ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2492/20 Справа № 210/3160/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
за участю:

секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року подання ДУ "Криворізька виправна колонія №80 "про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 залишено без задоволення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на відсутність підстав для задоволення подання установи посилаючись на те, що ОСОБА_5 засуджений за тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, відбув 2/3 строку призначеного покарання із урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 за №842-УІІІ), та до відбуття ним покарання залишився значний строк. Також судом взято до уваги те, що засуджений мав 1 стягнення та 5 заохочень, поведінка засудженого за час відбування покарання була пасивною, тому дійшов висновку, що він не прагнув зразковою поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення та не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.
Не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій посилається на необгрунтованість рішення суду. Так, засуджений вказує, що суд, відмовляючи в задоволенні подання щодо його умовно-дострокового звільнення взяв до уваги лише доводи прокурора, які не є обгрунтованими, та такими, що відповідають дійсності. На думку засудженого, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що до кінця строку відбування призначеного йому покарання залишилося 10 місяців, протягом всього часу відбування покарання на дільниці соціальної реабілітації був працевлаштований днювальним, щиро розкаївся у вчиненому, має намір змінити своє ставлення до суспільства, тому вважає, що до нього можливо застосувати умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставної відмови у застосуванні до нього умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства видно, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження, та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_5 відбуває покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2014, яким його засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 7 місяців. Цей вирок набрав законної сили 16.06.2014.
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.02.2016 ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 20.02.2014 по 16.06.2014 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початок строку відбування засудженим покарання 20.02.2014, кінець строку 24.05.2021 року.
Поряд із цим, судом враховано, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, строк відбування покарання перерахований, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015. За час відбування покарання поведінка засудженого ОСОБА_5 була пасивною, він мав 1 стягнення, яке на цей час погашене, та 5 заохочень, не працює.
До того ж, судом враховано, що на час звернення до суду з поданням засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, та те, що строк, який залишився до відбуття покарання становить майже 1 рік.
Беручи до уваги встановлені судом відомості, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого та вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог скарги засудженого, колегія суддів виходить також й з того, що ОСОБА_5 відбуває покарання, за вчинення злочину, який відповідно до ст. 12 КК України вважається тяжким, його поведінка не є сталою, а 5 заохочень отриманні ним лише починаючи з 2018 року, тому наявність цих заохочень сама по собі не є доказом того, що засуджений довів своє виправлення.
Доводи засудженого про ненадання судом належної оцінки особі засудженого, колегія суддів розцінює як безпідставні. Як видно з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання установи.
Отже, надаючи оцінку наведеним обставинам в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування щодо засудженого положень ст. 81 КК України.
Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, за доводами апеляційної скарги, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4