УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0004100 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 червня 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Єнакієво, Донецької області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.07.2018 року перебуває на обліку в Миколаївському обласному центрі бездомних громадян, без постійного місця проживання, раніше судимого:
- 05.11.2003 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ч.1 ст.185, ч.3 ст.296, ст.70 КК України на 3 роки позбавлення волі, 13.04.2006 року звільнився умовно-достроково;
- 28.12.2010 року Єнакіївським міським судом Донецької області за ч.2 ст.289, ст.75 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, 12.03.2014 року перегляд вироку із скасуванням іспитового строку, із заміною покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнився по кінцю строку 27.04.2018 року,
- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_5 .

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 червня 2020 року скасувати. Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.121 КК України - у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу, у розмірі 50-ти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 18 год. 00 хв. 24.10.2018 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено зарахувати строк його попереднього ув`язнення у період з 24 жовтня 2018 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в особі Миколаївської міської ради кошти в сумі 4577 грн. 38 коп.
Вирішено питання стосовно речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого вказує, що судом першої інстанції дано невірну оцінку всім обставинам справи, матеріали кримінального провадження містять суттєві розбіжності, які не були усунуті під час досудового розслідування та судового розгляду, а судом не взято до уваги свідчення ОСОБА_6 , які були системними та послідовними, тоді як пояснення потерпілих мали суттєві розбіжності.

Стверджує, що обвинуваченим тілесні ушкодження були спричинені лише в межах самозахисту, жодним чином не з причин неприязних стосунків, діяв він лише в межах самозахисту.

Свідок ОСОБА_8 , співмешканка обвинуваченого, показала, що обвинувачений повернувся додому о 21.00 год., весь брудний з раною на голові, пояснивши, що в нього стався конфлікт із ОСОБА_9 через гроші і його через це побили троє чоловіків.

Також свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 24.10.2018 року після того, як повернулась з роботи, до неї прийшли працівники поліції та затримали ОСОБА_6 , якого, з її слів, били у відділенні поліції у зв`язку із чим, вона зверталась до ДБР, однак кримінальне провадження за вказаними нею фактами нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень не було відкрито.

Жодних процесуальних документів, які б підтвердили проведення перевірки, чи в якому об`ємі вона проводилась суду та стороні захисту так і не було надано. Дані обставини свідчать про грубе порушення прав та свобод обвинуваченого, а також його права на захист.

Також, згідно заяви від 23.10.2018 року, встановлено, що гр. ОСОБА_10 надала добровільну згоду поліцейським на проведення огляду її домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, відповідно до копії витягу інформації з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 146033005, від 20.11.2018 року, сформованого слідчим ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що відомості відсутні.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції посилається як на докази на протокол огляду, складений слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_12 від 23.10.2018р., протоколи проведення слідчого експерименту, за участю ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Зважаючи на те, що добровільного дозволу на проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_2 від власника об`єкта нерухомого майна немає, апелянт вважає, що перераховані докази, а також всі докази, здобуті під час слідчих дій проведених за вказаною адресою є недопустимими і повинні були бути визнаними судом істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод.

Посилання суду на те, що обвинувачений не пояснював способу та механізму спричинення тілесних ушкоджень потерпілим не відповідає дійсності, оскільки він неодноразово пояснював, яким чином та за допомогою чого відбивався від нападу потерпілих.

