печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 жовтня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року в рамках кримінального провадження № 0000273,-

ВСТАНОВИВ:
До провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року, а саме: в часині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться в АТ «Імексбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 // НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), скасувавши заборону видаткових операцій та/або іншого використання рахунку № НОМЕР_4 .

Зазначає, що арешт накладено необґрунтовано, оскільки кошти на рахунках товариства не підпадають під ознаки визначені ст. 98 КПК України. При накладенні арешту не було враховано принцип співмірності та балансу між застосованими заходами забезпечення кримінального провадження та негативними наслідками у вигляді грубого порушення прав особи на володіння своїм майном, не вказано розмір заподіяної шкоди. Накладення арешту призводить до порушення конституційних прав ОСОБА_3 , який за час досудового розслідування кримінального провадження не набув жодного процесуального статусу, жодних доказів його винуватості чи причетності до вчинення кримінального правопорушення.

Учасники справи до судового засідання не з`явилися. Представник власника майна направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, доводи, зазначені в клопотанні підтримує в повному обсязі.

Прокурор до судового засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату та час був повідомлений належним чином. Тому, слідчий суддя розглянув вказане клопотання за такої явки сторін.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив такі обставини.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному 09.04.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000273, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1 України за фактом зловживання службовими особами АТ «Імексбанк» службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.02.2017 у справі 757/8557/17-к накладено арешт на грошові кошти 361 фізичних осіб, в тому числі на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках ОСОБА_3 .

Вказаний арешт накладено слідчим суддею з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки при накладенні арешту встановлено, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Разом з тим, з наданих в обґрунтування клопотання документів, вбачається, що відносно ОСОБА_3 відомості до ЄРДР не внесені, досудове розслідування відносно нього не здійснюється.

Отже, доводи прокурора про необхідність накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_3 з метою забезпечення збереження речових доказів є хибними.

Крім того, стороною обвинувачення не зазначено та не надано жодного доказу, що грошові кошти, які обліковуються на рахунках товариства є речовими доказами у розумінні положень ст. 98 КПК України.

Відповідно до абз. 2 п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст. 276-279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру.

Отже, арешт ухвалою слідчого судді на грошові кошти ОСОБА_3 накладено необґрунтовано, оскільки даний захід забезпечення кримінального провадження застосовано щодо майна юридичної особи, службові особи якої, не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Крім того, при розгляді клопотання про скасування арешту стороною обвинувачення не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у збереженні накладеного арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках.

Стороною обвинувачення не зазначено конкретних фактичних обставин (час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення), які виправдовували б такий спосіб обмеження права власності ОСОБА_3 .

З урахуванням наведеного клопотання про скасування арешту на майно підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 174, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 лютого 2017 року в рамках кримінального провадження № 0000273 задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва від від 14 лютого 2017 року, а саме: в часині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться в АТ «Імексбанк» на депозитному рахунку № НОМЕР_1 // НОМЕР_2 , відкритому на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), скасувавши заборону видаткових операцій та/або іншого використання рахунку № НОМЕР_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1