Справа № 317/3231/18
№/п 1-кп/317/63/2020
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000172 від 11 червня 2018 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Малокатеринівка, Запорізького району, Запорізької області, українця, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 11 червня 2018 року, приблизно о 07 годині 45 хвилин, керуючи автобусом «Богдан А 09202», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Миру в смт. Малокатеринівка, Запорізького району, Запорізької області, з боку автодороги Харків-Сімферополь, в напрямку смт. Кушугум, Запорізького району, Запорізької області.

В цей же час, проїзну частину вул. Миру в смт. Малокатеринівка Запорізького району, Запорізької області, в районі електроопори №194, зліва направо по ходу руху автобусу «Богдан А 09202», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 перетинала малолітній пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху в районі електроопори АДРЕСА_2 водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити малолітнього пішохода ОСОБА_9 з моменту виходу її на проїзну частину та маючи при цьому технічну можливість запобігти наїзду на неї, відповідних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив та скоїв наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до висновків судових інженерно-транспортних експертиз з дослідження обставин і механізму ДТП № 9-468 від 29.07.2018 та № 9-588 від 14.09.2018, водій ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами та доповненнями, згідно з якими:

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода при своєчасному застосуванні заходів, направлених на зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди малолітній пішохід ОСОБА_9 померла на місці пригоди.

Обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав повністю. Не заперечуючи факту дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП), під час якої стався наїзд автобуса «Богдан А 09202» під його керуванням на потерпілу ОСОБА_9 , конкретних показань щодо фактичних обставин цієї ДТП ОСОБА_6 не надав, пославшись на те, що після ДТП він перебував у шоковому стані та погано запам`ятав обставини події, однак зазначив, що 11.06.2018 р. він в якості водія автобуса «Богдан А НОМЕР_2 » їхав по маршруту Малокатеринівка - Запоріжжя. Біля 08-00 год. ранку рухаючись в сторону м. Запоріжжя, під`їжджаючи до зупинки «Мукомол», він побачив на узбіччі зустрічної смуги руху жінку похилого віку, дівчинку не бачив. Рухався зі швидкістю біля 50 км./ год. Відразу після того як він проїхав місце, де перебувала жінка похилого віку, перед автобусом він побачив дівчинку, після чого одночасно натиснув на гальма та відвернув кермо праворуч, однак запобігти зіткненню не зміг.

Відповідаючи на питання обвинувачений пояснив, що в автобусі було близько 40 пасажирів. ДТП відбулось перед зупинкою «Мукомол», автобус яким він керував був у справному стані, погода була ясна, ніщо йому не затуляло огляд, та не заважало керувати автобусом.

В ході судового розгляду сторона захисту відмовилась від раніше поданого клопотання про допит в якості свідка експерта ОСОБА_10 (т. 2 а.с. 24-26)

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 пояснив, що він є братом загиблої ОСОБА_9 , особисто він очевидцем події не був, претензій до обвинуваченого не має та раніше не мав, не вважає його винуватим у ДТП, подію вважає нещасним випадком.

Відповідно до Висновку експерта № 2117 від 12 липня 2018 року, смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми, з переломами кісток склепіння та основи черепу, крововиливами під оболонки головного мозку, вогнищами забія головного мозку, що привело до набряку головного мозку. Відкрита черепно-мозкова травма утворилась незадовго до настання смерті ОСОБА_9 , знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, у живих осіб кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя. Враховуючи масивність черепно-мозкової травми, наявність саден по різним поверхням тулуба та кінцівок, накладання на тілі потерпілої паливно-мастильної речовини, не виключається утворення всього комплексу ушкоджень у ОСОБА_9 при ДТП в результаті наїзду транспортного засобу «вагонного» типу, що рухався на пішохода. (т. 1 а.с. 102-108)

Водночас, проаналізувавши інші надані стороною обвинувачення докази з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення з об`єктивної сторони не є доведеним, виходячи з таких мотивів.

Покладене в основу обвинувачення твердження про порушення ОСОБА_6 вимог п. 12.3 ПДР ґрунтується виключно на Висновках експертів від 29.07.2018 р. № 9-468 та від 14.09.2018 року № 9-588, складених за результатами судових інженерно-транспортних експертиз, проведених під час досудового розслідування, та письмових доказах, на підставі яких експерту були надані вихідні дані для проведення такої експертизи.

Так, за Висновком експерта від 26.07.2018 року № 9-468, в дорожній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. Невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п. 12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. В даній дорожній ситуації водій автобуса ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода при своєчасному застосуванні заходів направлених на зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу (т. 1 а.с. 194-200).

Надані експерту вихідні дані було отримані слідчим зокрема з показів водія ОСОБА_6 , що відповідно відображено у клопотанні слідчого від 09.07.2018 р., ухвалі слідчого судді від 16.07.2018 р. та безпосередньо у висновку експерта № 9-468 від 26.07.2018 р., з Протоколів проведення слідчих експериментів: від 19.06.2018 р. за участю свідка ОСОБА_12 ; від 19.06.2018 р. за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

При цьому судом встановлено, що відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування ОСОБА_6 повідомлено про підозру лише 17.08.2018 р., тобто було порушено пряму заборону визначену п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України щодо недопустимості доказів.

За Висновком експерта від 14.09.2018 року № 9-588, в дорожній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. Невідповідність дій водія ОСОБА_6 вимогам п. 12.3 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП. В даній дорожній ситуації водій автобуса ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода при своєчасному застосуванні заходів направлених на зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу (т. 1 а.с. 235-242).

Надані експерту вихідні дані були зафіксовані у складених під час досудового розслідування протоколах слідчих дій, а саме: у Протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.06.2018 року та у Протоколах проведення слідчих експериментів: від 19.06.2018 р. за участю свідка ОСОБА_12 ; від 19.06.2018 р. та від 09.08.2018 р. за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; від 09.08.2018 р. за участю свідка ОСОБА_15 ; від 10.08.2018 р. за участю свідка ОСОБА_16 .

Однак, дослідивши в ході судового розгляду зазначені протоколи проведення слідчих експериментів: від 19.06.2018 р. за участю свідка ОСОБА_12 ; від 19.06.2018 р. та від 09.08.2018 р. за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; від 09.08.2018 р. за участю свідка ОСОБА_15 ; від 10.08.2018 р. за участю свідка ОСОБА_16 в якості письмових доказів, суд не може прийняти їх як належні та допустимі, а викладені у них відомості визнати достовірними та неспростовними, з огляду на таке.

Відповідно до Протоколів проведення слідчих експериментів: від 19.06.2018 р. за участю свідка ОСОБА_12 ; від 19.06.2018 р. та від 09.08.2018 р. за участю свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ; від 09.08.2018 р. за участю свідка ОСОБА_15 ; від 10.08.2018 р. за участю свідка ОСОБА_16 , які були досліджені в судовому засіданні разом зі схемами та відеозаписами до них, було відтворено та зафіксовано траєкторію руху загиблої ОСОБА_9 від місця її розташування на узбіччі зустрічної смуги руху та до моменту зіткнення з автобусом ОСОБА_17 під керуванням ОСОБА_6 . При цьому встановлено, що видимість проїжджої частини для водія автобуса ОСОБА_17 та інших учасників руху нічим не обмежена і складає більше 300 м. (т. 1 а.с. 173-186, 201-224).

При цьому допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є односельчанкою ОСОБА_6 11.06.2018 р. вона перебувала в якості пасажирки автобуса яким керував ОСОБА_6 та сиділа на передньому сидінні, праворуч від водія, перед лобовим склом, поряд з нею стояв її чоловік ОСОБА_14 . Їй було добре видно дорогу та пізніше за її участі проводилось два слідчих експеримент в ході яких свідок розповіла про всі події ДТП. Протоколи слідчих експериментів свідок прочитала та підписала без зауважень. Швидкість автобуса свідок не може вказати, однак зазначила, що вона була не велика. При ній проводився слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 та свідком ОСОБА_15 . Також у слідчих експериментах, у якості статиста приймав участь її син ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за її згодою. Свідок побачила дівчинку метрів за 10 до під`їзду до неї, вона стояла поруч з жінкою похилого віку на протилежному узбіччі дороги. Її син біг за траєкторією яку намалював слідчий, зі слів жінки, яка стояла поруч з дівчинкою. При цьому траєкторія вказана на схемі а.с. 183 не відповідає тій, за якою насправді бігла дівчинка (вона рухалась зі іншою траєкторією). Свідок пояснили це тим, що схему вона не бачила, а підписувала чистий аркуш паперу, на якому мала бути схема.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду повідомив, що він є мешканцем смт. Малокатеринівка та чоловіком свідка ОСОБА_13 . ОСОБА_6 бачив та знав як водія автобуса, загиблу та потерпілих не знає та раніше не бачив. Вранці у день коли відбулась ДТП, свідок разом з дружиною перебували в автобусі «Богдан» яким керував ОСОБА_6 , та розташовувались в передній частині автобуса, навпроти лобового скла. Під час руху свідок бачив дорогу по переду автобуса та ніщо не заважало огляду. Підїзджаючи до зупинки «Мукомол» свідок побачив бабусю і дівчинку які стояли на протилежному узбіччі. Водій скинув швидкість, дівчинка побачивши автобус почала бігти паралельно автобусу, а потім раптово змінила напрямок руху та побігла напереріз автобусу, водій відразу намагався зупинити автобус однак не зміг та відбувся наїзд. Вперше свідок звернув увагу на дівчинку та бабусю, які стояли на протилежній стороні дороги, коли автобус майже з ними порівнявся. дівчинка спочатку бігла рівно вздовж проїжджої частини, а потім різко змінила напрямок руху, приблизно під кутом 70° до автобуса. Також свідок повідомив, що протокол він підписував, а схему складали без його участі, та він підписував чистий аркуш паперу. Свідку було надано для огляду схему, яку долучено до протоколу слідчого експерименту, після огляду схему свідок зазначив, що траєкторія руху дівчинки на схемі не відповідає тій, що була насправді.

