ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1386/17 Номер провадження 11-кп/814/146/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч. 3 ст. 190 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
захисник ОСОБА_11 ,
потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
представників потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001578, за апеляційними скаргами прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_16 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Кобеляки, Полтавської області, мешканку АДРЕСА_1 , громадянку України, з середньою освітою, заміжню, не працюючу, маючу на утриманні неповнолітню дитину, не судиму, засуджено:
-за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

-за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку м. Кобеляки, Полтавської області, мешканку АДРЕСА_2 , громадянку України, з середньою освітою заміжню, не працюючу, пенсіонерку, не судиму, засуджено:
-за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

-за ч. 3 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначено за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що вона з метою заволодіння грошовими коштами громадян шляхом обману від фіктивного продажу нерухомого майна, домовилася про спільне вчинення цих злочинів з особою, справа щодо якої виділена в окреме провадження (далі - Невідома особа), обвинуваченою ОСОБА_10 та іншими невстановленими досудовим слідством особами, відносно яких матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження.

Використовуючи наявну у Невідомої особи інформацію, ОСОБА_9 підшукала квартиру АДРЕСА_3 , яка перебувала в користуванні ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які зняті з реєстрації за вказаною адресою у 1986 році в зв`язку із виїздом до Російської Федерації, із-за чого в даній квартирі довгий період часу ніхто не проживав. Скориставшись цим, обвинувачена спільно з іншими співучасниками вирішили вказану квартиру продати.

В кінці третьої декади серпня 2015 року, ОСОБА_9 , достовірно знаючи від Невідомої особи, що квартира буде реалізована із використанням завідомо підроблених документів, які їй будуть у подальшому надані особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження (далі - Особа 1), для надання їх нотаріусу при посвідченні договору-купівлі продажу, після їх отримання від вказаної особи, почала підшукувати покупця на квартиру АДРЕСА_3 , маючи вказівку від Невідомої особи ввести його в оману шляхом надання йому неправдивих відомостей про удаваного власника вказаної квартири та забезпечення замовчування відомостей про дійсного власника, викликавши таким чином у нього впевненість щодо правомірності реалізації нерухомості.

Водночас, обвинувачена ОСОБА_10 відповідно до відведеної їй ролі та вказівки Невідомої особи здійснила пошук особи, а саме мешканця м. Кременчука ОСОБА_20 та запропонувала останньому з метою реалізації злочинних намірів групи, виступити удаваним власником квартири АДРЕСА_3 , пообіцявши йому за участь у протиправній реалізації вказаної нерухомості грошову винагороду в сумі 1000 грн. Окрім того, останній зобов`язаний був надати копію свого паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_10 , а також вчинити дії, пов`язані із введенням в оману потерпілого, шляхом укладення удаваного правочину щодо продажу від свого імені квартири АДРЕСА_3 .

Отримавши від ОСОБА_20 необхідні документи, ОСОБА_10 у третій декаді серпня 2015 року передала Невідомій особі для подальшої реалізації злочинного умислу групи осіб.

В кінці третьої декади серпня 2015 року, Невідома особа передала отримані копії паспорта та ідентифікаційного коду Особі 1, в обов`язки якої входило забезпечення членів групи підробленими документами на об`єкти нерухомості - квартири.

Невстановлена слідством особа (відносно якого матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження) (далі - Особа 2), виготовила та передала Особі 1: свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_3 , довідку ЖЕО № 2 про відсутність зареєстрованих в ній осіб, які відповідно до висновку експерта № 2033 від 1 листопада 2016 року є підробленими, виготовлені шляхом нанесення струменевим способом із використанням друкарського пристрою з відтворенням кольорового зображення струменево-краплинною технологією; довідку приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», яка також відповідно до висновку експерта №2117 від 16 листопада 2016 року є підробленою, відбиток печатки нанесений не тією печаткою, зразки відбитків якої надані для порівняльного дослідження.

У подальшому, ОСОБА_9 отримала від Особи 1 вказані підроблені документи на квартиру АДРЕСА_3 для показу їх при необхідності покупцю, якого відповідно до вказівки Невідомої особи мала розпочати пошук.

Після цього обвинувачена ОСОБА_9 , відповідно до відведеної їй ролі та вказівки Невідомої особи з метою пошуку клієнтів на квартиру АДРЕСА_3 , розповсюдила інформацію про продаж вказаної квартири через знайомого ріелтора ОСОБА_21 , яка не була обізнана про злочинні наміри останніх.

31 серпня 2015 року ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з метою заволодіння грошовими коштами шляхом обману та отриманню неправомірної вигоди, будучи достовірно обізнаною, що запропонована нею квартира продається удаваним власником та із використанням завідомо підроблених документів, ознайомила покупця ОСОБА_12 із об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_3 , яку останній виявив намір придбати.

