н/п 1-кс/953/7376/20
"25" вересня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
18.09.2020 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,2 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_4 у вигляді заборони її відчуження, розпорядження та користування.
В ході досудового розслідування встановлено, що група осіб, діючи на території міста Харкова шахрайський шляхом систематично заволодівають нерухомим майном осіб похилого віку та осіб, які ведуть антисоціальний спосіб життя, укладаючи підроблені договори від імені цих осіб та незаконно утримуючи вказаних осіб під наглядом.
Так, допитаний в якості потерпілого ОСОБА_5 пояснив, що в березні 2008 року він придбав квартиру АДРЕСА_1 . Дану квартиру він прибав за власні кошти та постійно мешкав з цього часу та у вказаній квартирі зареєстровано його місце проживання у встановленому законом порядку. Він є єдиним власником вказаної квартири. В березні 2020 року, до нього разом з начальником ЖЕУ прийшли два молодих чоловіка в штатському одязі та один з них показав йому посвідчення міліціонера, а другий представився працівником правоохоронних органів по боротьбі з організованою злочинністю. Вони деякий час знаходились у нього вдома. Документи на квартиру знаходились у нього в дипломаті вдома, також в сумці знаходився паспорт громадянина України на його ім`я старого зразка. Після чого один з вказаних чоловіків часто приходив до нього додому та приносив алкогольні напої та їжу.
28.03.2020 він прийшов додому та виявив, що відсутній паспорт громадянина України на його ім`я. Ключі від квартири він нікому не передавав. Однак, став помічати, що хтось відчиняв замки на вхідних дверях його квартири. В квітні 2020 року він також помітив, що відсутні оригінали документів на його квартиру. Після чого, він написав заяви за даним фактом та йому стало відомо, що його квартиру 30.03.2020 було продано від його імені громадянину ОСОБА_4 . Вказану угоду нібито було посвідчено у приватного нотаріуса ОСОБА_6 . Вказану угоду він не укладав. До нотаріуса ОСОБА_6 для укладання угоди він не їздив. Наміру на відчуження своєї квартири він не мав. Його квартиру продали поза його волею шахраї, які викрали паспорт громадянина України на його ім`я та оригінали документів на квартиру. Хто такий ОСОБА_4 йому невідомо, він ніколи його не бачив. Ніяких договорів з приводу купівлі-продажу його квартири він не підписував.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №224320080 від 17.09.2020 вбачається, що 30.03.2020 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за ОСОБА_4 .
Підставою для державної реєстрації став договір купівлі-продажу серія та номер: 1754, виданий 30.03.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .
Таким чином, встановлені досудовим розслідуванням факти дають підстави вважати, що відчуження та реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 проводилась з порушенням законів України та всупереч волі колишнього власника квартири ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та в подальшому може вчинятись подальша перереєстрація права власності на вказану квартиру, у зв`язку з чим необхідно невідкладно вжити відповідні заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.
Прокурор зазначає, що з метою забезпечення збереження речових доказів та із завдань запобігання можливості його подальшого перетворення, відчуження, необхідно застосовувати такий захід забезпечення кримінального провадження, яка арешт майна.
Прокурор до судового засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просив задовольнити клопотання.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, клопотання слідчого про арешт майна, розглядається без повідомлення власника майна.
Слідчий суддя, вивчивши документи та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №224320080 від 17.09.2020 вбачається, що 30.03.2020 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за ОСОБА_4 .
Слідчий суддя вважає, що квартира АДРЕСА_1 , відповідає даному критерію, тобто є речовим доказом матеріальним об`єктом, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.
Крім того, не застосування заборони на розпорядження та відчуження вищевказаною квартирою, може привести до подальшої передачі майна, а саме подальшого продажу, відчуження квартири.
Вимога прокурора щодо заборони користуватись вказаним майном, задоволенню не підлягає.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном… Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, передачі майна.
Стороною обвинувачення не доведено доцільності застосування вказаної заборони щодо вказаної квартири.
На підставі вищевикладеного слідчий суддя задовольняє частково клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
у х в а л и в :
Задовольнити частково клопотання прокурора про арешт майна.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 33,2 кв.м., яка на праві власності належить ОСОБА_4 , шляхом заборони її розпорядження та відчуження.
В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1