Допитана в судому засіданні свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що вона мешкає у СТ «Іскра» в смт. Малокатеринівка. 11.06.2018 р. вона стояла біля автодороги навпроти зупинку «Мукомол» та чекала автобус. З повороту на СТ «Мукомол» вийшов чоловік похилого віку разом з собакою та дівчинкою. При цьому дівчинка вела себе неспокійно (вибігала на дорогу та дивилась у різні сторони). Чоловік з собакою пішов, а дівчинка підійшла до свідка та попрохала разом з нею почекати автобус і взяла свідка за руку. Через деякий час вони побачили автобус, який їхав по дорозі, коли автобус наблизився до них, дівчина різко кинулась до нього та забігла автобусу під колеса. Вважає, що водій автобуса не винен у ДТП, оскільки він не міг побачити дівчинку. На питання учасників судового розгляду свідок повідомила, що інших машин на дорозі не було. Автобус свідок побачила у той момент, коли він майже зрівнявся з нею, при цьому дівчинка автобус не бачила, так як свідок затуляла їй огляд. Свідок повідомила, що вказала працівникам поліції місце на проїжджій частині, де дівчинка вдарилась головою о землю, після удару автобуса, а зіткнення з автобусом відбулось раніше, оскільки дівчинка зачепилась ранцем та її трохи протягло. Свідку було надано для огляду схему складену за наслідками проведеного за її участю слідчого експерименту, на що свідок повідомила, що вона підписувала чистий аркуш паперу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду повідомила, що вона перебувала в автобусі, який скоїв наїзд на дівчинку. Надала добру характеристику ОСОБА_6 , як водію, та зазначила, що він завжди уважний, ніколи не відволікається. На запитання учасників судового розгляду пояснила, що в місці ДТП мається дві смуги для руху автомобілів, водій автобуса їхав по своїй смузі руху. Швидкість була біля 40 км./год. Перед перехрестям водій пригальмував. Жінка з дівчинкою стояли на узбіччі протилежної смуги руху. Дівчинка після того, як побачила автобус відразу намагалась бігти, однак її спочатку втримала за руку жінка, яка стояла поруч, а коли автобус проїхав місце, де вона стояла, тоді дівчинка вирвала руку та побігла. Свідку було надано схему складену за результатами проведено за її участю слідчого експерименту на що свідок повідомила, що протокол слідчого експерименту та схему до нього свідок підписувала без тексту, при цьому зазначила, що траєкторія руху дівчинки на схемі не відповідає дійсності.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду повідомив, що він підробляє охоронцем у СТ «Мукомол». В момент ДТП він перебував на вулиці зі сторони Садового товариства, біля 40-50 метрів від автодороги. При цьому безпосередньо момент ДТП він не бачив. Також повідомив, що він перебував на роботі з 07-00 год. ранку, стояв на вулиці, бо було жарко, бачив чоловіка з собакою та дівчинку, які вийшли до автомобільної дороги. Чоловік пішов, а дівчинка залишилась, почала виходити на дорогу, а потім підійшла до жінки, яка стояла на узбіччі. Також свідок бачив, як дівчинка побігла до дороги. Протокол слідчого експерименту за його участю та схему до нього свідок підписував у кабінеті слідчого через тиждень після слідчої дії.

Згідно до ст. 81 КПК України Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ч. 6 ст. 240 КПК України про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

З огляду на вищевикладене, враховуючи покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 які в судовому засіданні фактично спростували дані викладені в протоколах слідчих експериментів та схемах до них, проведених за участю вказаних осіб, суд приходить до висновку, що вказані протоколи слідчих експериментів не можна вважати допустимими доказами, у зв`язку з чим відхиляє їх.

Водночас суд констатує, що при проведення судової інженерно-транспортної експертизи № 9-588 від 14.09.2018 р. були вказані вихідні дані аналогічні тим, що вказані в експертизі № 9-468 від 26.07.2018 р., а саме інформація отримана з показів водія ОСОБА_6 до пред`явлення підозри останньому.

Тобто слідчим повторно порушено заборону встановлену п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України.

З огляду на це, суд приходить до висновку про недоведеність належними та допустимими доказами того факту, що водій ОСОБА_6 у події, що досліджується, мав об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху та вжити відповідних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного, для інших учасників об`їзду перешкоди.

Таким чином, істотні вихідні дані, на підставі яких були складені Висновки експертів від 29.07.2018 р. № 9-468 та від 14.09.2018 року № 9-588, а саме: траєкторії руху загиблої ОСОБА_9 , місце її розташування, місце зіткнення з автобусом, моменту початку руху ОСОБА_9 , місце розташування автобуса, відносно ОСОБА_9 , в момент початку її руху, швидкості руху автобусу, момент в який водій побачив та мав змогу побачити ОСОБА_9 , після початку руху останньої - були надані слідчим експерту на підставі недопустимих доказів.

Внаслідок цього, на переконання суду, й самі Висновки експертів від 29.07.2018 р. № 9-468 та від 14.09.2018 року № 9-588, будучи «гілкою отруйного дерева», є недопустимим та завідомо недостовірним доказом.

Також слід зазначити, що в ході судового розгляду також були досліджені наступні письмові докази:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.06.2018 р. разом з фототаблицею, відеозаписом та схемою до нього, відповідно до якого зафіксовані наслідки ДТП, місце ДТП, елементи дороги, стан покриття, примикаючи територія, погодні умови, положення транспортного засобу, його стан, ушкодження, місце розташування трупу, ушкодження трупу (т. 1 а.с. 55-75);

- висновок експерта № 9-411 від 09.07.2018 р. щодо «Дослідження технічного стану транспортного засобу» відповідно до якого встановлено, що на момент проведення дослідження робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина автобуса «Богдан А 09202» знаходились в працездатному стані (т. 1 а.с. 91-98);

- документи які стосуються працевлаштування ОСОБА_6 та його трудової діяльності, а саме: статут ТОВ «Запорізька перевізна компанія», посадові інструкції відповідальних осіб (директора, головного інженера, інженера з охорони праці та безпеки дорожнього руху, механіків, фельдшерів, водіїв), свідоцтво про реєстрацію автобусу «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , страховий поліс на автобус «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , ліцензійної картки на автобус «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , дорожній лист за 11.06.2018 р. автобусу «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , тимчасовий талон на автобус «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , наказ про прийняття ОСОБА_6 на роботу, наказу про закріплення за ОСОБА_6 автобусу «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , листки технічного обслуговування автобусу «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , протоколи перевірки технічного стану автобусу «Богдан А 09202» НОМЕР_1 , журнал передрейсового та післярейсового медичного огляду водіїв від 11.06.2018 р., журнал виїзді на лінію та повернення з лінії рухомого складу від 11.06.2018 р., особову справу ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 113-172);

З досліджених документів встановлено, що дійсно ОСОБА_6 з 24.11.2018 р. перебував на посаді водія у ТОВ «Запорізька перевізна компанія», яка мала ліцензію на здійснення відповідної діяльності, за ним був закріплений автобус «Богдан А09202» НОМЕР_1 , він пройшов відповідну медичну перевірку, ввідний інструктаж, мав відповідне посвідчення водія, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, пройшов передрейсовий медичний огляд, та перевірку технічного стану транспортного засобу, перебував на лінії відповідно до маршрутного листа, організації перевезень пасажирів та графіку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України № 5-18кс14 від 20.11.2014 року, об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого частиною першою статті 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Аналогічними є й ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, з різницею у конкретних наслідках суспільно небезпечного діяння.

Проаналізувавши наявні в матеріалах даного кримінального провадження докази, суд приходить до висновку про те, що ними доведений факт наїзду автобусу під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_9 у місці та у час, зазначений в обвинуваченні, а також наслідки цього наїзду у виді смерті ОСОБА_9 .

Водночас такі обов`язкові ознаки об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, як діяння у виді порушення обвинуваченим ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а також причинний зв`язок між цим діянням та наслідками у виді спричинення смерті ОСОБА_9 - залишились не доведеними.

Зокрема, залишились невстановленими обставини даної ДТП, що мають істотне та вирішальне значення для з`ясування його механізму: взаємне розташування ОСОБА_9 та автобуса «Богдан А09202», в момент початку руху ОСОБА_9 ; траєкторія руху ОСОБА_9 відносно руху автобуса «Богдан А09202»; місце зіткнення ОСОБА_9 та автобуса «Богдан А09202»

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу № 688/788/15-к, у постанові від 04.07.2018 року визначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону…

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Оскільки за матеріалами даного кримінального провадження не виключається, що обвинувачений ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на потерпілу, і що сам наїзд не перебуває у причинному зв`язку з його діями як водія автобуса - суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, ухвалюється виправдувальний вирок.

Процесуальні витрати стягненню з обвинуваченого не підлягають.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Цивільний позов відсутній.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання обраний відповідно до ухвали суду 30.10.2018 р. скасувати.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.100, 128, 129, 369, 373-376 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та виправдати його за недоведеністю в його діях складу цього злочину.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання обраний відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 30.10.2018 р. скасувати.

Арешт накладений відповідно до ухвали слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2018 р., на автобус «Богдан А 08202», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_19 , - скасувати.

Речовий доказ - автобус «Богдан А 08202», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданий на зберігання ОСОБА_19 , залишити їй як власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Запорізький районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1