Водночас, ОСОБА_9 , приховуючи факт продажу квартири на підставі заздалегідь підроблених документів, вводячи в оману потерпілого ОСОБА_12 , запропонувала останньому придбати квартиру АДРЕСА_3 за ціною, нижчою від ринкової, за 16000 доларів США та повідомила про терміновий продаж вказаної нерухомості у зв`язку із необхідністю виїзду удаваного власника за кордон, чим викликала у потерпілого усвідомлення правомірності купівлі-продажу.

Крім того, ОСОБА_9 з метою прикриття незаконної діяльності групи повідомила та запевнила покупця, що посвідчення угоди купівлі-продажу квартири необхідно проводити у нотаріуса в м. Кременчук, у зв`язку із нібито похилим віком власника квартири.

В цей же день, 31 серпня 2015 року, ОСОБА_9 згідно відведеної їй Невідомою особою ролі, в приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_22 у АДРЕСА_4 за його особистої присутності, а також удаваного власника квартири ОСОБА_20 , використовуючи надані Особою 1 підроблені документи, передала їх нотаріусу для посвідчення договору купівлі-продажу та державної реєстрації квартири АДРЕСА_3 на потерпілого ОСОБА_12 , який придбав дану квартиру за 16000 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладання договору становить 338966,56 грн, передавши вказану суму ОСОБА_20 та сплативши з неї 500 доларів США за послуги нотаріуса та податок, внаслідок чого йому було завдано шкоду у великих розмірах.

Відразу після вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_20 , вийшовши з приміщення нотаріальної контори, передав грошові кошти в сумі 15500 доларів США Невідомій особі, яка розподілила їх між учасниками групи.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 1114 від 15 листопада 2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 станом на 31 серпня 2015 року складає 321760 грн., що в 528,34 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і становить великий розмір.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 5 вересня 2015 року, обвинувачена ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, за вказівкою Невідомої особи та відповідно до отриманої від неї інформації, яку та передала через Особу 1, підшукала квартиру АДРЕСА_5 , яка на праві приватної власності належить потерпілій ОСОБА_14 та довгий період часу не використовується нею у зв`язку із виїздом останньої за кордон до Грузії, і вирішила її продати із використанням завідомо підроблених документів громадянці ОСОБА_23 .

Достовірно знаючи від Невідомої особи, що квартира буде реалізована із використанням завідомо підроблених документів від імені власника але без його згоди на це, які вона у подальшому отримає від Особи 1, вирішила незаконно відчужити дану квартиру з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Після отримання ОСОБА_9 підроблених документів від Особи 1, а саме: довіреності на ім`я ОСОБА_24 , нібито виданої від ОСОБА_14 , технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_5 , довідок ЖЕО № 2 про відсутність зареєстрованих в квартирі осіб, діючи за вказівкою Невідомої особи, остання почала пошук покупця на вказану квартиру, враховуючи при цьому вказівку останньої про необхідність введення його в оману щодо відомостей про власника квартири, а також необхідності переконання його у правомірності придбання нерухомості.

Водночас, обвинувачена ОСОБА_10 відповідно до відведеної їй ролі та вказівки Невідомої особи здійснила пошук особи, а саме мешканку м. Кременчук ОСОБА_24 , запропонувавши останній з метою реалізації злочинних намірів групи, представляти інтереси від імені потерпілої ОСОБА_14 по довіреності, якою нібито вона уповноважує ОСОБА_24 представляти її інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах та установах, в тому числі з питань підготовки документів для відчуження вищевказаної квартири та її продажу, ввівши її при цьому в оману щодо причин та обставин представництва інтересів потерпілої та пообіцявши грошову винагороду в сумі 1000 грн за участь у допомозі реалізації нерухомості.

Отримавши від ОСОБА_24 ксерокопію паспорта та ідентифікаційного коду, ОСОБА_10 передала їх Невідомій особі, а та в свою чергу Особі 1 для подальшої реалізації злочинного умислу вказаної групи осіб.

28 серпня 2015 року невстановлені досудовим слідством особи, відносно яких матеріали кримінального провадження виділено в окреме провадження, на викрадений раніше паспорт ОСОБА_25 вклеїли фотокартку невстановленої особи (далі - Особа 3), яка під час посвідчення довіреності у приватного нотаріуса ОСОБА_26 , що по АДРЕСА_6 та за її особистої присутності, видала себе за ОСОБА_14 , отримавши при цьому довіреність на представлення інтересів з питань підготовки документів для відчуження нібито належної їй квартири АДРЕСА_5 на ОСОБА_24 .

Особа 3, отримавши довіреність за підробленим паспортом, передала вказану довіреність Особі 1, в обов`язки якої входило забезпечення членів групи підробленими документами, яка в подальшому відповідно до вказівки Невідомої особи передала довіреність обвинуваченій ОСОБА_9

02 вересня 2015 року Особа 1 отримала вказівку від Невідомої особи щодо організації відчинення замків вищевказаної квартири, яку згідно вказівки останньої обвинувачена ОСОБА_9 повинна показати покупцям, організувати проведення замірів інженерами Полтавського БТІ для виготовлення та отримання технічного паспорту.

Виконуючи вказівку Невідомої особи, у цей же день, Особа 1 домовилася із невстановленою досудовим слідством особою, відносно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження (далі - Особа 4), яка мала навички відкриття замків, про їх відчинення на вхідних дверях квартири АДРЕСА_5 .

Водночас, ОСОБА_9 відповідно до відведеної їй ролі та отриманої вказівки від Невідомої особи разом із ОСОБА_24 , на яку була видана довіреність, прибула за вказаною адресою з метою надання законної видимості відчинення дверей даної квартири, представляючись сусідам, а в разі появи працівників правоохоронних органів і їм, ріелтором, що нібито діє відповідно до довіреності виданої власником квартири.

У цей же день, провівши протиправну заміну замків, на підставі оформленої довіреності від імені ОСОБА_14 , обвинувачена ОСОБА_9 домовилась через знайомого ріелтора ОСОБА_21 про терміновий виїзд інженера ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» для проведення заміру квартири та оформлення технічного паспорту на дану квартиру з метою її подальшого продажу.

Після цього, ОСОБА_9 , в період з 2 по 5 вересня 2015 року з метою реалізації заздалегідь розробленого плану групи осіб по заволодінню грошовими коштами шляхом обману та отриманню неправомірної вигоди, будучи достовірно обізнаною, що запропонована нею квартира продається від імені власниці ОСОБА_14 , але без її згоди по фіктивній довіреності оформленій на ОСОБА_24 по підробленому паспорту, ознайомила покупця ОСОБА_23 із об`єктом нерухомості, тобто квартирою АДРЕСА_5 , яку остання мала намір придбати.

Водночас, ОСОБА_9 свідомо приховала факт продажу квартири по довіреності, отриманій на підставі заздалегідь підробленого паспорту, вводячи таким чином в оману ОСОБА_23 , запропонувавши останній придбати квартиру АДРЕСА_5 за ціною, нижчою від ринкової, а саме за 13000 доларів США та повідомивши їй про терміновий продаж вказаної нерухомості у зв`язку із необхідністю лікування власниці, чим викликала у потерпілої усвідомлення правомірності купівлі-продажу.

Крім того, ОСОБА_9 повідомила та запевнила покупця, що посвідчення угоди необхідно проводити у нотаріуса у м. Кременчук у зв`язку із нібито похилим віком власниці.

5 вересня 2015 року ОСОБА_9 , згідно відведеної їй Невідомою особою ролі, зустрівшись із покупцем ОСОБА_23 , яка попередньо оглянула вищевказану квартиру та надала згоду на її придбання, на автомобілі орендованому покупцем, направились разом із нею до м. Кременчук з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 за 13000 доларів США, що по курсу НБУ на момент укладання договору становить 286202,44 грн, де Невідома особа домовилась з нотаріусом про посвідчення даної угоди.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 1115 від 15 листопада 2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 станом на 28 серпня 2015 року складає 276570 грн, що в 454,14 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і становить великий розмір.

Утім, під час слідування в м. Кременчук до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу квартири покупцю ОСОБА_23 зателефонував її син ОСОБА_27 та повідомив, що до квартири, яку вони мали намір придбати, з`явились власники, які викликали працівників міліції і повідомили, що дана квартира не продається.

Таким чином, ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою групою осіб з Невідомою особою, обвинуваченою ОСОБА_10 та Особою 1 не виконали всіх запланованих злочинних дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки їх дії були виявлені правоохоронними органами.

Крім того, обвинувачена ОСОБА_9 , виконуючи побажання покупця ОСОБА_23 , яке вона висловила під час огляду квартири 2 вересня 2015 року про необхідність звільнення квартири від різних предметів, речей та сміття, якими вона була захащена, наступного дня в період часу з 11 год. до 21 год., діючи повторно, з невстановленою в ході досудового розслідування групою осіб, відносно яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, проникла в квартиру АДРЕСА_5 , звідки таємно викрала ноутбук Lenovo G560, пральну машину Indesit IWSB5085 та інше майно, яке матеріальної цінності не являє, спричинивши потерпілій ОСОБА_14 значної матеріальної шкоди на загальну суму 9660,51 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, обвинувачена ОСОБА_9 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб з Невідомою особою, обвинуваченою ОСОБА_10 , Особою 1 та іншими невстановленими досудовим слідством особами, відносно яких матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, за вказівкою Невідомої особи та відповідно до отриманої від неї інформації, аналогічним способом підшукала квартиру АДРЕСА_7 , в якій ніхто не проживав, оскільки власниця квартири ОСОБА_28 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в зв`язку з чим знята з реєстраційного обліку 7 березня 2006 року, та вирішила незаконно заволодіти нею.

Діючи умисно, достовірно знаючи від Невідомої особи, що квартира буде реалізована із використанням завідомо підроблених документів, якими забезпечить Особа 1 та які їй будуть передані пізніше для можливого показу покупцям, надання нотаріусу для нотаріального посвідчення договору-купівлі продажу, вирішила незаконно відчужити дану квартиру, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами потерпілої.

Водночас, обвинувачена ОСОБА_10 відповідно до відведеної їй ролі та вказівки наданої Невідомою особою, здійснила пошук особи, а саме мешканця м. Кременчук ОСОБА_29 та запропонувала йому з метою реалізації злочинних намірів групи, виступити удаваним власником квартири АДРЕСА_7 , пообіцявши за участь у протиправній реалізації вказаної нерухомості грошову винагороду в сумі 1000 грн та запропонувавши йому надати їй копію свого паспорта та ідентифікаційного коду, а також вчинити дії, пов`язані із продажем даної квартири особі, на яку йому вкажуть.

Отримані від ОСОБА_29 документи ОСОБА_10 в першій декаді вересня 2015 року передала Невідомій особі для подальшої реалізації злочинного умислу вказаної групи осіб, яка в свою чергу передала їх Особі 1, в обов`язки якого входило забезпечення учасників злочинної групи підробленими документами на квартиру.

Особа 3 виготовила та в період часу з 1 по 8 вересня 2015 року передала Особі 1 свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_7 ); довідку ЖЕО № 2 про відсутність зареєстрованих в квартирі осіб, технічний паспорт на квартиру, які відповідно до висновку експерта № 2117 від 16 листопада 2016 року, № 2118 від 15 листопада 2016 року є підробленими, нанесені струменевим способом з використанням друкарського пристрою з відтворенням кольорового зображення струменево-краплинною технологією.

У подальшому виготовлені підроблені документи Особа 1 передала Невідомій особі.

Остання, маючи на меті узаконити квартиру АДРЕСА_7 , шляхом отримання справжніх документів, надала вказівку ОСОБА_10 , яка відповідно до відведеної їй ролі здійснила пошук особи, мешканця м. Кременчука ОСОБА_30 , запропонувавши йому виступити удаваним покупцем вищевказаної квартири, пообіцявши йому за участь у протиправній реалізації вказаної нерухомості грошову винагороду в сумі 1000 грн та запропонувавши йому надати копію свого паспорта та ідентифікаційного коду ОСОБА_10 , а також вчинити дії, пов`язані із введенням в оману потерпілого, шляхом укладення удаваного правочину щодо продажу від свого імені вказаної квартири.

Отримані від ОСОБА_30 документи ОСОБА_10 у третій декаді вересня 2015 року передала Невідомій особі для подальшої реалізації злочинного умислу, спрямованого на заволодіння квартирою злочинним шляхом.

В період з 1 по 9 жовтня 2015 року ОСОБА_10 , а потім Невідома особа з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири кожна особисто звертались до приватного нотаріуса ОСОБА_31 , офіс якого розташований в смт Онуфріївка Кіровоградської області, з проханням про виправлення невідповідності даних загальної площі квартири вказаних у свідоцтві про право власності на житло і технічному паспорті на квартиру, які нотаріус виявив в технічному паспорті на квартиру.

9 жовтня 2015 року обвинувачена ОСОБА_10 за вказівкою Невідомої особи супроводила ОСОБА_29 та ОСОБА_30 до нотаріуса ОСОБА_31 в смт Онуфріївка Кіровоградської області, де удаваний власник ОСОБА_29 , використовуючи надані Невідомою особою підроблені документи, передав їх нотаріусу для посвідчення договору купівлі-продажу та державної реєстрації квартири АДРЕСА_7 на удаваного покупця ОСОБА_30 за 112400 грн з метою її подальшого продажу, як законно зареєстрованої.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 1113 від 14 листопада 2016 року ринкова вартість вказаної квартири станом на 9 жовтня 2015 року складає 202610 грн., що в 332,70 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян і становить великий розмір.

Водночас, обвинувачена ОСОБА_9 за вказівкою Невідомої особи з метою пошуку клієнтів на квартиру АДРЕСА_7 розповсюдила інформацію про продаж вказаної квартири через знайомого ріелтора ОСОБА_21 , яка не була обізнана про злочинні наміри останніх.

19 жовтня 2015 року, вона ж, з метою реалізації заздалегідь розробленого плану по заволодінню грошовими коштами шляхом обману та отриманню протиправної вигоди від реалізації вказаної квартири, будучи достовірно обізнаною, що запропонована нею квартира продається удаваним власником із використанням завідомо підроблених документів, ознайомила покупця ОСОБА_32 із об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_7 , яку останній мав намір придбати для свого сина, приховавши від нього факт підроблення документів про власність на об`єкт нерухомості та ввівши його в оману таким чином, наголосивши при цьому, що продаж вказаної квартири здійснюється по причині необхідності родичів удаваного власника вирішити побутові проблеми, в зв`язку з чим її ціна є нижчою від ринкової та становить 8000 доларів США.

В цей же день, ОСОБА_9 за вказівкою Невідомої особи з метою обману покупця повідомила йому неправдиві відомості про можливий торг з власником квартири та зменшення ціни її продажу, для чого здійснила дзвінок зі свого мобільного телефону до Невідомої особи, сказавши, що телефонує справжньому власнику квартири та передала телефон ОСОБА_33 , чим викликала у останнього уявлення про справжність спілкування з власником квартири, після чого останній погодився на купівлю квартири за 6500 доларів США.

20 жовтня 2015 року ОСОБА_9 згідно відведеної їй Невідомою особою ролі прибула до приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_34 , що в АДРЕСА_8 , куди також прибули ОСОБА_10 та Невідома особа із удаваним власником квартири ОСОБА_35 . Остання, будучи представленою покупцю обвинуваченою ОСОБА_9 тіткою удаваного власника ОСОБА_36 , запропонувала ОСОБА_33 придбати квартиру АДРЕСА_7 за ціною, нижчою від ринкової, а саме 6500 доларів США, що по курсу НБУ на момент укладання договору становило 140513,98 грн, але останній відмовився від укладення угоди, в зв`язку з чим обвинувачена та інші співучасники злочину не довели його до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким засудити ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у від позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки, ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавленні волі строком на 4 роки, за ч. 4 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання визначити за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Вважає, що судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки в мотивувальній частині вироку, суд фактично вбачає в діях як ОСОБА_9 так і ОСОБА_10 ознаки скоєння кримінальних правопорушень в складі ОЗГ та при викладенні фабули обвинувачення, визнаного судом доведеним, судом прямо зазначено про те, що ОСОБА_10 діяла відповідно до відведеної їй ролі та вказівки невідомої особи, ОСОБА_9 діяла згідно відведеної їй невідомою особою ролі.

При цьому, звертає увагу, що кваліфікуючу ознака «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб», яка інкримінується обом обвинуваченим згідно вироку суду, не передбачає розподіл ролей між учасниками злочину, оскільки ролі можуть бути розподілені тільки в складі ОЗГ.

Таким чином, на думку прокурора, суд фактично виключив кваліфікуючу ознаку вчинення шахрайства в складі організованої злочинної групи, при цьому при викладенні фабули вчинення кримінальних правопорушень, визнаних судом доведеними, вказав про розподіл ролей між учасниками, надання їм вказівок від особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, що по суті є діяльністю організованої злочинної групи.

Представник потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_16 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та вказує на неправильне звільнення обвинувачених від відбування покарання та безпідставне застосування судом положень ст.75 КК України, оскільки обидві обвинувачені збитки потерпілій не відшкодували, а висновки суду першої інстанції в цій частині є неправильними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Покарання просить призначити таке як і призначив суд першої інстанції, однак не звільняти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Позиції інших учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали подану державним обвинувачем апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_16 , потерпіла ОСОБА_14 , ОСОБА_13 підтримала подану в інтересах потерпілої ОСОБА_14 апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_15 , підтримали апеляційну скаргу прокурора в частині кваліфікації дій обвинувачених, а також підтримали апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_16 в частині призначення покарання обвинуваченим пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та в їхніх інтересах захисник ОСОБА_11 заперечили проти доводів апеляційних скарг, вважають судове рішення законним і обґрунтованим та просили суд апеляційної інстанції залишити його без змін.

Представник виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_37 звернулася до суду апеляційної інстанції із заявою про розгляд апеляційного провадження у її відсутність та вирішення апеляційних скарг віднесла на розсуд суду.

Від потерпілого ОСОБА_12 надійшла заява про відмову від поданої ним апеляційної скарги.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів передбачених: ч. 3 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало шкоди потерпілому ОСОБА_12 у великих розмірах; ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, як незакінчений замах на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що могло завдати шкоди ОСОБА_38 та потерпілій ОСОБА_14 у великих розмірах; та дії обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникнення у житло, що завдало значної шкоди потерпілій - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.
При цьому кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України учасниками судового провадження не оспорюється, а отже колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченої за вказаною статтею.

Доводи прокурора про необхідність кваліфікувати дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України по епізодам заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) та незакінченому замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), як такі, що вчинені в складі організованої злочинної групи, що завдало шкоди потерпілому ОСОБА_12 у великих розмірах та могло завдати шкоди потерпілим ОСОБА_38 та ОСОБА_14 у великих розмірах - є безпідставними та задоволенню не підлягають на підставі наступного.

Посилаючись на неправильність визначення судом злочинної спільноти, в складі якої обвинувачені вчинили злочини - прокурор вказав на те, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку фактично вступив у суперечність при визначенні ознак групової злочинної діяльності обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: вбачаючи в їхніх діях розподіл ролей та виконання ними злочинних дій відповідно до відведеної ролі, водночас виключив із обвинувачення кваліфікуючу ознаку вчинення злочину в складі організованої злочинної групи та вказав про вчинення обвинуваченими злочинів за попередньою змовою групою осіб. На думку прокурора інкримінована обом обвинуваченим кваліфікуюча ознака вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб не передбачає розподіл ролей між учасниками злочину, оскільки ролі можуть бути розподілені тільки між членами організованої злочинної групи.

Інші доводи на спростування висновків суду щодо недоведеності наявності в діях обвинувачених кваліфікуючої ознаки вчинення злочину в складі організованої злочинної групи, прокурор не наводить.

Колегія суддів вважає такі доводи прокурора хибними на підставі наступного.

За змістом ч. 2 ст. 28 КК України вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Зважаючи на викладене, законодавець допускає технічний розподіл ролей між учасниками групи, які вчинили злочин за попередньою змовою.

Відповідно до ч. 3 ст. 28 КК України та пунктів 4, 9, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 23 грудня 2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями», злочин визнається скоєним організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та інших злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Визнаючи недоведеним вчинення обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів у складі організованої злочинної групи, суд першої інстанції вказав, що колегія суддів не оцінює доказів створення, існування та діяльності організованої злочинної групи, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження в суді не надавалися та не аналізувалися, а констатувався лише факт вчинення обвинуваченими у складі такої групи, що вони обидві заперечували. Колегія суддів суду першої інстанції не знайшла підстав для висновку, що взаємовідносини між обвинуваченими відповідали такому рівню стійкості злочинної діяльності, за якої дії кожного з них визначаються не просто попередньою змовою, а додатковими іншими ознаками, характерними для організованої групи.

При цьому судом першої інстанції враховано висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 19 лютого 2015 року (справа №5-38кс14), відповідно до якого для визнання групи організованою недостатньо встановлення наміру одного (декількох) осіб займатися злочинною діяльністю, якими б широкомасштабними не були їх плани. Самі по собі наміри можуть свідчити лише про можливу перспективу розвитку, але не про рівень цього розвитку.

Ознакою організованої групи, яка виділяє таку форму співучасті, є не попередня змова, а стійкість групи, тобто набуття нею таких внутрішніх механізмів, які забезпечують її існування та спроможність її діяти дезорганізуючим факторам (зовнішнім чи внутрішнім).

Суд першої інстанції вказав, що стійкість злочинного об`єднання (організованої групи) не можна розуміти тільки як ступінь деталізації злочинного плану й розподілу обов`язків між учасниками об`єднання. Ці критерії не є свідченнями стійкості, а, як правило, визначаються характером злочину, який готується.

Стороною обвинувачення в суді першої інстанції не доведено, за яких обставин створена організована група, схвалений план її діяльності, розподілялася винагорода між її учасниками, яким чином Невідома особа керувала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , змінювала схему своєї діяльності та залучала нових членів, за відсутності про це будь-яких документальних даних та відомості про телефонні перемовини.

Суд у вироку стверджує, що не доведено існування єдиного плану відомого і схваленого всіма учасниками групи, наявності відповідної стійкості об`єднання обвинувачених та міцності їх внутрішніх зв`язків із розподілом функцій між ними, підпорядкованості встановленим загальним правилам поведінки та інших ознак організованої групи, а отже не доведено обвинувачення у створені Невідомою особою організованої злочинної групи та входження до її складу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Визнаючи недоведеним наявність в діях обвинувачених вказаної кваліфікуючої ознаки, суд послався на показання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 які підтвердили факт участі у вчиненні ними інкримінованих злочинів за попередньою змовою та категорично заперечили вчинення їх в складі ОЗГ. При цьому повідомили, що кожна з них окремо контактувала з Невідомою особою з приводу відведеної їй ролі, між собою не контактували, про загальний план дій не знали.

На підтвердження своїх висновків про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 та ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України, а ОСОБА_9 ще й за ч. 3 ст. 185 КК України суд послався на такі докази:

По епізоду заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що завдало шкоди потерпілому ОСОБА_12 у великих розмірах суд послався на показання потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_39 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , які підтвердили, що підшуканням клієнта на квартиру АДРЕСА_3 займалася ОСОБА_9 , яка представлялася ріелтором. Водночас ОСОБА_10 в м. Кременчуці Полтавської області підшукала особу, яка згодилася видати себе удаваним власником квартири, яку в подальшому було продано ОСОБА_12 . При цьому вказані потерпілий та свідки впізнали обвинувачених по фотознімках, а відповідні протоколи були досліджені судом та долучені до матеріалів кримінального провадження. Також судом першої інстанції були досліджені підроблені письмові докази, використані обвинуваченими під час вчинення злочину, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 17.02.1997 та від 03.12.1999, довідка про склад сім`ї на ім`я ОСОБА_20 , довідка на ім`я ОСОБА_29 , які згідно висновків судово-технічних експертиз №2033 від 01.11.2016 та №2118 від 15.11.2016 виконані за допомогою друкарського пристрою з відтворення кольорового зображення струменеві-краплинною технологією. Окрім цих доказів, досліджені долучені до провадження документи, вилучені у приватного нотаріуса ОСОБА_22 , а це паспорта громадян України ОСОБА_40 та ОСОБА_12 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_12 , картка фізичної особи платника податку ОСОБА_20 , договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 31.08.2015; висновок судової оціночно-будівельної експертизи №1114 від 15.11.2016, згідно якого вартість вказаної квартири становить 321760 грн.; довідка Начальника управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.04.2016, відповідно до якої квартира АДРЕСА_9 перебуває у комунальній власності.

По епізоду незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що могло завдати шкоди потерпілій ОСОБА_14 у великих розмірах суд послався на показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які також вказали на те, що під час підшукання клієнтів та намагання продати квартиру, ОСОБА_9 представлялася ріелтором. Водночас ОСОБА_10 в м. Кременчуці Полтавської області підшукала особу, яка згодилася видати себе удаваним власником квартири, яку намагалися продати ОСОБА_23 . При цьому вказані свідки впізнали обвинувачених по фотознімках, а відповідні протоколи були досліджені судом та долучені до матеріалів кримінального провадження. Також судом першої інстанції були досліджені письмові докази, а саме: довідка начальника управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.04.2016 та свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_5 , відповідно до яких вказана квартира приватизована 05.06.2000 року ОСОБА_41 , а відповідно до договору дарування від 16.06.2000 подарована ОСОБА_14 ; довіреність від 28.08.2015 від ОСОБА_14 , згідно якої вона уповноважує ОСОБА_24 в тому числі і продати належну їй квартиру АДРЕСА_5 ; висновок судової оціночно-будівельної експертизи №1115 від 15.11.2016, відповідно до якого вартість квартири становить 276570 грн. Судом вивчені в ході судового слідства та долучені технічна документація на належну ОСОБА_14 квартиру, печатка на якій виконана не тією печаткою, яка була взята на дослідження, що встановлено висновком судової технічної експертизи №2117 від 16.11.2016. Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 впізнали під час досудового слідства викрадені у них пральну машину і ноутбук, а відповідні протоколи приєднані до матеріалів кримінального провадження.

По епізоду незакінченого замаху на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, що могло завдати шкоди ОСОБА_38 у великих розмірах суд послався на показання свідків ОСОБА_30 , ОСОБА_29 , які підтвердили, що на пропозицію ОСОБА_10 за грошову винагороду в м. Кременчуці Полтавської області брали участь у виготовленні підроблених документів щоб в подальшому шляхом обману заволодіти грошовими коштами внаслідок укладення удаваної угоди по продажу квартири АДРЕСА_7 , а також впізнали її при пред`явлені особи для впізнання по фотознімках. Також врахував показання свідка ОСОБА_31 , приватного нотаріуса, який підтвердив факт посвідчення ним завідомо невідомої для нього удаваної угоди купівлі продажу вказаної квартири від 09.10.2015. Окрім цього суд у вироку послався на таке: згідно довідки Начальника управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради від 25.04.2016 квартира АДРЕСА_7 у 2004 році була приватизована ОСОБА_28 , яка у 2005 році померла, що підтверджено довідкою ЦВ РАЦС Полтавського МУЮ. Водночас згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1999 власником даної квартири зазначений ОСОБА_29 . При цьому ОСОБА_29 відповідно до договору купівлі продажу від 09.10.2015 продав квартиру АДРЕСА_7 ОСОБА_42 . Також суд дослідив та врахував у вироку протоколи впізнання осіб по фотокартках за участю свідка ОСОБА_31 , який впізнав ОСОБА_10 як особу, яка була присутня під час укладення угоди між ОСОБА_43 та ОСОБА_29 та свідків ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , які впізнали ОСОБА_9 як особу, яка пропонувала придбати квартиру АДРЕСА_7 .

Учасники судового провадження не оспорюють належність, достовірність та допустимість вказаних доказів. Інших доказів стороною обвинувачення суду не було надано.

Колегія судді вважає, що вказані докази не доводять вчинення злочинів обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в складі організованої злочинної групи, оскільки із їхнього змісту неможливо зробити однозначний висновок про те, що групою осіб в складі Невідома особа, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був схвалений та доведений до відома всіх учасників групи спільний план на вчинення злочинів. До матеріалів провадження стороною обвинувачення не долучено будь-яких документів (роздруківок телефонних розмов, переписки, тощо), які б вказували на таку обізнаність, а також вказували б на те, яким чином розподілялася винагорода між учасниками, як Невідома особа керувала ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , змінювала схему своєї діяльності та залучала нових членів.

Слід зазначити, що прокурор у апеляційній скарзі не заперечує вказаних висновків суду першої інстанції, не наводить мотиви на їх спростування та не вказує на докази, що були предметом дослідження суду першої інстанції та вказували б на наявність в діях ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ознак організованої злочинної групи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дії обвинувачених кваліфікував правильно.

Представник потерпілої ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_16 у своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині звільнення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком та призначити їм покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства. На її думку, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та слугуватиме меті покарання. ОСОБА_16 вважає висновки суду першої інстанції про необхідність застосування до обвинувачених положень ст.ст. 75, 76 КК України помилковими через неврахування судом обставин, які очевидно вказують на відсутність щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину. Так, представник стверджує, що судом не враховано повне не відшкодування збитків потерпілій ОСОБА_14 та при цьому ОСОБА_16 посилається на висновок Верховного суду, викладений у постанові від 14.06.2018 (справа №522/7456/14к) де зазначено, що вирішуючи питання про призначення покарання суд не може врахувати таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття, якщо тривалий час не відшкодовується шкода потерпілим, розкаяння передбачає дійсне, відверте визнання провини у вчиненому злочині, що насамперед повинно виражатися у намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки. Апелянт просить врахувати практику Верховного Суду та задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає такі доводи представника потерпілої безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбаченнях цією статтею.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається із обвинувального акту обвинуваченій ОСОБА_9 інкримінується викрадення належного ОСОБА_14 ноутбука Lenovo G560 та пральної машини Indesit IWSB5085. Інших речей, які були викрадені з квартири належній потерпілій ОСОБА_14 , досудовим слідством не встановлено, натомість вказано про вивезення з квартири потерпілої сміття.

Саме такі обставини вчинення даного злочину були встановлені органами досудового слідства і саме у викраденні вказаних речей обвинувачується ОСОБА_9 . Інші речі та майно, на викраденні яких наполягала потерпіла ОСОБА_14 , досудовим слідством не встановлено.

Відповідно до обвинувального акту обвинуваченій ОСОБА_10 не інкримінується вчинення крадіжки належного ОСОБА_14 майна.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_9 видала викрадені нею речі, а потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_13 впізнали їх. Під час судового розгляду потерпіла не заперечувала, що видані обвинуваченою ноутбук Lenovo G560 та пральна машина Indesit IWSB5085 їй повернуті.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 337 КПК України розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в межах пред`явленого обвинувачення та цілком правильно врахував при вирішенні питання про звільнення від відбування призначеного покарання ту обставину, що шкода потерпілій відшкодована. З огляду на викладене, доводи представника потерпілої ОСОБА_16 про невідшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_14 обвинуваченою ОСОБА_9 та причетності до крадіжки обвинуваченої ОСОБА_10 суперечать матеріалам кримінального провадження, а отже є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).
За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виконав вказані вимоги закону та роз`яснення Постанови Пленуму № 7 врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини вчиненого, особи кожної із обвинувачених, які будучи раніше не судимі, по місцю проживання характеризуються позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебувають. Звільняючи обвинувачених від відбування покарання, суд врахував їхнє ставлення до скоєного, що полягало у щирому каятті, активному сприянні розкриттю злочину, відшкодуванні шкоди, усвідомленні суспільної небезпечності їхній дій та запевненні суду не вчиняти в подальшому кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає такий висновок правильним та окрім врахованого судом першої інстанції також додатково враховує як обставину, що пом`якшують покарання ОСОБА_9 згідно ст. 66 КК України наявність на її утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_46 , 2008 року народження та хворого на ВІЛ інфекцію IV клінічну стадію чоловіка ОСОБА_47 . Також враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обставини що свідчать про відшкодування шкоди потерпілій, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій.

Додатково колегія суддів враховує як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_10 згідно ст. 66 КК України те, що вона є пенсіонеркою, має ряд вікових захворювань та утримує чоловіка пенсіонера інваліда (ампутована ліва нижня кінцівка). Також враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обставини що свідчать про щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, колегія суддів визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій.

Про наявність щирого каяття та активного сприяння у розкритті злочину, на думку колегії суддів, свідчить той факт, що обидві обвинувачені в ході судового слідства вину у пред`явленому обвинуваченні визнали повністю, надали суду викривальні показання щодо Невідомої особи, яка була ініціатором вчинених злочинів, в деталях розповіли про їхню роль у вчиненні кримінальних правопорушень.
Також колегія суддів враховує, що злочини, вчинені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 згідно ст. 12 КК України є тяжкими.
Звертає увагу на себе той факт, що державний обвинувач вважає можливим виправлення обвинувачених без ізоляції від суспільства, зважаючи на їхню поведінку після вчинення злочинів, щире каяття та сприяння їхньому розкриттю.
Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинувачених, призначенні покарання та звільненні від його відбування в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 та представника потерпілої ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_16 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4