ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1296/20 Справа № 205/6185/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2020 року, якою було відмовлено в задоволені клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 000143 від 08.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Вказаною ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_6 про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000143 від 08 серпня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.
Мотивуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що з клопотання прокурора, який просить накласти арешт на зазначене майно, вбачається, що номер кузова транспортного засобу VIN: НОМЕР_1 не співпадає з наявними в матеріалах клопотання відомостями, які наявні у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , в якому зазначено номер кузова VIN: НОМЕР_3 , що свідчить про невідповідність номеру кузова транспортного засобу, зазначеного в клопотанні прокурора.
Врахувавши, що реєстраційний номер кузова транспортного засобу не співпадає з відомостями, які містяться в клопотанні прокурора про арешт майна, тому підстав стверджувати, що саме цей автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, не теперішній час не має.
Також суд першої інстанції вказав, що зі змісту клопотання видно, що прокурор просить накласти арешт на майно з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). Слідчий суддя зазначив, що для наявності підстав для накладення арешту на майно фізичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного є наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, однак органом досудового розслідування не підтверджено, а слідчим суддею не встановлено обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, як і самого цивільного позову в матеріалах кримінального провадження. Клопотання не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність такого арешту.
Судом вказано, що у клопотанні прокурора відсутні доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, та накласти арешт на майно, яке було зазначено в клопотанні поданому до суду першої інстанції.
На його думку, ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнята із порушенням вимог чинного законодавства.
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, остільки зазначений в клопотанні автомобіль «FORD TRANSIT-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1989 року випуску, номер кузова VIN: НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , відповідають вимогам ст.98 КПК України, можуть в подальшому використовуватись як доказ злочинних дій невстановленої особи, та необхідний у даному кримінальному провадженні як доказ кримінального правопорушення та постановою слідчого від 08.08.2020 року вказаний автомобіль визнаний речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу скасувати, перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає, що апеляція прокурора не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що вказані вимоги закону районним судом дотримано належним чином.
Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення :1)збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За приписами частини другою ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
З наданих матеріалів вбачається, що 08 серпня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0000143, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, де зазначено, що 13 серпня 2020 року під час відпрацювання території обслуговування на ж/м Західний по вул. Пряма, 23, ДОП СП ОСОБА_7 було виявлено автомобіль «Форд Транзіт», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_8 . В салоні автомобіля також знаходилась ОСОБА_9 , які здійснювали прийом металобрухту у населення. Документів на металобрухт вони при собі не мали, від надання пояснень відмовились.
В ході огляду було вилучено автомобіль «FORD TRANSIT-100», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , 1989 року випуску, номер кузова VIN: НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , що зареєстровані на ОСОБА_10 , та цивільно-правовий договір № 17108-2020 від 01 серпня 2020 року.
14 серпня 2020 року зазначені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000143 від 08 серпня 2020 року.
Слідчий клопотав про накладення арешту на вказане вище майно необхідно з метою збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), прокурор просив накласти арешт на вказане майно.
При цьому слідчий просить накласти арешт на зазначене майно. Але районний суд вірно в ухвалі зазначив, що номер кузова транспортного засобу VIN: НОМЕР_1 не співпадає з наявними в матеріалах клопотання відомостями, які наявні у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , в якому вказано номер кузова VIN: НОМЕР_3 , що свідчить про невідповідність номеру кузова транспортного засобу, зазначеного в клопотанні прокурора.
Отже, реєстраційний номер кузова транспортного засобу не співпадає з відомостями, які містяться в клопотанні прокурора про арешт майна, тому підстав стверджувати, що саме цей автомобіль відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КК України, не теперішній час не має.
Колегія суддів зазначає, що районний суд правильно вказав, що відповідно до п.4 ч.2 ст.170 КПК України для наявності підстав для накладення арешту на майно фізичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного повинна бути наявність обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, однак органом досудового розслідування не підтверджено, а слідчим суддею не встановлено обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, як і самого цивільного позову в матеріалах кримінального провадження.
Також, клопотання не містить переліку наявних ризиків, що доводять необхідність арешту. У клопотанні прокурора відсутні обгрунтовані доводи про те, що незастосування заборони у вигляді арешту майна може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Порушень вимог чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді або її зміни, апеляційним переглядом не встановлено.
З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді і постановленню нової ухвали з мотивів наведених в апеляції прокурора, а тому в задоволені скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 310, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2020 року, якою було відмовлено в задоволені клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 000143 від 08.08.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ____________ ___________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4