Справа № 467/749/20
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.10.2020 року смт.Арбузинка

Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка у кримінальному провадженні №0000172 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України

в с т а н о в и в :

На розгляді Арбузинського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000172 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Прокурором подане клопотання про продовження обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В клопотанні прокурор вказує, що під час досудового розслідування даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.04.2020 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого продовжувався судом та спливає 24.10.2020 року.

При цьому прокурор вбачає наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 та 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме : можливість переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, його незаконного впливу на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, прокурор вказує, що ОСОБА_4 може переховуватись від суду у зв`язку з тим, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна та тяжкість можливого покарання є тим фактором, що дає підстави вважати, що він з метою уникнення покарання може змінити місце свого проживання. Можливість незаконного впливу на потерпілого та свідків прокурор обґрунтовує поведінкою обвинуваченого, який заперечує обставини, на які вказують свідки та потерпілий. Ризик вчинення обвинуваченим інших злочинів, на думку прокурора, слідує з того, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, не має джерел доходу та веде антисоціальний спосіб життя, систематично вживає алкогольні напої.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримала в повному обсязі із зазначених в ньому підстав, та посилаючись на викладені обставини, неможливість обрання більш м`якого запобіжного заходу, просила продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на строк до 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вказуючи на свій вік та незадовільний стан здоров`я, а також заперечував свою причетність до інкримінованого злочину, вважаючи кримінальне переслідування його незаконним.

Захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечував, вважаючи клопотання прокурора необґрунтованим, а ризики, зазначені у клопотанні недоведеними. Так, захисник вважав клопотання незаконним, зважаючи на порушення презумпції невинуватості ОСОБА_4 упередженим твердженням прокурора про те, що ризик впливу з боку обвинуваченого на свідків випливає із заперечення ним своєї причетності до вчинення злочину. Також захисник зазначив про суперечливість тверджень прокурора одночасно про відсутність у ОСОБА_4 джерел доходу та про наявність ризику, що він змінить місце проживання, що за відсутності коштів, на думку захисника, не є можливим. Також захисник вважав клопотання таким, що не підлягає розгляду судом, оскільки вручене воно обвинуваченому лише за три години до початку судового засідання, а не за 10 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, як того вимагає КПК України. Захисник просив врахувати похилий вік обвинуваченого, його стан здоров`я, те що він раніше не судимий та не має кримінального досвіду, наявність близьких родичів, зокрема сина ОСОБА_6 , 1992 року народження, який проживає в АДРЕСА_1 , надає матеріальну допомогу батькові та не заперечує щоб батько з ним проживав. З огляду на викладене захисник вважав за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, зокрема, у вигляді домашнього арешту за місцем проживання сина.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, суд зробив наступний висновок.

У відповідності до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Стаття 177 КПК України, встановлює, що наряду з іншим, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити перелічені дії.

Разом з цим, ст. 178 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.2. ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ухвалою слідчого судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 30.04.2020 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, термін якого продовжено та спливає 24.10.2020 року. Завершити розгляд кримінального провадження, що перебуває на стадії судового розгляду, та докази досліджені не в повному обсязі, до цієї дати неможливо, відтак суду належить розглянути питання доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого.

При вирішенні клопотання суд враховує відомості про особу обвинуваченого: ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Благодатне Арбузинсього району Миколаївської області, українець, громадянин України, має середню освіту, не одружений, не працює, утриманців не має, раніше не судимий, має зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_2 , зі слів обвинуваченого мав інше фактичне місце проживання в АДРЕСА_3 , однак зазначений будинок згорів.

ОСОБА_4 , відповідно до обвинувального акту, висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло. Санкцією ч.3 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обрання будь-якого запобіжного заходу першочергово передбачає наявність обґрунтованої підозри. Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)).

Обвинувальний акт стосовно обвинуваченого перебуває на розгляді в суді.

Наведеного вище достатньо для висновку, не вирішуючи питання про доведеність вини під час розгляду клопотання, що підозра відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення обвинуваченим зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза будь-яким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК, у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного суд погоджується з твердженням прокурора про наявність заявлених ним у клопотанні ризиків. Указані ризики, як реальні, оцінюються в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування).

Сама по собі суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. При цьому, слід відмітити, що, у цій ситуації, тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, суд виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань зазначених осіб у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Потерпілий допитаний в судовому засіданні, та суд надасть оцінку його показанням виключно при вирішенні питань, передбачених ст.368 КПК України при ухваленні вироку. Однак, судом не допитані свідки у даному кримінальному провадженні, отже не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Відтак, ризик незаконного впливу на свідків з боку обвинуваченого на даній стадії кримінального провадження є реальним.

При цьому суд вважає слушними доводи сторони захисту про те, що прокурор безпідставно посилається на заперечення обвинуваченим вини у даному кримінальному провадженні як на доказ можливості впливу на свідків, оскільки такі посилання суперечать положенням ч.1 ст.18 КПК України, відтак, не беруться судом до уваги.

Щодо ризику вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень, суд оцінює даний ризик як реальний, оскільки ОСОБА_4 не має стабільного джерела прибутку та може свої матеріальні потреби намагатися задовольнити злочинним шляхом.
З огляду на викладене, встановлені в провадженні обставини свідчать про те, що заявлені прокурором ризики на даний час є реальними та не зменшились.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, суд зробив висновок, що для застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки відсутні передумови, оскільки жодна особа не висловила бажання поручитись за обвинуваченого, особисте зобов`язання не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого, заставу суд не визначає відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки обвинуваченому інкриміновано вчинення злочину із застосуванням насильства. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не виключить ризику впливу на свідків, крім того, за існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, такий запобіжний захід суд вважає недостатнім.

Наявність тих обставин, що обвинувачений має певні соціальні зв`язки та можливість проживати з сином, хоча і має місце, однак не є безумовною підставою для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами для забезпечення подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відомостей про неможливість утримання ОСОБА_4 в установі попереднього ув`язнення за станом здоров`я матеріали справи не містять.

Оцінюючи доводи захисника про порушення прокурором порядку вручення обвинуваченому клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу слід зазначити, наступне. Частиною 2 ст.184 КПК України передбачено, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Вимоги ч.2 ст.184 дотримані прокурором в повному обсязі. В свою чергу, згідно положень абз. 10 п.20-5 Перехідних положень КПК України, на які посилається захисник, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою Даною нормою встановлено строк подання клопотання до суду, який також дотриманий прокурором, оскільки клопотання подане до суду 13.10.2020 року. Отже, доводи захисника ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм кримінального процесуального закону.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на 60 днів, ізолювавши обвинуваченого від суспільства, що відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на наявних матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 177, 183, 194, 331, 371-372 КПК України,

у х в а л и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області на шістдесят днів, тобто до 18 грудня 2020 року включно.

Копію ухвали негайно вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити начальнику ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» для відома та виконання.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повний текст ухвали проголошено 23.10.2020 року о 13 год. 00 хв.

Головуючий суддя ОСОБА_1