Крім того, захисник вказує, що задоволення цивільного позову є незаконним, оскільки витрати на лікування громадян, виплату працівникам медичних установ заробітної плати проводиться виключно за рахунок державного бюджету.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 23.10.2018 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_9 перебували в приміщенні квартири АДРЕСА_3 та вживали алкогольні напої. Поруч із ними в приміщенні вказаної квартири спали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Перебуваючи у приміщенні цієї квартири між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 раптово винник словесний конфлікт, в результаті якого у ОСОБА_6 винник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Так, ОСОБА_6 дістав з куртки, в якій був одягнутий, колюче-ріжучій предмет невстановлений в ході досудового розслідування, та почав наносити множинні удари в область тулуба ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останньому проникаючого сліпого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва в проекції 5 міжребір`я, без пошкоджень внутрішніх органів, множинних колото-різаних ран в ділянці лівої пахової западини, в ділянці лівого підребер`я, основи долонної поверхні першого пальця правої кисті, задньої поверхні лівого плеча, які відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
В цей час прокинулися ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , від криків ОСОБА_9 , який намагався заспокоїти ОСОБА_6 та вимагав припинити протиправні дії та залишити квартиру. Останній в свою чергу, не бажаючи припиняти протиправні дії, почав погрожувати фізичною розправою ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , тримаючи у руці колюче-ріжучій предмет, невстановлений в ході досудового розслідування, замахнувся в сторону ОСОБА_14 , намагаючись нанести йому удар. ОСОБА_13 , з метою припинення протиправних дій ОСОБА_6 , лівою рукою схопив за лезо колюче-ріжучого предмету та намагався висмикнути його з руки ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_6 сів на ліжко. ОСОБА_13 відчуваючи сильний біль від порізу на лівій руці сів на диван, навпроти ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 . ОСОБА_6 наніс удар колюче-ріжучим предметом в область лівої голені ОСОБА_13 , спричинивши садна пальців лівої кисті, поверхневу рану лівої голені, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Умисні дії ОСОБА_6 , які виразилися в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути належно мотивовано.
Суд зобов`язаний мотивувати прийняте рішення, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в його основу, а інші відкинуті або не враховані. За наявності суперечливих доказів суд повинен проаналізувати їх, навести мотиви свого рішення. Тобто, вирок суду повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості.
Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений, і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Як слідує із змісту апеляційної скарги, захисник не погоджується з фактичними обставинами кримінальних правопорушень щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечне для життя в момент заподіяння та ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, але сам факт нанесення ОСОБА_15 ударів ножом потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , апелянт не заперечує. Зазначає лише, що обвинувачений діяв в межах необхідної оборони.
Разом з тим, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 1 ст.. 125 КК України, ґрунтуються на доказах безпосередньо дослідженими судом першої інстанції та яким надана належна правова оцінка.
Зокрема, суддя обґрунтовано поклала в основу вироку свідчення самого обвинуваченого ОСОБА_6 , який винним себе визнав частково та пояснив, що він познайомився з ОСОБА_9 на вулиці, за декілька днів до конфлікту. Вони, 23 жовтня 2018 року за місцем мешкання потерпілого по АДРЕСА_4 разом з іншими невідомими йому чоловіками розпивали спиртні напої. Коли обвинувачений відпочивав, потерпілий ОСОБА_9 почав його будити і звати до себе, однак обвинувачений відмовився, оскільки оцінив ці дії, як домагання, у зв`язку із чим, виникла сварка, і потерпілий ОСОБА_9 почав кричати, іншим двом чоловікам, щоб вони вставали і били обвинуваченого. ОСОБА_6 повідомив, що не пам`ятає як відбувалась бійка, однак, коли він прийшов до тями, то побачив, в своїй руці ніж, який він в паніці викинув і вибіг з будинку на вулицю, попрямувавши до себе до дому. Вказав, що наносив тілесні ушкодження потерпілим лише з метою самозахисту.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_13 , 23 жовтня 2018 року він із знайомими перебував вдома у ОСОБА_14 , за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_9 в стані алкогольного сп`яніння вийшов за цигарками, та повернувся вже разом із обвинуваченим ОСОБА_6 з яким на кухні вживали спиртні напої та згодом покликали їх з ОСОБА_14 за стіл. Через деякий час, вони з ОСОБА_14 лягли відпочити, оскільки перебували в стані сильного алкогольного сп`яніння. Він крізь сон почув, як ОСОБА_9 та ОСОБА_6 почали кричати і між ними розпочалась сутичка нібито через телефон, який ОСОБА_6 хотів викрасти у ОСОБА_9 . Прокинувшись від криків, він хотів їх розборонити, сів скраю на дивані, посередині був ОСОБА_14 , ОСОБА_9 сидів в кріслі дуже наляканий, а обвинувачений ОСОБА_6 кричав, що вони всі втрьох напали на нього, і він не розуміє чому. Перший удар ножем обвинувачений ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 у тулуб десь в бік, а йому наніс удар ножем в ліву ногу (колінну чашечку). Після чого, обвинувачений ОСОБА_6 хотів нанести удар ОСОБА_14 , а він намагався вирвати в нього ніж лівою рукою, однак тримати лезо було боляче і поки ОСОБА_6 щось шукав, потерпілий ОСОБА_13 штовхнув обвинуваченого, взяв кросівки і вибіг з двору.

Згідно показів потерпілого ОСОБА_9 , 23 жовтня 2018 року, він зателефонував ОСОБА_6 , щоб домовились про зустріч, оскільки останній просив знайти йому квартиру. Їх зустріч відбулася по вул. Володарського біля кафе, де потерпілий запропонував поїхати до нього в гості та продовжити вживати алкогольні напої. Обвинувачений погодився, і прийшовши за адресою: АДРЕСА_4 , де в цей час перебував власник квартири ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , які спали в кімнаті. Всі вчотирьох вони вживали на кухні спиртні напої, а після того, як горілка закінчилась, всі пішли спати, щоб трохи протверезіти. Також потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він сів у крісло в кімнаті і дивився телевізор та заснув, а прокинувся, бо відчув як ОСОБА_6 лізе до нього в карман штанів за телефоном. Після чого почалася сварка, оскільки потерпілого обурила поведінка ОСОБА_6 і ОСОБА_9 почав виганяти обвинуваченого, на що останній почав кричати, що всіх вб`є і дістав ніж, яким наніс перший удар у долоню, а другий в плече, після чого ОСОБА_6 ногою вдарив його в ребро. В цей час, ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не спали та намагались вигнати ОСОБА_6 . В ході конфлікту ОСОБА_9 вибіг з квартири та став просити людей на вулиці викликати швидку та поліцію.

Аналогічні показання надали суду свідок ОСОБА_14 .

Згідно показів свідка ОСОБА_8 , 23 жовтня 2018 року обвинувачений повернувся додому о 21.00 годині, весь брудний, із раною на голові, пояснивши, що в нього стався конфлікт із ОСОБА_9 через гроші і його через це побили троє чоловіків. При цьому свідок одразу взяла речі ОСОБА_6 , щоб випрати їх. Окрім того пояснила суду, що 24.10.2018 року після того, як повернулась з роботи, до неї прийшли працівники поліції та затримали ОСОБА_6 , якого зі слів свідка били у відділенні поліції, у зв`язку із чим вона зверталась до ДБР, однак кримінальне провадження за вказаними нею фактами нанесення обвинуваченому тілесних ушкоджень було закрито.

Незважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим, його вина в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях підтверджується наступними письмовими доказами:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, від 23.10.2018 року, згідно якого 23.10.2018 року близько 15:00 годин невстановлена особа перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , спричинила тілесні ушкодження ОСОБА_9

- даними протоколу огляду від 23.10.2018 року, предметом якого була квартира АДРЕСА_3 , під час якого вилучено: мобільний телефон золотого кольору з написом «Huawei»; паспорт для виїзду за кордон; слід бурого кольору із дверей в кімнаті №1; слід бурого кольору з крісла в кімнаті №2; слід бурого кольору з підлоги з кімнати №2; 4 СПУ з чарок; 3 СПУ із додатком у вигляді ілюстративної таблиці.

