Ухвала

08 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 447/3049/15-к
провадження № 51-22ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 та звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, на підставі ст. 49 КК у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно останнього закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Львівським апеляційним судом 15 жовтня 2020 року ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2020 року залишено без змін.
Потерпілий ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.

Ухвалою Касаційного кримінального суду від 11 січня 2021 року касаційну скаргу потерпілого було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК

та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції потерпілому ОСОБА_4 було зазначено про необхідність навести конкретні порушення закону, визначені ст. 438 КПК, що стали б підставою для скасування чи зміни судових рішень, обґрунтувати свої доводи, а також викласти свої вимоги до суду касаційної інстанції у відповідності до положень ст. 436 КПК.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, потерпілий ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, перевіривши зміст якої, Касаційний кримінальний суд установив, що зазначені в ухвалі від 11 січня 2021 року недоліки касаційної скарги захисник не усунув.
Зокрема, у повторно поданій касаційній скарзі посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судами першої та апеляційної інстанцій, потерпілий відповідного обґрунтування зазначеним доводам не навів. Натомість, як убачається з касаційної скарги, доводи потерпілого

ОСОБА_4 зводяться до порушення, на його думку, розумних строків розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_5 судами.

Також, потерпілий у своїй касаційній скарзі вказує на те, що судом при звільненні

ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК, на підставі ст. 49 КК у звязку із закінченням строків давності, не взято до уваги вчинення останнім нового злочину, втім потерпілий ОСОБА_4 не зазначив будь-яких даних, які би свідчили про переривання перебігу строку давності для звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Крім того, у поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 не міститься чітких вимог, які б узгоджувались з повноваженнями Касаційного кримінального суду за наслідками розгляду касаційної скарги, визначені ст. 436 КПК.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Зважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_4 недоліків касаційної скарги не усунув, касаційний суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 01 липня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 , разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути потерпілому ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: