Кримінальне провадження № 703/337/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміли кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001865 від 19 листопада 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , азербайджанця, громадянина України, уродженця м. Черкаси, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимого:

- 11 квітня 2017 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі. За ч. 1 ст. 263 КК України виправданий у зв`язку із не доведенням вини. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 29 січня 2016 року по день вступу вироку в законну силу в перерахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. 02 серпня 2017 року вирок переглянуто Апеляційним судом Черкаської області засуджено за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України на 3 роки 3 місяці 15 днів позбавлення волі. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання час з 29 січня 2016 року по 21 червня 2017 року як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Звільнений 02 серпня 2017 року, за що судимість у законному порядку не знята та не погашена.

за ч. 3 ст.186 КК України, -

встановив:

ОСОБА_6 , будучи раніше судимим за злочини проти власності, 19 листопада 2019 року близько 11 год. 00 хв., умисно, реалізуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном, шляхом віджиму рами вікна проник до будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить ОСОБА_9 , звідки з корисливих мотивів викрав золоті вироби 585 проби загальною вагою 9,3 г, а саме: золоту обручку, два золотих кільця, золотий ланцюжок, ринкова вартість яких відповідно до висновку експерта №8/2 від 08 січня 2020 року становить 6034 гривні 86 копійок, а також вироби з «медичного золота» загальною вагою 7 г, а саме: ланцюжок золотого кольору з «медичного золота» та хрестик золотого кольору з «медичного золота», ринкова вартість яких відповідно до витягу зі звіту про незалежну експертну оцінку майна від 21 січня 2020 року становить 240 гривень, однак на місці вчинення злочину був виявлений потерпілим та усвідомлюючи, що його злочинні дії були помічені, бажаючи досягти свого злочинного наміру, діючи умисно, відкрито, втік з будинку вистрибнувши з вікна, та після втечі з місця вчинення злочину був затриманий працівниками поліції неподалік від вказаного домоволодіння, а саме на перехресті вулиць Філатова та Павлова в м. Сміла Черкаської області.

Таким чином, за вказаних обставин ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 186 КК України не визнав, однак повністю визнав свою вину у вчиненні крадіжки та даючи покази обвинувачений вказував, що не згоден із правовою кваліфікацією інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке, на його думку, має бути кваліфіковане як крадіжка, а не грабіж.

В судовому засіданні обвинувачений пояснив, що 19 листопада 2019 року у першій половині дня він приїхав у м. Смілу з м. Черкаси до свого знайомого, при цьому з собою у нього були ліхтарик та газовий балончик. Скоєння злочину було спровоковано станом його здоров`я, бажання проникнути до будинку та здійснити крадіжку виникло раптово, оскільки хвіртка огорожі була відкритою. За будинком під вікном лежали автомобільні диски, ставши на які ОСОБА_6 за допомогою стамески, яку знайшов у дворі, відчинив вікно та проник у кімнату будинку, звідти перейшов до іншої кімнати, в кімнаті на відкритій полиці шафи помітив коробочку розміром приблизно 10х15 см у формі сердечка, в якій знаходились ювелірні прикраси: декілька ланцюжків та каблучок. Золоті вироби ОСОБА_6 забрав, поклавши їх до кишені, а шкатулку залишив. З будинку виліз через те ж вікно, що й проникнув.

Надворі біля припаркованого на дорозі автомобіля ОСОБА_6 побачив потерпілого, який схопивши палку побіг за ним. Наздогнавши його потерпілий кілька разів вдарив ОСОБА_6 дерев`яною палицею по голові, після чого ОСОБА_6 повернувся до нього та побризкав у верхню частину обличчя з газового балончику і швидко пішов від двору в праву сторону. Приблизно за три квартали ОСОБА_6 був затриманий працівниками поліції, в нього було вилучено викрадені золоті вироби, газовий балончик, стамеску, гаманець, телефон та зняті з рук перчатки.

На підставі викладених обставин, обвинувачений стверджує, що оскільки потерпілий не міг бачити його в момент скоєння злочину, його дії слід кваліфікувати як крадіжку поєднану з проникненням в житло.

Разом з тим, стороною обвинувачення під час судового розгляду справи надані докази, на підставі системного аналізу яких, судом встановлено наведені вище обставини інкримінованого ОСОБА_6 діяння та які суд сприймає такими, що доводять наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Винуватість обвинуваченого у вчиненні даного злочину повністю доведена показами потерпілого, свідків та письмовими доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 19 листопада 2019 року близько 11 години він повернувся до місця свого проживання, що за адресою АДРЕСА_3 , при цьому хвіртка в двір була відкритою, а двері будинку зачиненими. В спальні потерпілий побачив невідомого йому чоловіка у масці, який нишпорив у його речах, побачивши потерпілого чоловік вискочив у вікно, а потерпілий, схопивши швабру, почав його наздоганяти. Обвинувачений побризкав у обличчя потерпілого з газового балончика, біля хвіртки він вдруге побризкав йому в обличчя з газового балончика, після чого скинув маску і побіг. Потерпілий викликав працівників поліції. При затриманні обвинувачений опору працівникам поліції не чинив та пояснив, що причиною проникнення в його житло була потреба в грошах.

Міру покарання потерпілий просив визначити у межах санкції передбаченої законом, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, оскільки золоті вироби йому повернуті, а вікно, через яке обвинувачений проник до будинку не пошкоджено.

В суду відсутні підстави ставити під сумнів покази потерпілого, не наведено такі підстави і стороною захисту, тому суд вважає їх достовірними, належними та допустимими.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що вранці 19 листопада 2019 року вона відвела дитину в дитячий садок, ближче до обіду їй зателефонував батько ОСОБА_9 та повідомив, що затримав крадія. Викрадені золоті речі, а саме 3 каблучки та ланцюжок, а також вироби з медичного сплаву ланцюжок із хрестиком були вилучені працівниками поліції з кармана крадія. Свідок ОСОБА_10 також підтвердила, що бачила в будинку відкрите вікно, до якого була переміщена автомобільна шина, щоб легше було залізти у будинок.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що у листопаді 2019 року близько 11 години його було запрошено в якості понятого під час проведення слідчої дії, яка проводилась біля кооперативних гаражів по вул. Філатова в м. Сміла. Свідок ОСОБА_11 підтвердив, що він був свідком проведення виїмки з кишені ОСОБА_6 речових доказів, а саме ювелірних виробів, які були поміщені у пакети та опечатані, також було проведено фотозйомку слідчих дій. У ОСОБА_6 з собою була сумка, в якій знаходився балончик сльозоточивого газу та шапочка з вирізами. При цьому обвинувачений пояснював, що проник у будинок через вікно, згодом приїхав потерпілий та «застав його на гарячому».

Підстав сумніватися в правдивості наведених показань свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, судом не встановлено.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, крім показів потерпілого та свідків повністю підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні, належними та допустимими доказами, які долучені до матеріалів кримінального провадження та які стосуються пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення.

З рапорту чергового інспектора СРПП № 3 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області від 19 листопада 2019 року вбачається, що цього дня о 11 годині 50 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що в районі вулиць Філатова - Павлова в м. Сміла до будинку заявника ОСОБА_9 проник невідомий чоловік та намагається втекти. Невідомого затримано. Слідчий прибув за вказаною адресою, було проведено огляд місця події, складено протокол затримання особи та затримано особу в порядку ст. 208 КПК України, ознайомлено особу з правами та обов`язками затриманого, проведено обшук, вилучено речі важливі для проведення розслідування, прийнято заяву про вчинене правопорушення, опитано свідків та потерпілого (а.с. 117).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19 листопада 2019 року, потерпілий ОСОБА_9 звернувся до Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області із заявою про те, що 19 листопада 2019 року близько 11 години 15 хвилин невідома особа проникла до будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 та вчинила крадіжку ювелірних прикрас, в процесі вчинення злочину був виявлений ОСОБА_9 (а.с.118).

