Дата документу 16.09.2020 Справа № 315/902/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 315/902/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1449/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілої - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула 16 вересня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_10 на вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Гуляйполе Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

22.04.2018р. о 05год.00 хв. ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2101», реєстраційний номер ч НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул.Базарна в м.Гуляйполе Запорізької області в напрямку вул.Соборна. В цей же час поблизу свого будинку №38 по вул.Базарна в м.Гуляйполе знаходилась ОСОБА_10 . Під час руху водій ОСОБА_7 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вліво, виїхав за межі проїжджої частини та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 . Своїми діями водій ОСОБА_7 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. зі змінами № 136 від 06.03.2013р., відповідно до якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, згідно висновку експерта №9-375 від 21.06.2018, з технічної точки зору знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого багато уламкового перелому обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) лівої гомілки у верхній третині; закритий перелом кісточки лівої малогомілкової кістки; закритий перелом лівої п`яткової кістки; садна в ділянках лівої нижньої кінцівки; гематома лівого гомілковостопного суглоба, що у клінічному перебігу була ускладнена явищами тромбозу глибоких судин лівої гомілки, які згідно судово-медичної експертизи №736м від 13.06.2018, являються небезпечними для життя ушкодженнями, і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Також отримала травму грудної клітки, яка виражена у вигляді комплексу: закриті переломи 2, 3, 4, 5 ребер ліворуч та 8-го ребра праворуч, закритий перелом кута лівої лопатної кістки; множинні садна грудної клітки ліворуч (без зазначення кількісних та морфологічних характеристик) кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того, в ході вказаного ДТП потерпіла отримала черепно-мозкову травму, яка виражена у вигляді комплексу: ділянки забоїв тканин головного мозку тім`яної долі правої півкулі; садна лівої щічної ділянки, гематома з саднами лівої виличної ділянки ( без зазначення кількісних та морфологічних характеристик) кваліфікується як легкі тілесні ушкодження.

Вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року:
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та поклавши обов`язки, передбачені п.п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди в розмірі 40000 (сорок тисяч) грн.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без задоволення.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві)грн.
Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі потерпіла, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, не погоджується з оскаржуваним вироком в частині вирішення цивільного позову з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд безпідставно частково задовольнив її позовні вимоги, оскільки у зв`язку з отриманням множинних ушкоджень внаслідок ДТП, їй рекомендовано ендопротезування колінного суставу після санації рани, вартість якого складає 119 100,00 грн., крім того, на сьогоднішній день лікування триває, постійно купуються ліки.

Також вказує, що зазнала значної моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності та можливості вільно пересуватися, не може вести звичний спосіб життя, приймати участь в жодних заходах сім`ї та друзів, постійно прикута до ліжка, потребує сторонньої допомоги, оскільки не в змозі самостійно себе обслуговувати.

Просить вирок суду змінити, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» на апеляційну скаргу потерпілої представник ОСОБА_11 посилаючись на те, що відшкодуванню страховиком підлягають понесені обґрунтовані та документально підтверджених медичним закладом витрати на лікування, що на їх думку становить 19214,68 грн., та моральна шкода в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 960,73 грн., які були відшкодовані ОСОБА_7 , вказує про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог потерпілої. Просить вирок суду в частині позовних вимог до ПАТ «СГ ТАС» залишити без змін.

Позиції учасників судового провадження.

Представник потерпілої у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.
Захисник висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.
Обвинувачений підтримав позицію захисника.
Прокурор частково підтримав апеляційну скаргу, просить вирок суду скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в частині вирішення позову в порядку цивільного судочинства.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Висновок суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та призначене покарання із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України в апеляційній скарзі потерпілої не оскаржується та не оспорюється стороною захисту, а тому, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, колегія суддів переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги, тобто в частині вирішення цивільного позову.

Зміст апеляційної скарги потерпілої зводиться до незгоди із розміром стягнутої з обвинуваченого на її користь як матеріальної, так і моральної шкоди.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, за змістом цивільного позову потерпілою ОСОБА_10 заявлені вимоги дообвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення у солідарному порядку сум матеріальної та моральної шкоди.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги потерпілої ОСОБА_10 , заявлених до обвинуваченого ОСОБА_7 та ПАТ «Страхова група «ТАС»,стягнувши в рахунок відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого 40 000 грн., в іншій частині позовні вимоги потерпілої залишив без задоволення.

При цьому, місцевим судом, залишено поза увагою те, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників, що узгоджується з положеннями ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини 22 наведеного вище Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, відповідальність ОСОБА_7 як власника (користувача) джерела підвищеної небезпеки була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС», що підтверджується полісом № АК/9326699 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим АТ «СГ «ТАС» 24.10.2017 року (т.1 а.п. 232).

Місцевий, суд залучивши ПАТ «Страхова група «ТАС» до участі у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як цивільного співвідповідача (т.1 а.п. 159), не врахував, що саме страхова компанія, зобов`язана відшкодувати завдану шкоду у межах ліміту відповідальності, передбаченого полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який за наведеним вище полісом складає 200 000,00 грн. (т.1 а.п. 232).

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах суми страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові ЄУ № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) від 3 жовтня 2018 року.

Таким чином, хоча ПАТ «Страхова група «ТАС» і не завдало шкоди потерпілій, але є зобов`язаним суб`єктом перед ОСОБА_10 , якій він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Сплачена обвинуваченим на користь потерпілої сума у розмірі 68000,00 грн. за спричиненні моральні страждання та на відшкодування матеріальної шкоди, не позбавляє ПАТ «Страхова група «ТАС» обов`язку нести цивільно-правову відповідальність перед ОСОБА_10 .

Стягнувши певну суму моральної шкоди лише з ОСОБА_7 , суд першої інстанції хоча і навів у вироку, але фактично не врахував положення ст. 26-1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язку страховика відшкодувати потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Районний суд, ототожнюючи матеріальну шкоду і моральну шкоду, прийшов до хибного висновку, що у разі відсутності підстав для стягнення матеріальної шкоди в розмірі 100 599,69 грн. за позовом потерпілої, то й відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Такий висновок не узгоджується із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Одночасно, колегія суддів приходить до висновку про неспіврозмірність стягнутої на користь потерпілої суми моральної шкоди в розмірі 40 000 грн. понесеним моральним стражданням ОСОБА_10 , яка втратила можливість вільно пересуватися, вести звичайний спосіб життя, постійно прикута до ліжка, позбавлена можливості самостійно себе обслуговувати, у сукупності з їх тривалістю (з 2018 року).

Місцевим судом у оскаржуваному вироку не наведено належного обґрунтування стягнутої суми моральної шкоди.

Оскільки, суд першої інстанції не вирішив питання щодо матеріальної відповідальності ПАТ «Страхова група «ТАС», заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди здоров`ю потерпілої, колегія суддів з метою дотримання засад законності, забезпечення змагальності сторін кримінального провадження, що гарантуються ст. 7 КПК України вважає за необхідне оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільного позову потерпілої про стягнення моральної і матеріальної шкоди скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Пологівського районного суду Запорізької області від 23 червня 2020 року відносно ОСОБА_7 , визнаного винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову скасувати, призначити новий розгляд провадження в цій частині в порядку цивільного судочинства в тому ж суді.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а в частині скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4