ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №629/2469/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2544/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова, в режимі відеконференції, кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Краснопавлівка, Лозівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року за ч.1 ст. 125 КК України до 100 годин громадських робіт, -

засуджено: за ч. 1 ст. 357 КК України на 1 рік 6 місяців обмеження волі,
за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання 2 роки позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 за цим вироком, приєднано невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року, із застосуванням положень ст. 72 КК України, а саме 10 днів позбавлення волі, і визначено ОСОБА_8 остаточне покарання 2 роки 10 днів позбавлення волі.

Кримінальне провадження у суді першої інстанції було розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.
Як установив суд першої інстанції, 05 березня 2019 року, приблизно о 17:00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить його бабусі ОСОБА_9 , де у нього виник умисел на крадіжку кредитної банківської картки «Універсальна» № НОМЕР_1 АТ КБ «ПриватБанк», яка є засобом доступу до банківського рахунку на ім`я ОСОБА_9 , та відповідно до Постанови Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» являється офіційним документом,, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою використання вказаної банківської картки для таємного викрадення грошових коштів з банківського рахунку на ім`я ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу з гаманця останньої таємно викрав вищевказану кредитну банківську картку та покинув місце скоєння злочину.
Крім того, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, з використанням вищевказаної кредитної банківської картки, яка є засобом доступу до банківського рахунку на ім`я ОСОБА_9 , 05 березня 2019 року, в період з 18 години 03 хвилини до 18 години 05 хвилин із банкомату «ПриватБанк», що розташований за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт. Панютине, вул. Слобожанська, 12а, тричі зняв грошові кошти, загальною сумою 8600 гривень, таємно викравши їх у такий спосіб, які обернув на свою користь, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.
Крім того, 15 березня 2019 року о 14:00 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить його бабусі ОСОБА_9 , де у нього виник умисел на крадіжку кредитної банківської картки «Універсальна» № НОМЕР_1 , та банківської картки для виплат № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», які є засобом доступу до банківських рахунків на ім`я ОСОБА_9 та відповідно до Постанови Правління Національного банку України №492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» являються офіційним документом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою використання вказаних банківських карток для таємного викрадення грошових коштів з банківського рахунку на ім`я ОСОБА_9 , шляхом вільного доступу з гаманця останньої таємно викрав вищевказані кредитну банківську картку та банківську картку для виплат та покинув місце скоєння злочину.
Крім того, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди ОСОБА_9 і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, з використанням кредитної банківської картки № НОМЕР_1 та банківської картки для виплат № НОМЕР_2 АТ КБ «ПриватБанк», які є засобом доступу до банківських рахунків на ім`я ОСОБА_9 , 15 березня 2019 року о 14 годині 26 хвилин із банкомату «ПриватБанк», що розташований за адресою: Харківська область, Лозівський район, смт. Краснопавлівка, м-н, буд. 2, зняв грошові кошти з кредитної картки № НОМЕР_1 в сумі 800 гривень, та о 00 годині 28 хвилин 16 березня 2019 року розрахувався за послуги розваг GRAY*GAMES, перерахувавши з вказаної банківської картки грошову суму в розмірі 200 гривень, а в період з 20 години 28 хвилин по 20 годину 29 хвилин із банкомату «ПриватБанку», що розташований за адресою: Харківська область, Лозівський район, смт. Краснопавлівка , м- н, буд . 2, двічі зняв грошові кошти на загальну суму 5000 гривень, таємно викравши їх у такий спосіб, які обернув на свою користь, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на вищевказану суму.

В апеляційних скаргах:
- обвинувачений ОСОБА_8 просить вирок змінити внаслідок суворості призначеного покарання, посилаючись на наявність у нього неповнолітньої доньки, 2016 року народження, яка потребує його допомоги, оскільки мати останньої не має постійного місця роботи, наявність у нього постійного місця проживання та реєстрації, щире каяття та визнання своєї вини у вчиненому, а також відсутність у потерпілої до нього претензій, а він сам має намір в подальшому не скоювати правопорушення;

- захисник ОСОБА_7 просить вирок в частині призначеного покарання змінити, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість. Вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та тяжкість вчинених злочинів. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України -1 рік обмеження волі, за ч. 2 ст. 185 КК України -1 рік позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_8 покарання 1 рік позбавлення волі, а на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_8 за цим вироком, приєднати невідбуте покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2017 року, і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання 1 рік 10 днів позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи, зокрема, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.

При цьому судом враховано ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів, які відповідно до положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином та середньої тяжкості, дані про його особу ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має середню спеціальну освіту, розлучений, має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується задовільно.

Суд також взяв до уваги щире каяття ОСОБА_8 , визнавши його обставиною, що пом`якшує покарання, а також наявність обставин, що його обтяжують - рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, судом першої інстанції була врахована досудова доповідь Лозівського міськрайонного відділу з питань пробації, згідно висновку якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий, виправлення ОСОБА_8 без позбавлення/обмеження волі може становити небезпеку для суспільства. На думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення, запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Оцінивши вищевикладені обставини у сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, яке за своїм видом і розміром, на думку колегії суддів, є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Яких-небудь нових даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 чи про наявність обставин, які б пом`якшували покарання та істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів, в апеляційній скарзі не наведено.

Що стосується посилань у скарзі обвинуваченого на згоду потерпілої ОСОБА_9 укласти угоду та відсутність з її сторони претензій до останнього, то вказані обставини не підтверджені самою потерпілою і вони, самі по собі, як і наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та реєстрації, а також малолітньої доньки, за наявності вищевикладених обставин, не є підставою для застосування положень ст. 69 КК України, можливість застосування положень якої також перевірялася судом першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що призначений обвинуваченому ОСОБА_8 розмір покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, не можна вважати явно несправедливим через суворість, а тому слід визнати справедливим, а доводи апеляційний скарг обвинуваченого та захисника правильності висновку суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 30 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді: