Справа № 282/998/20
Провадження № 1-кп/282/174/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 рокусмт.Любар

Любарський районний суд Житомирської області у складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судових засідань: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинуваченого: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

потерпілих: ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000191 від 29.07.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив застосувати відносно нього запобіжних захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні просив відмовити у продовженні відносно його підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічну пору доби.

Потерпілі у судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думку сторін, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області по справі № 282/814/20 від 31 липня 2020 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, який слід обраховувати, починаючи з моменту затримання, тобто із 18-30 год., 29.07.2020.

Ухвалою Любарського районного суду Житомирської області від 25 вересня 2020 року, строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 продовжено на 60 (шістдесят) днів до 18 години 30 хвилин 26 листопада 2020 року.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною першою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Зокрема, суд бере до уваги вимоги національного законодавства та практики Європейського суду з прав людини, а саме такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»); «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України»), а також справу «Луценко проти України» в остаточному рішенні якої від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч. 2 ст. 185 КК України, які згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, суд вважає, що прокурором не доведено та документально не підтверджено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, відтак, враховуючи положення Конституції України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 ст. 8 КПК України підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження, суд вважає за можливе змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на біль м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_4 , процесуальних обов`язків під час подальшого судового розгляду кримінального провадження, а існування ризику, що він може переховуватись від суду все ж таки не відпало, тому суд вважає за доцільне замінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 181, 194 КПК України.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК Укрїни, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Керуючись вимогами ст. 174, 177, 181, 194, 195, 197, 199, 201, 202, 370 КПК України, ст. 29 Конституції України, ст. 5, 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , - відмовити.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , про заміну відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічну пору доби відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт на строк 2 (два) місяці, а саме: до 24 січня 2021 року, звільнивши його негайно з під варти із зали суду та доставити обвинуваченого ОСОБА_4 із зали суду за місцем його проживання: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати за викликом до Любарського районного суду Житомирської області за першою вимогою;

2) цілодобово не залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду;

3) носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Зобов`язати Любарське ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_4 , і повідомити про це суду.

Зобов`язати Любарське ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 , електронні засоби контролю в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України.

Копію ухвали для виконання направити до Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1