ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/929/20 Справа № 932/5538/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
третьої особи, щодо майна якої
вирішується питання про арешт ОСОБА_7
представника третьої особи,
щодо майна якої вирішується
питання про арешт ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000092,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , було задоволено та накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на майно, вилучене 21.05.2020 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:
- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_10 , № НОМЕР_1 , терміном дії до 26.04.2017. На відповідних сторінках вказаного паспорту містяться візи для в`їзду до Ісламської республіки Іран та відповідні відмітки про перетин кордону;
-грошові кошти у іноземній валюті - 13 (тринадцять) банкнот номіналом 500 (п`ятсот) євро №№ N9, N2, X2, X9, X5, X3, X6, N5, X9, X3, X2, X6, N2, на загальну суму 6500 (шість тисяч п`ятсот) євро;
-грошові кошти у іноземній валюті - 189 (сто вісімдесят дев`ять) банкнот номіналом 50 (п`ятдесят) євро №№ RC, EB,WA, VA, PB, RA, SB, PB, WA, EB, PB, SA, RB, PB, PB, SE, S7, S7, S5, X2, S1, X6, SC, SB, UD, ZB, WA, WB, VA, SE, RC, WB, SD, VA, UD, WB, UC, SC, SC, SE, V9, V5, Z4, X9, S5, SA, Z2, MD, PB, RC, EB, PB, X6, UA, SD, SE, PB, S1, X8, SA, WA, S9, SD, SE, PB, RA, V1, X6, X3, UD, SA, S3, S5, S5, S8, SC, EB, S1, SB, MD, SB, V8, S5, S6, S8, S4, S9, X3, S8, X7, V8, X3, X4, S5, S9,X2,P6, X2, X1, S5, S9, H9, X7, X1, P5, X3, P, X8, X1, X2, X9, S9, WA, X5, E2, EB, EB, UB, WB, EB, UB, EB, S3, S2, Z4, S4, Z4, V5, P6, S, X7, D8, X5, S4, Z1, X3, X2, V8, S52, S2, X3, S2, X9, S1, X6, X8, X9, X9, X9, S8, X3, S6, S6, S6, S7, S2, Z4, S8, Z1, X6, S38, V6, S9, X9, S4, S3, S2, S1, X4, V5, S2, X6, S7, V9, P2, E1, S8, P7, X8, S2, S4, S6, EB, EB, EB, EB, EB, EB, EB, WA, на загальну суму 9 450 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) євро;
-грошові кошти у іноземній валюті долари США номіналом 100 (сто) доларів США з наступними серіями та номерами купюр: HF 76716491C, AB 08455422L, HB 36844153H, HB 23430742C, KF 34054287D, HF 93148398E, HB 37804397J, HB 37804398J, HL 72206178D, KB69922948J, DL 08678442A, KB 17064789J, KB 83577287I, AB 30910648D, KB 18909368D, HB 06407105N, HH 14292608B, AE 57925252B, KB 49123516R, KB 47302791I, KB 17140156I, KB 17717921I, KB 17140159I, KB 29987993G, HL 74167464G, CH 18342742A, HL 29203424*, HI 51410915A, FL 87909576B, HF 79160464E, HF 03042209D, HB 62059064G, HF 36531996B, LF 21305768L, LF 25122298K, LK 12058870G, LL 59196286F, LB 43851549M, LG 65862995A, LB 72931799S, LL 95948619G, LL 95948618G, LL 95948605G, LL 95948612G, MB 80721440D, LG 71052060D, LB 86994808J, LB 86994816J, LF 07224663L, LA 03821344C, MB 80721447D, MB 80721443D, LB 31294106S, MB 33068765A, MB 80721446D, MB 80721448D, LB 51659550A, LB 48792192F, LB 75603554A, LB 09397200A, KK 75356112A, KB 46487424C, BG 35056134A, HF 36288742F, KK 76219014A, KB 96835644G, HB 10090080M, HA 93346152A, DB 33248466B, FL 50360182A, HE 29872062C, HF 52703414C, KC 16357278A, HB 39794291A, KB 20100303G, KD 00029259A, KC 28671628A, KL 05943247*, HB 91690905J, KB 96527930H, KB 41691703E, KH 19875503A, HE 80766849B, KB 85687930E, DB 84606055A, DF 06615757A, HB 87328364H, CB 71340577A, KB 03408796H, HF 84502904E, FB 31277521A, DB 45678076B, AB 