному провадженні не відпала потреба, а тому у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-174, 309, 372 КПК України, слідча суддя,

п о с т а н о в и л а :
у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного постановою слідчого Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві від 28 листопада 2008 року, в рамках розслідування кримінальної справи №54-22490 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1