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 19 листопада 2019 року з таблицею зображень до нього, ОСОБА_6 19 листопада 2019 року о 11 годині 50 хвилин було затримано на перехресті вулиці Філатова та вулиці Павлова в м. Сміла на підставі того, що потерпілий застав його в своєму домоволодінні під час скоєння крадіжки. Під час затримання виявлено та вилучено в тому числі викрадені у ОСОБА_9 ювелірні вироби та прикраси (а.с. 119-125).

Протоколом огляду місця події від 19 листопада 2019 року зафіксовано, що під час огляду місцевості за адресою: по вул. Філатова,6 в м. Сміла на узбіччі дороги біля металевого гаражу знаходився чоловік, що представився ОСОБА_6 (а.с. 126).

Згідно протоколу огляду місця події з таблицею зображень до нього від 19 листопада 2019 року, в присутності двох понятих проведено огляд домоволодіння АДРЕСА_3 , в ході якого виявлено та вилучено слід знаряддя зламу у вигляді заглиблення та перекопійовано на пластиліновий зліпок та слід фрагменту низу взуття у вигляді відшарування речовини сірого кольору (а.с. 127-131).

Згідно протоколу огляду речових доказів з фототаблицею до нього від 23 листопада 2019 року проведено огляд золотих виробів, які були вилучені у ОСОБА_6 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України від 19 листопада 2019 року та передано їх на зберігання потерпілому ОСОБА_9 під розписку про зберігання вказаних предметів (а.с. 132-137).

Постановою про визнання предметів речовими доказами від 23 грудня 2020 року вказані золоті вироби, які були вилучені у ОСОБА_6 під час його затримання в порядку ст. 208 КПК України від 19 листопада 2019 року визнано речовими доказами (а.с. 138-139).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20 грудня 2020 року вбачається, що цього дня ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка скоїла інкримінований злочин, за зовнішніми прикметами (а.с. 140-141).

З довідки до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімком від 19 листопада 2020 року вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 в присутності понятих було проведено впізнання за фотознімками, для впізнання останньому надано чотири фотознімки чоловіків (а.с. 142).

Згідно протоколу огляду предметів з таблицею зображень до нього від 03 січня 2020 року проведено огляд сейф-пакета № INZ1003654, в якому знаходяться рукавички та сейф-пакета № INZ1003653, в якому знаходиться ліхтарик та газовий балончик. Постановою про визнання предметів речовими доказами від 03 січня 2020 року вказані предмети визнано речовими доказами (а.с. 143-145).

Відповідно до витягу зі звіту про незалежну експертну оцінку майна від 21 січня 2020 року ринкова вартість виробів золотого кольору з медичного золота загальною вагою 7 г, а саме: ланцюжку золотого кольору з медичного золота та хрестику золотого кольору з медичного золота становить 240 гривень (а.с. 146).

Відповідно до висновку експерта №8/2 від 08 січня 2020 року ринкова вартість золота 585 проби загальною вагою 9,3 г станом на 19 листопада 2019 року становить 6034 гривні 86 копійок (а.с.147-149).

Згідно довідки КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер Черкаської обласної ради» № 2053 від 23 липня 2020 року ОСОБА_6 під наглядом в наркодиспансері не перебуває (а.с.150).

Згідно довідки КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» № 2184-02 від 23 липня 2020 року ОСОБА_6 в період з 1983 року по теперішній час на лікуванні не перебував (а.с. 151).

З довідки КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» № 1171/01-05/1 від 21 липня 2020 року вбачається, що ОСОБА_6 під наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» не перебуває та на лікуванні не знаходився (а.с. 156).

В судовому засіданні також оглянуті та досліджені копія паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_6 , копія виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 12807, вимога про судимість, зберігальна розписка ОСОБА_9 та довідки про витрати за проведення експертиз.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд звертає увагу, що покази обвинуваченого, потерпілого, свідків отримано з дотриманням вимог КПК України, а тому вони є допустимими.

Суд звертає увагу на послідовні, логічні і змістовні покази потерпілого, які узгоджуються з показами свідків, матеріалами справи, і які суд вважає правдивими і такими, які можна покласти в основу обвинувального вироку.

Належними і допустимими як джерело доказу є висновки проведених у справі судових експертиз та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_6 винуватим у тому, що він своїми умисними діями, які виразились у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 186 КК України.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, з врахуванням того, що суд розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення, суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого правильною з огляду на наступне.

Крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак.

Разом з тим, чинний КК визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Натомість грабіж відповідно до ст. 186 зазначеного Кодексу - це відкрите викрадення чужого майна. Тобто ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Грабіж як і крадіжка вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном. Якщо особа, яка протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним. Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові № 725/2266/18 від 11 вересня 2019 року.

Таким чином, розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише толі, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні особи). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, сп`яніння).

З врахуванням викладених обставин, суд не приймає до уваги доводи обвинуваченого та сторони захисту про необхідність зміни правової кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 186 КК України - грабіж, поєднаний з проникненням в житло на ч. 3 ст. 185 КК України крадіжка, поєднана з проникненням в житло, оскільки, хоча ОСОБА_6 розпочав вчинення кримінального правопорушення як крадіжку, однак його дії, які мали таємний характер, були викриті потерпілим, про що було відомо обвинуваченому, однак він з метою утримання викраденого майна втік з місця події, усвідомлюючи, що його дії помічені і оцінюються як викрадення.

Відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в тому, що він вчинив крадіжку, а не грабіж, суд вважає неправдивими та розцінює як бажання уникнути відповідного покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином, дослідивши повно і неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності і допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливий злочин, на шлях виправлення не став та вчинив новий корисливий злочин, отже правильних висновків для себе не зробив, не працює, та саме таким злочинним шляхом заробляє на життя, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, згідно з даними облікової документації на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, утриманців не має, стан здоров`я обвинуваченого, заподіяні збитки потерпілому відшкодовано шляхом повернення викраденого майна.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 186 КК України у межах, установлених у санкції ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у виді реального позбавлення волі.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі N 1-33/2004.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що підстави для призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України або звільнення його від відбування призначеного покарання в порядку ст. 75 КК України, відсутні.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З врахуванням норми ч.2 ст.124 КПК України, з ОСОБА_6 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта при проведенні судової трасологічної експертизи в сумі 1256 гривень 08 копійок, судової товарознавчої експертизи в сумі 628 гривень 04 копійки та проведення судової трасологічної експертизи в сумі 628 гривень 04 копійки, а всього 2512 гривень 16 копійок.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У зв`язку із призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, до набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 186 КК України ст. ст. 85,94,370,373, 374,376 КПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», -

засудив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 обчислювати з 19 листопада 2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, до строку позбавлення волі ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 19 листопада 2019 року по день набрання законної сили даним вироком суду.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 2512 (дві тисячі п`ятсот дванадцять) гривень 16 (шістнадцять) копійок.

Речові докази: золоті вироби 585 проби загальною вагою 9,3 г, а саме: золоту обручку, два золотих кільця, золотий ланцюжок; вироби з «медичного золота» загальною вагою 7 г, а саме: ланцюжок золотого кольору з «медичного золота» та хрестик золотого кольору з «медичного золота», залишити потерпілому ОСОБА_9 , звільнивши його від зобов`язань по зберігальній розписці ;

- стамеску, слід знаряддя зламу, рукавички, ліхтарик «Police 200000КV», балончик з газом сльозоточивої та дратівної дії «Терен-4», лист картону розмірами 143x217 мм, на одній з сторін якого відобразився слід низу взуття, утворений нашаруванням речовини сірого кольору - передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення вироку можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1