Справа № 352/2497/15-к
Провадження № 11-кп/4808/25/21
Категорія ст. 121 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

її захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

його представника ОСОБА_11 ,

розглянувши кримінальне провадження №0000334 щодо обвинуваченої ОСОБА_8 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 на вирок Івано-Франківського міського суду від 13.10.2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму

засуджено за ст. 121 ч. 1 КК України до позбавлення волі на п`ять років.

Цивільний позов Івано-Франківської обласної клінічної лікарні задоволено та стягнено з ОСОБА_8 - 1776 грн 93 коп спричиненої злочином матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого ОСОБА_10 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_8 на його користь 7000 грн. 84 коп. матеріальної шкоди, 45000 грн. спричиненої злочином моральної шкоди, а всього разом 52000 грн. 84 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

За вироком суду 01.07.2015 року близько 18-30 год. на дорозі, поблизу житлового господарства АДРЕСА_2 між потерпілим ОСОБА_10 та обвинуваченою ОСОБА_8 на побутовому ґрунті виник словесний конфлікт, в ході якого вона нанесла йому ножицями один удар в область правої руки та один удар в область грудної клітки зліва, чим спричинила умисне тяжке тілесне ушкодження і легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційних скаргах:

- потерпілий ОСОБА_10 оспорює м`якість призначеного покарання. Вважає, що суд не врахував в достатній мірі характер та суспільну небезпеку скоєного тяжкого злочину та особу обвинуваченої. Стверджує, що за 5 років розгляду справи, обвинувачена не розкаялася, проявила повну байдужість та жодним чином не намагалася хоча б частково компенсувати йому заподіяну шкоду. Звертає увагу на показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , згідно яких обвинувачена характеризується з негативної сторони. Вважає, що висновок суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди (45000 грн.) не відповідає перенесеним моральним стражданням. Просить вирок суду в частині призначеного покарання та стягнення відшкодування моральної шкоди скасувати, призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. Цивільний позов задовольнити, стягнути з обвинуваченої на його користь 100 000 грн. моральної шкоди. Врешті вирок суду залишити без змін;

- захисник обвинуваченої ОСОБА_9 вважає вирок суду в частині вини ОСОБА_8 незаконним й необґрунтованим. Висновки суду базуються виключно на тексті обвинувального акту і показаннях потерпілого. Подія злочину не доведена. Час отримання потерпілим тілесних ушкоджень встановлено невірно і суперечить картці виїзду швидкої медичної допомоги від 01.07.2015 року (виклик в 18.03, бригада прибула 18.12). Через заміну у справі головуючого судді, новий суддя розпочав слухати справу спочатку, однак не була виконана ухвала попереднього судді від 07.03.2017 р. Суд не досліджував речові докази, тому просить апеляційний суд дослідити відеозапис судового засідання за 15.09.2020 р. У справі відсутні достатні докази того, що саме вилучені 1.07.2015 року у ОСОБА_8 у невідомий спосіб оперативним працівником ножиці є знаряддям спричинення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження. Є наявна розбіжність в тому, яка саме кількість ножиць була добровільно видана. Речові докази ножиці отримані незаконно, а їх долучення до кримінального провадження не оформлено відповідно до закону. Тому всі похідні докази є недопустимими. Також суд відмовив у клопотанні про допит експертів та працівників швидкої допомоги, які виїжджали на виклик до потерпілого, тому просить апеляційний суд витребувати докази згідно клопотання від 10.07.2017 р. та допитати працівників ШМД та експерта ОСОБА_15 . Жоден із свідків не вказав, що саме ОСОБА_8 нанесла удар ножицями в грудну клітку потерпілому. Суд взагалі не врахував постійний конфлікт між потерпілим та обвинуваченою і те, що міліцію викликала саме вона. Також, поза увагою суду лишилось те, що ОСОБА_8 тяжко хворіє, має похилий вік, сталі соціальні зв`язки, вона не є суспільно небезпечною особою, не буде вчиняти нових злочинів. Просить суд дослідити всі письмові і речові докази. Скасувати вирок суду, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній інстанції:

-потерпілий ОСОБА_10 та його представник підтримали апеляційні доводи поданої ним апеляції, просять задовольнити її вимоги в повному обсязі, не підтримали апеляційні доводи захисника обвинуваченої, просять їх відхилити;

-обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник підтримали подану ним апеляцію, просять відхилити апеляцію потерпілого;

-прокурор визнав апеляційну скаргу захисника безпідставною, просить її відхилити, підтримав апеляцію потерпілого в частині збільшення морального відшкодування.

З`ясувавши обставини провадження, перевіривши його матеріали, дослідивши окремі матеріали провадження та дані про особу винної, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги слід задовольнити частково.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду в частині покарання та цивільного позову має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Оскаржений вирок суду вказаним вимогам закону відповідає частково, тому підлягає зміні в частині покарання та вирішення цивільного позову про розмір морального відшкодування.

Висновок суду про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України, є обґрунтованим, оскільки ґрунтується на наведених у вироку належно досліджених й правильно оцінених доказах. Всі апеляційні доводи захисника обвинуваченої про недоведеність її вини колегія суддів відхиляє як такі, що спростовуються наведеними у вироку доказами й мотивами і направлені на уникнення її від відповідальності та є способом захисту.Зокрема, її вина частково підтверджується її показаннями про те, що вона в момент вчинення злочину була присутня на місці події під час конфлікту з потерпілим, оборонялася від нього.

З показань потерпілого ОСОБА_10 слідує, що обвинувачена ОСОБА_8 1.07.2015 року приблизно біля 18.30 год в м. Тисмениця ножицями нанесла йому два удари в праву руку і грудну клітку.

Показаннями свідка ОСОБА_16 підтверджується, що вона була очевидцем сварки між обвинуваченою та потерпілим, який при цьому підходив до неї. Бачила, що його руки й сорочка були в крові. Потерпілий сказав, що ОСОБА_8 спричинила йому тілесні ушкодження ножицями. ОСОБА_8 казала, що на неї напав потерпілий.
З показань свідка ОСОБА_17 вбачається, що вона в той час чула крик жінки. Побачила потерпілого ОСОБА_10 , який стояв на вулиці в крові. Було викликано швидку медичну допомогу.
Свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_19 ствердили, що вони в той час бачили потерпілого ОСОБА_10 , + в якого була пошкоджена рука, живіт і весь одяг був в крові. При цьому, потерпілий розповідав, що саме ОСОБА_8 порізала його ножицями.
Наведені показання сторін та свідків підтверджуються даними висновку судмедекспертизи потерпілого від 27.11.2015 року про те, що в нього були виявлені дві колото-різані рани грудної клітки зліва та руки, які належать відповідно до тяжких і легких тілесних ушкоджень і які могли бути заподіяні ножицями в день злочину за обставин і обстановки, вказаними потерпілим (том 2 а.с. 96-98) і підтвердженими ним при відтворенні його вчинення (протокол том 2. а.с. 99-111).
За даними протоколів огляду місць події та висновків судово-імунологічних експертиз (том 2 а.с. 61-75) на місці злочину та в приміщенні лікарні були виявлені сліди крові, яка може належати потерпілому ОСОБА_20 .
Попередні дані узгоджуються з висновками судово-імунологічної та медико-криміналістичної експертиз про те, що на сорочці потерпілого виявлені колото-різані пошкодження, які відповідають розташуванню його тілесних ушкоджень і могли бути заподіяні ножицями, які досліджувались експертами (том 2 а.с.82-90).
Системно проаналізувавши наведені докази, суд у вироку навів переконливі обґрунтування й мотиви свого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 ККУ.
Вказані висновки суду першої інстанції апеляційний суд визнає законними, обґрунтованими й вмотивованими.
Посилання захисника обвинуваченої на те, що висновки суду ґрунтуються лише на тексті обвинувального акту і показаннях потерпілого, ніхто з свідків не підтвердив вини обвинуваченої є необґрунтованими, оскільки обвинувальний вирок суду повинен узгоджуватися із змістом вказаного процесуального документа та показаннях потерпілого, які одним з основних доказів у провадженні. Прямих очевидців злочину серед свідків не було, однак вина обвинуваченої доведена іншими належними й допустимими доказами, які в апеляційного суду не викликають сумніву.

Неспроможними є його доводи про те, що подія злочину не доведена і час отримання потерпілим тілесних ушкоджень встановлено невірно і суперечить картці виїзду швидкої медичної допомоги від 01.07.2015 року (виклик в 18.03, бригада прибула 18.12). Ці доводи спростовуються тим, що у вироку наведені переконливі докази того, що подія злочину мала місце і вона у вироку визначена у формі приблизного часу близько 18.30 год, що істотно не суперечить вказаному апелянтом часу.

Його доводи про те, що новий суддя у цьому провадженні не виконав ухвалу попереднього судді від 07.03.2017 р., колегія суддів відхиляє, як необґрунтовану, оскільки новопризначений суддя законно розпочав судове провадження з початку і провів його у повному об`ємі, якого достатньо для прийняття законного й обґрунтованого рішення.

Твердження апелянта про те, що вилучені у справі ножиці не є знаряддями злочину, вони незаконно були вилучені, суд їх належно не досліджував, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки за процесуальними документами вказані ножиці лише могли бути такими знаряддями і в процесі їх вилучення, долучення до провадження та їх дослідження в суді, істотних процесуальних порушень апеляційним судом не виявлено.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у клопотанні про допит експертів та працівників швидкої допомоги, і його прохання допитати їх та експерта ОСОБА_15 в апеляційній інстанції, колегія суддів відхиляє, оскільки такої процесуально-правової необхідності й доцільності не було й немає у зв`язку з наявністю у справі достатніх й переконливих доказів вини обвинуваченої.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з окремими доводами апелянта про те, що суд не врахував тривалі неприязні стосунки між потерпілим та обвинуваченою, стан її здоров`я і похилий вік, сталі соціальні зв`язки, вона не є суспільно небезпечною особою, не буде вчиняти нових злочинів і ці обставини мають вплив на остаточне її покарання.

Визначене вироком суду покарання обвинуваченій у виді позбавлення волі на 5 років відповідає вимогам закону про тяжкість вчиненого злочину, про його наслідки.

Суд у вироку послався на окремі обставини, зокрема на наявність у обвинуваченої побоїв після цієї події, на наявність кримінального провадження проти ОСОБА_21 за її повідомленням, на постанову слідчого про закриття цього провадження. Однак при цьому суд не взяв ці обставини до уваги при призначенні остаточного покарання.

Апеляційний суд вважає, що зазначені обставини мають істотний вплив на визначення покарання обвинуваченій ОСОБА_8 .

З наведених у вироку вказаних даних, зокрема із змісту зазначеної постанови слідчого поліції, з показань самої обвинуваченої та свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 слідує, що між обвинуваченою й потерпілим на грунті тривалих неприязних стосунків під час цієї події було взаємне нанесення тілесних ушкоджень. Беручи до уваги вказану обставину, а також те, що обвинувачена є жінкою пенсійного віку, незадовільний стан її здоров`я, що підтверджується належними документами, вчинення нею злочину вперше, значну давність вчиненого, відсутність даних про її негативну чи неправомірну поведінку після цього правопорушення, колегія суддів прийшла до переконання, що її виправлення цілком можливе без реального відбування нею позбавлення волі з умовним її звільненням від його відбування з іспитовим строком випробування на підставі ст. 75 ККУ, що відповідатиме принципам справедливості та гуманізму.
В порушення вимог ст.ст. 50, 65, 75 ККУ та рекомендацій постанови Пленуму ВСУ з приводу покарання, суд у вироку при визначенні ОСОБА_8 реального позбавлення волі не навів мотивів про відсутність підстав для її умовного звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 ККУ.

Тому апеляційний суд прийшов до висновку про наявність підстав для зміни вироку в частині покарання та застосування щодо ОСОБА_8 дії ст. 75 ККУ.

З наведених підстав й мотивів колегія суддів відхиляє апеляційні доводи потерпілого про м`якість покарання обвинуваченої ОСОБА_8 і призначення їй більш суворого покарання.

Однак, апеляційний суд вважає, що не позбавлені правового змісту й обґрунтованості доводи потерпілого про необґрунтоване зменшення йому розміру морального відшкодування.

Колегія суддів вважає переконливими доводи апелянта про те, що суд при визначенні розміру морального відшкодування потерпілому, в порушення вимог ст. 23 ЦКУ, належно не врахував всі обставини події, їх характер та обстановку, всю глибину душевних страждань потерпілого від злочину, його похилий вік, погіршення його стану здоров`я та тривале лікування після злочину.

За таких обставин колегія суддів прийшла до переконання, що визначений судом розмір морального відшкодування на користь потерпілого в 45 000 грн є явно несправедливим, невиваженим і належно не компенсуєйого моральну шкоду, тому його слід збільшити до 60 000 грн.

При цьому апеляційний суд враховує вимоги розумності, справедливості й виваженості, а також матеріальний стан обвинуваченої, що є підставою для вказаного часткового задоволення апеляційних вимог потерпілого.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга апелянта підлягає частковому задоволенню, вирок суду зміні із збільшенням потерпілому розміру морального відшкодування.

Таким чином колегія суддів частково задовольняє подані апеляційні скарги, вирок суду - змінює у вказаних його частинах.

Керуючись ст. 405, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_9 задовольнити частково, вирок Івано-Франківського міського суду від 13.10.2020 року щодо обвинуваченої ОСОБА_8 в частині покарання змінити.
Визнати ОСОБА_8 винною та призначити їй покарання за ст. 121 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на п`ять років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком випробування на 2 роки з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України.
Цивілиний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_8 60000 грн моральної шкоди.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5