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24.10.2018 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених осіб, впізнав чоловіка, який розмахував ножем у нього в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 ., ним виявився ОСОБА_6

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання, від 24.10.2018 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_13 серед пред`явлених осіб впізнав чоловіка, який 23.10.2018 року спричинив йому удар ножем та наніс тілесні ушкодження ОСОБА_9 , яким був ОСОБА_6

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, від 24.10.2018 року згідно якого, потерпілий ОСОБА_9 серед осіб на фотознімках впізнав чоловіка, який 23.10.2018 року наніс йому проникаюче ножове поранення в область грудної клітини зліва, ним виявився ОСОБА_6

- даними заяви від 24.10.2018р., згідно якої, ОСОБА_8 добровільно видала речі, які належать ОСОБА_6 , а саме: куртку двохстронню (з однієї сторони синя, з іншої чорна), джинси синього кольору, мобільний телефон марки «LG».

- даними протоколу огляду предметів від 29.10.2018 року, які відповідно до її заяви від 24.10.2018 року, добровільно видала свідок ОСОБА_8 , які належать ОСОБА_6 , а саме: куртку двохстронню (з однієї сторони синя, з іншої чорна), джинси синього кольору, з плямами на них бурого кольору, мобільний телефон марки «LG».

- даними протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 24.10.2018 року, згідно якого ОСОБА_6 , було затримано о 18:00год. 24.10.2018р.

- даними протоколу огляду предметів, від 25.10.2018 року, згідно якого, було оглянуто мобільний телефон марки «Експлей» TV240 чорного кольору, який був вилучений в ході особистого обшуку ОСОБА_6 , під час затримання у порядку ст.208 КПК України.

- даними висновку експерта №1213 від 28.11.2018 р., згідно якого, у гр-на ОСОБА_9 , наявні тілесні пошкодження у вигляді проникаючого сліпого колото-різаного поранення передньої поверхні грудної клітки зліва в проекції 5 міжребер`я, без пошкоджень внутрішніх органів, множинних колото-різаних ран в ділянці лівої пахвової западини, в ділянці лівого підребер`я, основи долонної поверхні першого пальця правої кисті, задньої поверхні лівого плеча, які могли утворитися від дії будь-якого колюче-ріжучого предмета, не виключено клинком ножа. Дані тілесні пошкодження могли утворитися від не менш ніж п`яти ударних дій будь-яким колюче-ріжучим предметом, не виключено незадовго до звернення у лікарню 23.10.2018 р.

- даними протоколу проведення слідчого експерименту, від 03.11.2018 року із долученим до нього відеозаписом на DVD диску, за участю потерпілого ОСОБА_9 згідно якого потерпілий в присутності понятих, на місці події пояснив та показав яким саме чином та за яких обставин ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження йому та потерпілому ОСОБА_13
- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, від 23.10.2018р., згідно якої, 23.10.2018 року близько 15.00 год. невстановлена особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_13

- даними заяви, згідно якої 25.10.2018 року, ОСОБА_13 добровільно видав слідчому Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_16 джинси синього кольору з плямами бурого кольору, на яких, нижче коліна в області голені, наявний поріз.

- протоколом огляду предмету від 29.10.2018 року, із фото таблицею, згідно якого, предметом огляду були джинси чоловічі, синього кольору, на яких наявні плями бурого кольору та поріз на передній стороні лівої штанини джинс в області голені.

-даними довідки від 24.10.2018р. №1120, виданої МЛШМД, з якої слідує, що ОСОБА_13 має інфіковані різані рани лівої кісті, лівої голені.

- висновком експерта від 05.11.2018 року №1154, згідно якого у гр. ОСОБА_13 встановлені тілесні пошкодження у вигляді саден пальців кисті, поверхневої рани лівої голені. Пошкодження на пальцях лівої кисті є характерними для самооборони, коли останній хватався за ніж нападника. Ушкодження в області лівої голені не протирічать показам ОСОБА_13

-даними протоколу проведення слідчого експерименту, від 03.11.2018 року, доданого разом із фото таблицею на 3-х аркушах, за участю потерпілого ОСОБА_13 згідно якого потерпілий в присутності понятих, на місці події пояснив та показав яким саме чином та за яких обставин ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження йому та ОСОБА_9
- даними протоколу проведення слідчого експерименту, від 03.11.2018 року, доданого разом із фото таблицею на 3-х аркушах, за участю свідка ОСОБА_14 .

Вказані докази, підтверджують факт умисного спричинення ОСОБА_15 тілесних ушкоджень потерпілим. Дослідивши всі докази подані, як стороною обвинувачення так і стороною захисту, суд першої інстанції не встановив обставин які б вказували на те, що обвинувачений діяв в стані необхідної оборони.

Так, судом встановлено, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_13 в ході конфлікту для обвинуваченого ОСОБА_6 будь-якої загрози не становили і підстав для самозахисту або необхідності відвернення посягання на нього з боку потерпілих в обвинуваченого не було.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про використання під час вказаної сварки потерпілими предметів або зброї, застосування яких могло бути реальною загрозою для життя або здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 .
За наведеного, доводи апелянта щодо необхідності самозахисту обвинуваченого ОСОБА_6 від потерпілих, спростовані наведеними вище доказами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу також доводи апелянта, щодо відсутності добровільного дозволу на проведення слідчих дій за адресою: АДРЕСА_2 від власника об`єкта нерухомого майна. Оскільки, як слідує з матеріалів кримінального провадження, заявою від 23.10.2018 року, що гр. ОСОБА_10 надала добровільну згоду поліцейським на проведення огляду домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , володільцем якого вона являється.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо не перевірки заяви обвинуваченого про застосування до нього недозволених методів слідства працівниками Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № №0004100 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 125 КК України. Оскільки, відповідно до листа Територіального управління ДБР розташоване у м. Миколаєві від 30 квітня 2020 року, скарги ОСОБА_8 були предметом перевірки в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000506, відомості про яке були внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.06.2019 року. За результатами проведеного досудового розслідування, слідчим 21.08.2019 року прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 2, а.к.п. 169, 170). Копія постанови слідчого була направлена ОСОБА_15 05.11.2019 року.
Згідно положень ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.
Виходячи із роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за № 7 від 24 жовтня 2003 року, відповідно до правил ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання у межах, встановлених санкцією статті (частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але з урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, щиро покаялись, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку, та призначати більш суворе покарання за злочини, вчиненні на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованої групи, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, дотримався вимог статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості й обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше судимий, неодружений, непрацюючий, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, відповідно до копії виписки із медичної картки стаціонарного хворого №5013, ОСОБА_6 , має діагноз: сахарний діабет 1 типу, характеризується посередньо, перебуває на обліку в Миколаївському обласному центрі обліку бездомних громадян від 17 липня 2018 року, також врахував відсутність обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання.
Рішення суду першої інстанції про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
З цим рішенням погоджується суд апеляційної інстанції.
Що стосується доводів захисника щодо необґрунтованості вироку суду в частині вирішення цивільного позову прокурора, а саме стягнення розміру відшкодування матеріальної шкоди на користь держави в особі Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою в повному обсязі, яка її завдала.

За наведеного, суд першої інстанції, визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги цивільного позову прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах Департаменту фінансів Миколаївської міської ради, щодо відшкодування коштів витрачених Миколаївською міською лікарнею швидкої медичної допомоги на лікування потерпілого ОСОБА_9 у сумі 4577 грн., 38 коп., що підтверджується довідкою, яка знаходяться в матеріалах кримінального провадження (а.п. 202), з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини кримінального провадження, провів розгляд справи з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, належним чином мотивував свої висновки у вироку.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Згідно ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, або інше покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Інкримінований кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, ОСОБА_6 вчинив 23 жовтня 2018 року, у зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку, що строк давності для притягнення ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України до кримінальної відповідальності на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, сплинув.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього кодексу.

Встановивши у судовому засіданні під час апеляційного розгляду наявність підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків даності, апеляційний суд вважає за необхідне, на підставі п.1 ч.1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_17 від призначеного вироком суду покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 409, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 1 червня 2020 року стосовно ОСОБА_6 - змінити.

На підставі п. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., призначеного за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 6 років позбавлення волі.

В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: