УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року Місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого з ОВС 1 ВРКП СУ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна,-

УСТАНОВИВ:
Слідчий з ОВС 1 ВРКП СУ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням, погодженим з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про накладення арешту на предмети та речі, виявлені та вилучені в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів клопотання слідчий посилається на наступне.

СУ ГУ ДФС в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010 від 22.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, за наступних обставин.

Згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що до незаконної діяльності направленої на умисне ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах, причетні наступні особи - ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_2 ).

Так, ОСОБА_5 умисно, у тому числі використовуючи ряд підконтрольних осіб, протягом 2018 року ухилився від сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору на загальну суму 9 940 320 грн., що є коштами в особливо великих розмірах.

Так, вказана особа, в порушення ст. 67 Конституції України, ст.15 Податкового кодексу України здійснює свою господарську діяльність без передбаченої законом реєстрації у якості фізичної особи-підприємця, обліку та звітування результатів своєї діяльності до податкових органів, а також сплати відповідних податків до державного бюджету.

Виявлено, що ОСОБА_5 діючи умисно маючи на меті ухилення від сплати податків та інших обов`язкових платежів в особливо великих розмірах, використовуючи ряд підконтрольних осіб, здійснював контроль над реалізацію товарів через мережу магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розміщенні, у тому числі на території м. Одеси.

Так, встановлено, що на території м. Одеси розміщено вказаних магазинів у загальній кількості 8 штук, в кожному з яких, працює близько 15 неоформлених працівників. Відповідно до кутку споживача господарську діяльність у даних магазинах здійснюють фізичні особи підприємці, які перебувають на прощенній системі оподаткування та є платниками єдиного податку другої групи.

Однак, згідно наявних матеріалів, дані фізичні особи підприємці фактично окрему господарську діяльність не здійснюють і є лише підконтрольними особами та вся виручка від діяльності вказаної мережі магазинів потрапляє до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Разом з тим, виявлено, що фактична добова виручка одного магазину становить близько 59 тис. грн. та в середньому місячний дохід становить близько 1 770 000 грн. Враховуючи викладене, можливо розрахувати загальний фактичний дохід від мережі підконтрольних магазинів, який тільки на території м. Одеса складає понад 20 млн. грн., щорічно.

У зв`язку з вище викладеним, ОСОБА_5 повинен був зареєструватися фізичною особою підприємцем та вибрати загальну систему оподаткування та сплачувати відповідні податки та збори згідно вимог діючого законодавства, що в свою чергу зроблено не було.

Згідно ст. 177.1 ПКУ доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою 18 %. Податком на доходи оподатковується чистий дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручкою в грошовій та негрошовій формі) та документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПКУ).

З врахуванням даних про витрати (70% від загального обороту), загальна сума доходів, які включаються до загального річного оподатковуваного доходу фізичної особи-платника податків ОСОБА_5 від 8 магазинів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за 2018 рік склала 50 976 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 протягом 2018 року ухилився від сплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 9 175 680 грн. та військового збору у сумі 764 640 грн.

Разом з тим, встановлено, що на даний час діяльність магазинів мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » повністю контролює гр. ОСОБА_6 (рнокпп НОМЕР_2 ), яка безпосередньо також причетна до незаконної діяльності вказаної мережі магазинів.

Згідно наявної інформації, встановлено, що один з магазинів мережі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, у період часу з 17.09.2020 по 18.09.2020 проведено обшук за вищевказаною адресою, в ході якого, виявлено та вилучено предмети та документи, що мають значення для кримінального провадження, перелік яких зазначено в клопотанні.

Вилучені речі і документи визнано та приєднано до кримінального провадження як речові докази.

На думку сторони обвинувачення, зазначені предмети та речі можливо та необхідно використати у кримінальному провадженні, як доказ, а не накладання арешту може призвести до їх приховування, пошкодження, псування, знищення або перетворення.

Тому слідчий просить накласти арешт на вищезазначені предмети та речі.
В судове засідання слідчий не з`явилася, згідно письмової заяви просить клопотання задовольнити та здійснити розгляд за її відсутності.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, згідно письмової заяви просить здійснити розгляд клопотання за їх відсутності.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, заслухавши доводи сторін, приходжу до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Правові підстави для арешту майна в контексті положень закону, якими керувався слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Правові підстави для арешту майна в контексті наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні.
Встановлено, що СУ ГУ ДФС в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000010 від 22.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України.

Обставини, що дають підстави слідчому судді прийти до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину аргументовані доданими стороною обвинувачення до клопотання доказами, а саме: протоколом обшуку від 17.09.2020, постановою про визнання речовими доказами від 18.09.2020 та іншими зібраними доказами.

З огляду на викладене є достатньо підстав вважати, що зазначене у клопотанні майно у вигляді документів та комп`ютерної техніки може містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 ККУ, отже має значення речових доказів, оскільки воно само по собі або у сукупності з іншими доказами має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, які можуть бути використані в подальшому як доказ факту скоєння кримінального правопорушення. Тому в цій частині клопотання слідчого про арешт майна підлягає задоволенню.

Правові підстави для арешту майна в контексті розумності та співрозмірності обмеження права власності із врахуванням наслідків арешту майна.
Слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження, які станом на теперішній час вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту, з метою збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні.

Щодо часткової відмови у задоволенні клопотання про арешту майна:
Під час розгляду клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів правових підстав та мети накладення арешту на вилучені товарно-матеріальні цінності не встановлено.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що накладення арешту на товарно-матеріальні цінності не відповідатиме діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону.

Станом на теперішній час будь-якій особі у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру. За таких обставин арешт товарно-матеріальних цінностей, що мають значну вартість, яка зі сплином певного часу зменшується, порушуватиме право особи на мирне володіння майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131-132, 170-173, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого з ОВС 1 ВРКП СУ ГУ ДФС в Одеській області ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на предмети та речі, вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- книга обліку перевірок ФОП ОСОБА_7 2 шт.;

- журнал реєстрації перевірок ФОП ОСОБА_8 1 шт.;

- витяг з єдиного реєстру юр. осіб та фіз. осіб підприємств, на 6 арк.;

- файл прозорого кольору з договорами підряду в кількості 8 шт.

Відмовити в накладені арешту на предмети та речі, вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- товарно-матеріальні цінності- взуття торгових марок «Reebok», «Nike», «Adidas», «Puma» в загальній кількості 45 пар з наступними штрих-кодами: 008135832 1 пара; 008135832 1 пара; 008135832 2 пари; 008155285 2 пари; 008135836 1 пара; 008135835 1 пара; 008135836 1 пара; 008166825 3 пари; 008166824 2 пари; 008164515 2 пари; 008166822 2 пари; 008161704 3 пари; 008164674 5 пар; 008064667 3 пари; 008066815 4 пари; 008166812 2 пари; 008164667 5 пар; 008126315 3 пари; 008126320 1 пара; 008135835 1 пара.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виконання ухвали доручити слідчому та прокурору у кримінальному провадженні №0000010.

Копію ухвали направити прокурору, слідчому та власнику майна.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: