Номер провадження: 11-сс/813/1632/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 к,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захиснику підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0001132, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2020 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2020 року задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 тазастосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 23.11.2020 року без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нестерівці Дунаєвецького района Хмельницької області, українця, громадянина України, одруженого, зареєстрованого як фізична особа підприємець, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні №0001132, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2020 року.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні була доведена наявність у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 у вчиненні злочину та наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що підозрюваний ОСОБА_8 , знаходячись на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, а також доведена неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаному ризику.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.
В своїй апеляційній скарзі захисник підозрюваного адвоката ОСОБА_7 зазначає, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 є необґрунтованим, у зв`язку з тим, що механізм дорожньо-транспортної пригоди не підтверджений належними доказами, а слідчим суддею цим фактам не була надана належна оцінка.

Крім того, захисник вказує, що ризик, на який посилається прокурор, як на підставу обрання відносно підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу, стороною обвинувачення нічим не підтверджений, оскільки підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, перебуває у шлюбі, має на утриманні матір похилого віку, постійне місце проживання та позитивні характеристики, у потерпілих відсутні до нього претензії у зв`язку з відшкодуванням ним шкоди.

На підставі викладеного, захисник підозрюваного в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби.

Підозрюваний ОСОБА_8 у судове засідання не був доставлений, оскільки в вимогах апеляційної скарги захисника не ставиться питання про погіршення його становища. Крім того, захисником не було заявлено клопотання про обов`язкову участь підозрюваного у розгляді апеляційним судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Враховуючи вищезазначене, вислухавши думку захисника та прокурора, які не заперечували проти розгляду справи за відсутності підозрюваного, враховуючи те, що в судовому засіданні приймає участь захисник підозрюваного, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності підозрюваного ОСОБА_8 .

Позиції учасників апеляційного розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника підозрюваного, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив залишити оскаржувану ухвалу без змін; дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав не в повній мірі та не врахував їх при постановленні ухвали.

Так, при розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у тому, що у невстановлений в ході досудового розслідування час, 24.09.2020 року, він, достеменно знаючи, що керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння заборонено, у порушення вимог п. 2.9. а) «Правила дорожнього руху» України, приступив до керування автомобілем «Volkswagen Passat», р/н НОМЕР_1 . У подальшому, приблизно о 23:30 годин 24.09.2020 року водій ОСОБА_8 , перебуваючи в алкогольному сп`янінні, керуючи автомобілем «Wolkswagen Passat», р/н НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині проспекту Добровольського з боку вул. Генерала Бочарова у напрямку вул. Паустовського, в Суворовському районі м. Одеси, та під`їжджав до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, а також дорожньою розміткою 1.14.1 (зебра) розташованого поблизу будинку № 122/1 по проспекту Добровольського, де організовано двосторонній рух, по дві смуги руху у кожному напрямку, які поділені переривчастою лінією, а напрямки руху поділені між собою суцільною подвійною лінією.

Здійснюючи рух у крайньому правому ряду в темну пору доби, при ввімкнутому штучному вуличному освітленні, під`їжджаючи до вищевказаного пішохідного переходу водій ОСОБА_8 , діючи у порушення вимог п.п. 1.5., 2.3. б), 18.1. ПДР України, вкрай уважним не був, не стежив за дорожньою обстановкою і відповідно не відреагував на її зміну, у вигляді появи на нерегульованому пішохідному переході пішохода, а проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, але легковажно розраховувала на їх відвернення, маючи об`єктивну можливість спостерігати попереду себе нерегульований пішохідний перехід, позначений дорожніми знаками та дорожньою розміткою, а також пішохода на ньому, не вжив своєчасно заходів до зниження швидкості аж до зупинки керованого ним автомобіля, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину по вказаному переходу зліва направо відносно руху автомобіля «Volkswagen Passat», продовжив рух, виїхав на пішохідний перехід, де у межах дорожньої розмітки «зебра» передньою частиною кузова керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода.

Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження несумісні з життям та загинула на місці події.

Порушення водієм ОСОБА_8 п.п. 1.5., 2.3. б), 2.9. а), 18.1. «Правила дорожнього руху» України, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілій ОСОБА_10 .

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2020 року розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

25.09.2020 року ОСОБА_8 , був затриманий, про що в цей день був складаний протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину у порядку ст.208 КПК України та вручений останньому.

25.09.2020 року повідомлення про підозру про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України складено та вручено підозрюваному.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри, апеляційний суд наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема: витягом з ЄРДР (а.п.5), протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.09.2020 року (а.п.7-15) та схемою до нього (а.п.16), висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення алкогольного сп`яніння від 25.09.2020 року, яким встановлено факт перебування ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння (а.п.23) та інші матеріли клопотання в сукупності.

Викладене свідчить про достатність підстав вважати, що на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в цій частині.

На даній стадії досудового розслідування зазначені докази є достатніми для відповідних висновків по суті клопотання слідчого, тому апеляційний суд наголошує, що на теперішні час лише вирішується питання про обґрунтованість підозри, яку колегія суддів вважає попередньою, та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу підозрюваному.

Питання щодо правильності кваліфікації органом досудового розслідування дій підозрюваного ОСОБА_8 має вирішуватись судом під час ухвалення вироку. Більш того, у відповідності до ст.279 КПК України слідчий або прокурор під час досудового розслідування мають процесуальне право повідомити підозрюваного про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру.

Крім того, апеляційний суд вважає непослідовними твердження сторони захисту, яка наголошує на необґрунтованості підозри ОСОБА_8 , при цьому просить суд обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність наявності у клопотанні заявлених слідчим ризиків, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Звертаючись з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , слідчий мотивував його тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що призвело до смерті потерпілого, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком до 3 років та розуміючи тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, останній може зникнути та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Також слідчий вважав, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інші кримінальні правопорушення, що свідчить про існування ризиків ,передбачених п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя врахував обставини можливого вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у його вчиненні, беручи до уваги наслідки, які були спричиненні в результаті вчинення такого кримінального правопорушення, у вигляді, зокрема, смерті людини, та дійшов до переконання про наявність ризику у вигляді можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Наявність ризиків, передбачених п.3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на існування яких слідчий наголошував у клопотанні, слідчим суддею не було встановлено, з чим погодився прокурор.

Таким чином, на підставі викладеного, слідчий суддя дійшов до переконання, що клопотання сторони обвинувачення є обґрунтованим, а відповідний запобіжний захід достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання ризику, передбаченому п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності у кримінальному провадженні заявленого слідчим ризику є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами провадження та встановленими під час апеляційного розгляду обставинами.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, органом досудового розслідування не було доведено неможливості застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленому вище ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_8 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги стосовно того, що слідчий суддя при обранні запобіжного заходу не в достатній мірі врахував особу підозрюваного.

Так, підозрюваний ОСОБА_8 раніше не судимий; має міцні соціальні зв`язки, оскільки одружений, зареєстрований як фізична особа-підприємець, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, у нього на утримані перебуває мати, яка хворіє.

Крім того, апеляційним судом враховується те, що підозрюваний ОСОБА_8 відшкодував потерпілим матеріальну шкоду, про що свідчать відповідні заяви потерпілих щодо відсутності з їх боку претензій до підозрюваного.

Апеляційний суд вважає, що твердження прокурора про вчинення підозрюваним інкримінованих дій в стані алкогольного сп`яніння не вказує на ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а є у відповідності до п.13 ч.1 ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, яка може у разі доведеності вини підозрюваного, враховуватись при призначенні покарання.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того апеляційний суд враховує те, що на даний час світ охопила пандемія коронавірусу COVID-19 та постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» запроваджено низку заходів щодо протидії поширенню зазначеної інфекційної хвороби.

Європейським комітетом з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню 20.03.2020 року було затверджено «Перелік принципів, що стосуються поводження з особами, позбавленими свободи, у контексті пандемії коронавірусної хвороби (COVID-19)». Зокрема, у принципі 5 Переліку наголошується на тому, що всі органи влади, від яких це залежить, повинні здійснювати узгоджені заходи, що є альтернативними позбавленню свободи. Такі заходи є нагально необхідними передусім у ситуаціях перенаселеності установ. Крім того, органи влади повинні частіше використовувати альтернативи взяттю особи під варту в очікуванні суду, а також вдаватися до скорочення строків позбавлення волі, до умовно дострокового звільнення та пробації, до повторної оцінки потреби у продовженні недобровільної госпіталізації психіатричних пацієнтів, до виписки або надання комунальної медико-соціальної допомоги особам, які перебувають в установах соціального захисту, а також до утримання максимально можливою мірою від затримання мігрантів.

Отже, апеляційний суд вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту, оскільки під час розгляду клопотання слідчого в суді першої інстанції слідчий та прокурор не довели наявність обставин, які б свідчили про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 не підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що на даному етапі досудового розслідування підозра ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є обґрунтованою, підтверджується зібраними матеріалами кримінального провадження, однак доводи прокурора про наявність підстав для застосування до підозрюваного виняткового та найсуворішого запобіжного заходу (тримання під вартою) не ґрунтуються на беззаперечних доказах, апеляційний суд дійшов до висновку, що обрання до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не буде відповідати меті застосування запобіжного заходу, передбаченої ст.177 КПК України, тому застосуванню підлягає більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст.184 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло у нічний час доби, з покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч.5 ст. 194 КПК України. Апеляційний суд вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України.

Керуючись ст. 182, 183, 196, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.09.2020 року якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні №0001132, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2020 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .
Обрати відносно ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , з 22.00 години до 06.00 години наступної доби.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 , обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;
- не відлучатися із населеного пункту, у якому він повинен відбувати домашній арешт без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді, суду;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Звільнити з під варти ОСОБА_8 .
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_8 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та накладене грошове стягнення.
Виконання ухвали Одеського апеляційного суду про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_8 , у вигляді домашнього арешту та контроль за його поведінкою покласти на співробітників Лиманського ВП ГУНП в Одеській області.
Виконання ухвали в частині звільнення ОСОБА_8 , з під варти покласти на Державну установу «Одеський слідчий ізолятор (№21)».
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4