Справа № 751/5574/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/731/20
Категорія - умовно-дострокове звільнення від покарання. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

засудженої ОСОБА_6

її захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

представника ЧВК № 44 ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженої Барським районним судом Вінницької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

Рішення суду обґрунтоване тим, що засуджена не заслуговує на умовно - дострокове звільнення від покарання як особа, що не довела свого виправлення.

В апеляційній скарзі захисник засудженої адвокат ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати, задовольнити його клопотання, застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 81 КК України та звільнити її умовно - достроково від подальшого відбування покарання, мотивуючи тим, що під час відбування покарання його підзахисна працевлаштована на швейному виробництві, з березня 2018 року по вересень 2018 року покращила своє ставлення до праці, мала відсоток виконання денного завдання вище за середньо бригадний, з жовтня 2018 року її показники роботи перебували на задовільному рівні.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 має ряд тяжких захворювань, з приводу чого проходила курс лікування у Львівській УВП № 19 та не зважаючи на стан здоров`я, продовжувала працювати на виробництві, виконуючи відсоток особистого внеску.

Його підзахисна ОСОБА_6 приймає участь у роботі самодіяльних організацій, зарахована до секції «Художньої самодіяльності», приймає участь у підготовці та проведенні культурно-масових заходів, які проводяться в установі, правильно реагує на заходи виховного та пізнавального характеру, залучена до програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», реалізовані програми «Підготовка до звільнення», «Освіта» та «Професія».

Звертає увагу, що за характером ОСОБА_6 спокійна та врівноважена, підтримує рівні стосунки з іншими засудженими, є відповідальною по догляду за клумбами установи та приймає активну участь у роботах по благоустрою установи та поліпшенню житлово-побутових умов засуджених відділення. З рідних має матір, чотирьох синів та чотирьох дочок, з якими підтримує соціальний зв`язок.

На думку захисника, усі наведені ним обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_6 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела виправлення і до неї може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідача, засуджену та її захисника, які просили про задоволення апеляційної скарги, представника колонії та прокурора, які заперечували проти доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, матеріали особової справи засудженої та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

Саме по собі фактичне відбуття визначеної законодавцем частини покарання, автоматично не зобов`язує суд звільнити особу умовно-достроково від покарання.

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 22 березня 2017 року ОСОБА_6 засуджена за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді 3 років 9 місяців позбавлення волі.

Засуджена ОСОБА_6 відбула встановлену законом частину строку покарання.

За досить тривалий час перебування в Чернігівській виправній колонії № 44, з 29 червня 2017 року, не має жодного заохочення. При цьому, мала три стягнення, одне з яких під час проходження лікування в умовах Львівської установи виконання покарань № 19, які на час розгляду клопотання погашені у встановленому законом порядку.

Двічі перебувала на профілактичному обліку, як злісний порушник встановленого порядку відбування покарання за зберігання заборонених предметів, з нею було проведено одну профілактичну бесіду.

У цілому характеризується як особа, яка намагається правильно будувати відносини з іншими засудженими, на зауваження працівників установи реагує задовільно. За характером спокійна та врівноважена особа.

Разом з тим, під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, в наявності заохочень.

Саме сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженої, чого у поведінці засудженої ОСОБА_6 не вбачається.

Із довідок про особистий внесок у загальні результати роботи підприємства вбачається, що у листопаді та грудні 2019 року відсоток особистого внеску засудженої ОСОБА_6 був на достатньому рівні, однак, починаючи з січня 2020 року її особистий внесок знизився та перебуває на задовільному рівні.

З моменту останнього розгляду питання про умовно-дострокове звільнення, у якому ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2019 року засудженій ОСОБА_6 було відмовлено, ставлення засудженої до праці не покращилось, показники особистого внеску знизились, жодних позитивних змін у її поведінці не відбулось.

За весь період відбування покарання ставлення засудженої до праці не є сумлінним, показники особистого внеску засудженої на задовільному рівні. Вона більше ніж за три роки перебування у колонії не мала жодного заохочення, що свідчить про байдуже ставлення засудженої до своєї подальшої долі, не бажання довести свого виправлення через сумлінну поведінку в умовах ізоляції від суспільства.

Під час розгляду клопотання про можливість умовно-дострокового звільнення суд надає оцінку поведінці засудженої не тільки у період перед зверненням із клопотанням про таке звільнення, а за весь час відбування покарання у даній установі.

Доводи захисника про позитивні зміни та сумлінну поведінку ОСОБА_6 під час відбування покарання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в матеріалах особової справи такі відомості відсутні. Навпаки, після того, як наприкінці 2019 року судом було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від покарання, засуджена ОСОБА_6 не тільки не доклала зусиль для покращення своєї поведінки, а навпаки її показники у роботі знизились, змін на краще не відбувається.

Посилання захисника на наявність у засудженої ОСОБА_6 тяжких захворювань та виконання роботи, незважаючи на стан здоров`я, не можуть бути підставою для застосування ст. 81 КК України.

Відповідно до інформації з медичної частини про стан здоров`я ОСОБА_6 , остання дійсно має ряд хронічних захворювань, проте ці захворювання не позбавляють її можливості працювати та сумлінно ставитись до своєї роботи. Тим більше, засуджена проходила курс лікування у багатопрофільній лікарні при ДУ «Львівська УВП (№19)». На даний час ОСОБА_6 потребує планового оперативного лікування захворювання вен нижніх кінцівок, яке можливо провести в умовах хірургічного відділення багатопрофільної лікарні ЦОЗ ДКВС України у Львівській області (а.с.7).

Отже, в умовах ізоляції за станом здоров`я засудженої спостерігають та забезпечують необхідним лікуванням.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання суд першої інстанції цілком об`єктивно вказав, що ОСОБА_6 має шосту судимість, раніше умовно-достроково звільнялась від покарання, їй призначалось покарання з випробуванням, але засуджена знехтувала всіма наданими їй шансами, належних для себе висновків не зробила та знову вчинила злочин, а тому вона не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 вересня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від покарання засудженої ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12