91511486R, HB 44942443R, KB 04488050G (на оборотній стороні з трьома відтисками печатки, які ймовірно належать Іранському банку), HB 38410379F, KF 29449207C, HF 72370937E, LL 09589299E, DB 04294166B, HK 51742161C, LB 89959081B, MI 03651033A, MI 03651011A, MI 03651005A, MI 03651007A, MI 03651029A, KK 17039355C, KL 03918878E, HI 32495442A (на оборотній стороні з відтиском печатки, які ймовірно належать Іранському банку), FC 13765726A, HD 81568164A, HF 68130013E, DB 29974313C, KB 13154391G, KG 23177726B, HB 98045446M, AG 08011694B, FK 76411012A, KF 64286197A, KB 22366222I, HA 41187236A, HB 11134746H, HB 11134773H, HF 78355123B, HL 77111310G, HK 18444366B, HB 10520862B, KF 72949019A, KF 79584489C, AB 39009414S, HB 75894312M, FK 37981382B, KK 53496117A, HK 75671915C, HK 18467646B (на оборотній стороні з відтиском печатки «13----»), KB 62380381F, HB 28441701E, HF 78785891E, KB 90925464G, JH 55151766A, LB 42006184A, LF 90474467K, LF 90474464K, MB 34780057D, MB 44041104F, MB 44041171F, LB 24464308J, MI 03651022A, MI 03651031A, MI 03651021A, MI 03651004A, MI 03651006A, MI 03651027A, MI 03651028A, MI 03651025A, MI 03651026A, MI 03651003A, MI 03651024A, MI 03651002A, MI 03651032A, MI 03651023A, MI 03651030A, MI 03651034A, MI 03651019A, MI 03651001A, MI 03651008A, MI 03651009A, MI 03651010A, MI 03651020A, LG 65862996A, LA 35962654A, LA 35962655A, LD 84084280B, LK 36251802D, LB 51938809J, LF 15184892K, LF 15184891K, LF 15184890K, LF 15184887K, LB 47740207M, LF 15184889K, LF 15184888K, LF 15184894K, LF 15184893K, LB 76415388Q (на оборотній стороні з двома відтисками печатки, які ймовірно належать Іранському банку), LB 76415387Q (на оборотній стороні з двома відтисками печатки, які ймовірно належать Іранському банку), LF 15184895K, LF 15184896K, LF 15184897K, LF 15184886K, LK 36251801D, LL 69486626B, LB 31551584W, LB 31551583W, LB 94642209V, HF 97690833E, FB 28175216B, DG 42449884A, DC 03418860A, на загальну суму 20 000 доларів США.
Рішення суду обґрунтовано тим, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, тобто, вказане майно та грошові кошти, відповідають критеріям ст.98 КПК України, є речовим доказом, вказане майно може бути приховано, знищено, тобто необхідно зберегти цей речовий доказ саме шляхом накладення на нього арешту на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 26.06.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказану ухвалу постановлено незаконно, необгрунтовано і невмотивовано, у порушення ст. 370 КПК України, якою, слідчий суддя навіть не керувався при постановленні даного процесуального рішення.
На думку апелянта, твердження слідчого судді ОСОБА_11 не відповідає жодному додатку до клопотання про арешт майна, так як вже зазначалось у матеріалах апеляційної скарги, слідчий, визнаючи вилучене майно речовим доказом, діючи незаконно та упереджено, лише припустив, що майно може мати ознаки речового доказу, також зазначив припущення щодо протиправного походження майна у клопотанні та підтвердив це припущення своїми усними пояснення слідчому судді, на що ОСОБА_1 , у порушення ст. 62 Конституції України, не звернув жодної уваги. Навпаки слідчий суддя, діючи упереджено, безпідставно перекрутив доводи слідчого та вказав про наявність безспірних фактів, про які не вказано ані у матеріалах клопотання, ані у додатках і не було встановлено у судовому засіданні.
Вказує на те, що жодним доказом, документально чи показаннями свідків, причетність ОСОБА_12 до вказаних подій не підтверджена. Жоден із допитаних у справі свідків не дав показів щодо причетності ОСОБА_12 до вказаного злочину. Допитаній у даній справі у якості свідка ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_12 є фахівцем у галузі повітряних генераторів, а на пропозицію представників ІРІ на співпрацю у сфері розробки ракетних двигунів на твердому паливі категорично відмовився від будь якого співробітництва. У залучених до клопотання показах свідка ОСОБА_14 взагалі не міститься відомостей стосовно ОСОБА_15 .
Звертає увагу колегії суддів і на той факт, що сама подія злочину викликає багато питань щодо наявності його об`єктивної сторони, так як у матеріалах кримінального провадження йдеться нібито про порушення Розпорядження КМУ від 29.04.2016 №359-р, яке навіть не є підзаконним нормативним актом і як випливає із тексту самого розпорядження, підлягає виконанню виключно органами виконавчої влади та МЗС і не стосується громадян України, яким не було завідомо відомо про його наявність.
Зазначає, що ОСОБА_12 не працює в ДП «КБ «Південне» більше 16 років і не має жодних обмежень чи доступу до будь яких ресурсів та інформації з обмеженим доступом. Останні 16 років розвивається виключно як фахівець у галузі повітряних генераторів, що є актуальним у світі і з цього приводу він і читав лекції у 2016 році в ІРІ, на безоплатній основі, що не заборонено Законами України, зокрема розпорядженням КМУ від 29.04.2016 № 359-р.
Вказує, що ОСОБА_12 багато років є інвалідом 1-ї групи і в нього не має обох ніг і він не може пересуватись без сторонньої допомоги, яку йому надає дочка ОСОБА_7 . У силу віку він не пам`ятає відомостей, які йому були відомі у зв`язку із службовою діяльністю. В змову на вчинення будь яких злочинів, в тому числі проти держави, ні з ким не вступав і не вчиняв. ОСОБА_12 ніколи не володів технологіями подвійного використання, що можуть бути використані для створення ракетної зброї, про які йдеться у розпорядженні, такі технології йому не могли бути відомі, так як він був фахівцем вузької спеціалізації.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення даної апеляції, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18 лютого 2016 року, який набрав чинності 28 лютого 2016 року (тут та далі - Закону) арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно в тому числі є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Арешт може бути накладеним на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Приймаючи рішення про накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, слідчий суддя повинен керуватись вимогами ст. ст. 170-173 КПК, тобто перевірити: наявність підстав для арешту; обґрунтованість клопотання про необхідність арешту майна; чи встановлено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; чи відносяться особи, на майно яких накладається арешт, до підозрюваних, обвинувачених, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого; чи внесені дані у відношенні відповідних осіб в ЄРДР; чи надана правова кваліфікація кримінально-караним діянням службових осіб відповідного підприємства.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
Визнавши вищезазначене клопотання слідчого обґрунтованим, слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що вилучене майно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом, тобто, вказане майно та грошові кошти, відповідають критеріям ст.98 КПК України, є речовим доказом, вказане майно може бути приховано, знищено, тобто необхідно зберегти цей речовий доказ саме шляхом накладення на нього арешту на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України.
З вказаними висновками колегія суддів погоджується та вважає, що, приймаючи рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя діяв в межах чинного законодавства, керуючись статтями 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, та прийняв в даному випадку законне та обґрунтоване рішення.
Крім того, слідчий суддя або суд під час судового провадження за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, може накласти арешт на майно.
Апеляційним переглядом встановлено, що в провадженні слідчого відділу УСБУ у Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000092 від 20.12.2019, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що у період з березня 2019 року по теперішній час громадяни України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснюють збір науково-технологічної документації з метою передачі до Ісламської Республіки Іран (далі ІРІ) технологій щодо практичного використання протиракетних систем, а також надають технічну допомогу та послуги з технічної підготовки іранських спеціалістів у сфері бойового ракетобудування для вдосконалення та створення бойової ракетної техніки, тобто вчиняє дії, направлені на надання іноземній державі допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.
Відповідно до повідомлення ГВКР УСБУ у Дніпропетровській області встановлено, що у березні 2019 року ОСОБА_13 електронними каналами зв`язку (ІРкаБАрр) отримав від представника іранської компанії - громадянина Ірану ОСОБА_18 ( ОСОБА_19 ), який за оперативною інформацією, обґрунтовано підозрюваний до причетності к національним спеїіслужбам, що офіційно підтверджено у 2009 році відповіддю ФСБ РФ, «Відомство з технологічного співробітництва» завдання, що полягає в підготовці матеріалів щодо конкретних тематик, які на даний час цікавлять представників ІРІ.
З метою проведення збору науково-технічної документації ОСОБА_13 залучив до підготовки матеріалів колишнього співробітника ДП «КБ «Південне» та ДП НВО «Павлоградський хімічний завод» - ОСОБА_14 , діючого співробітника ДП ВО «Південний машинобудівний завод» ім. О.М. Макарова ОСОБА_16 , діючого співробітника ДП КБ «Південне» - ОСОБА_17 , а також особу ОСОБА_15 , пообіцявши останнім грошову винагороду за результатом успішного виконання завдань. На пропозицію всі вказані вище особи погодились та розпочали збір науково-технічної інформації.
Далі, після повного отримання документів в серпні 2019 року ОСОБА_13 організував виїзд групи до Ісламської республіки Іран (далі ІРІ) у складі ОСОБА_14 та ОСОБА_16 з метою здійснення викладацької діяльності (читання лекцій) з використанням привезених з собою документальних матеріалів за темою: «Зависимость скорости горения бутил каучукового СТТ от дисперсности ПХА».
Відповідно до оперативного повідомлення, під час спілкування з українськими фахівцями, представник спецслужби ІРІ запропонував розглянути можливість залучення перелічених громадян України для створення на території ІРІ науково-технічної бази для підготовки іранських фахівців з проектування та розробки сучасної ракетної техніки. Вказане полягає в організації та проведенні навчань з теоретичної та практичної підготовки іранських фахівців, зокрема читання матеріалів за відповідними тематиками, створення наукових лабораторій, а також участі у створенні стендів для проведення практичних випробувань.
Відповідно до оперативного повідомлення, 29.08.2019 українські науковці повернулися до України та активно розпочали підготовку матеріалів зі створення навчального центру із необхідною технічною документацією, з метою її презентації представникам ІРІ.
Зокрема, виходячи з матеріалів ГВКР УСБУ у Дніпропетровській області від 19.03.2020, отримано інформацію, що представники ІРІ (Корпус вартових Ісламської революції) відмовились на невизначений термін від послуг наукової групи ОСОБА_13 у зв`язку з неспокійною обстановкою в державі та на міжнародному рівні, що спричинили події: збиття повітряно-космічними силами ІРІ українського авіалайнера та спалахом в ІРІ епідемії «короновіруса».
Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №359-р «Про виконання резолюції Ради Безпеки ООН від 20.07.2015 №2231 щодо Ісламської Республіки Іран в частині секторальних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів», заборонено пряме та опосередковане постачання, продаж або передачу ІРІ з території України чи громадянами України будь-яких товарів (предметів, матеріалів, обладнання та технологій) подвійного використання, що можуть будити використані для створення ракетної зброї та засобів їх доставки та надання ІРІ будь-яких технологій, технічної допомоги чи послуг з професійної підготовки, які можуть бути використані ІРІ в діяльності, пов`язаній з розробкою і створенням балістичних ракет.
Згідно з листом Міністерства Закордонних справ України від 09.04.2020 оцінка можливості спричинення шкоди державній безпеці України, на думку МЗС, залежить у даному випадку від результатів ідентифікації згідно з вимогами законодавства у галузі експертного контролю технологій, технічних даних, послуг, що були розголошені іранській стороні.
Відповідно до повідомлення ГВ КР Управління СБ України у Дніпропетровській області встановлено, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 2010 року підтримує контакти з представниками іранських компаній та дипломатичних структур, в ході яких обговорює питання можливого співробітництва та надання практичної допомоги іранським фахівцям у галузі ракетобудування. Зокрема неодноразово виїжджав на територію Ірану, де читав лекції з використанням привезених з собою документальних матеріалів зі створення ракетних двигунів (зокрема вузлів двигуна та проведення математичних розрахунків керування тягою). При цьому, ОСОБА_15 використовував привезені з собою матеріали, які він отримав під час роботи на ДП «КБ «Південне».
У 2016 році до ОСОБА_15 звернувся ОСОБА_13 з пропозицією в індивідуально-приватному порядку виїхати до ІРІ, де провести переговори з представниками оборонно-промислових підприємств Ірану. На вказану пропозицію ОСОБА_15 погодився, та з 16.07.2016 по 22.07.2016 та за 02.12.2016 по 08.12.2016 у супроводженні ОСОБА_13 перебував на території Ірану.
За оперативними даними, під час перебування в ІРІ ОСОБА_15 проводив переговори з представниками іранських ракетно-космічних підприємств щодо організації на території ІРІ закритого циклу з проектування та виготовлення ракетних двигунів для бойових ракетних комплексів.
Так, 21.05.2020 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено ряд майна зазначеного у клопотанні.
В ході обшуку у вищевказаному приміщенні був присутній ОСОБА_13 , надав пояснення, що дані грошові кошти належать йому.
Постановою слідчого в ОВС СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_9 від 22.05.2020 року вилучене майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, з висновком слідчого судді про задоволення клопотання слідчого в ОВС СВ УСБУ у Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , про арешт майна з зазначених в ухвалі мотивів колегія суддів погоджується, оскільки у слідчого судді були наявні підстави для його задоволення.
Посилання ж апелянта на те, що в ухвалі слідчого судді не наведено сукупності підстав чи розумних підозр, виходячи з яких суддя міг вважати, що дані грошові кошти є доказом злочину, набуті кримінально протиправним шляхом та відповідають критеріям ст.98 КПК України стосовно речових доказів, є також неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування, й на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.
Приймаючи до уваги, що наявність чи відсутність здатності даних грошових коштів слугувати в якості доказів вчиненого кримінального правопорушення можна встановити саме під час проведення досудового розслідування, з метою забезпечення та збереження вказаного майна і виникла необхідність в накладенні арешту на нього, тож апеляційні вимоги адвоката в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню, а посилання апелянта на недостатню обґрунтованість ухвали слідчого судді про арешт майна, то вони є його особистою суб`єктивною оцінкою та не обґрунтовують необхідності скасування вірного по суті судового рішення.
Колегія суддів, враховуючи, що з наданих матеріалів убачається наявність достатніх підстав вважати, що арештоване на підставі оскаржуваної ухвали суду майно має суттєве значення для з`ясування певних обставин у кримінальному провадженні, а саме, встановлення обставин кримінального правопорушення, а також з метою недопущення зникнення, втрати або вилучення вищезазначеного майна, яке має доказове значення по справі, приходить до висновку, що слідчим суддею обґрунтовано накладено арешт на вказане майно, тож доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
З наданих матеріалів випливає, що готівкові грошові кошти, на поверненні яких на користь ОСОБА_7 наполягає її представник ОСОБА_8 , були виявлені під час обшуку в рамках вищезазначеного кримінального провадження, а отже є підстави для обґрунтованого припущення, що вони були набуті протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, яке підлягає перевірці у межах досудового розслідування, що дає підстави для їх арешту незалежно від того, хто є їх власником.
Також колегія суддів критично ставиться до того, що, як зазначено в апеляційній скарзі, гроші, вилучені під час обшуку, належать ОСОБА_7 та були отримані нею ще 03.09.2014 року в результаті продажу нежитлового приміщення на суму 915 000 гривень на підставі договору купівлі-продажу, зважаючи на те, що апелянтами належним чином не наведено обґрунтування приналежності даних грошей саме ОСОБА_7 .
Крім того, посилання апелянта на відсутність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням колегія суддів вважає передчасними, оскільки на даний час триває перевірка відповідних обставин у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. У випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, заявник не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що є достатньо підстав вважати, що майно, на яке накладено оскаржуваною ухвалою арешт, має важливе значення для встановлення обставин в даному кримінальному провадженні та є ключовим доказом, який допоможе встановити джерело їх надходження, а отже вжитий слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є необхідним на стадії з`ясування обставин, які мають істотне значення для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.
Оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке є законним та обґрунтованим, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт - ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2020 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000092 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4