Ухвала

Іменем України
21 серпня 2020 року

м. Київ

Справа № 686/22332/16-к

Провадження № 51-3863 ск 20

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року щодо нього,
встановив:
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Красноармійське Красноперекопського району АР Крим жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України та звільнено від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 .

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до змісту оскаржуваних судових рішень і встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він, 02 травня 2016 року, о 19:20 год, перебуваючи у дворі будинку АДРЕСА_2 , під час сварки з потерпілим ОСОБА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, наніс кулаком правої руки один удар в обличчя потерпілому, спричинивши йому тілесне ушкодження у вигляді крововиливу м`яких тканин нижньої щелепи зліва, яке за своїм характером відноситься до легкого тілесного ушкодження.
У касаційній скарзі засуджений, вказуючи на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьпросить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати і закрити кримінальне провадження щодо нього у зв`язку із відсутністю в його діях складу вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Обґрунтовуючи вимоги скарги, засуджений, посилаючись на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків фактичним обставинам кримінального провадження, вважає, що судом не враховано докази, які вказували на його невинуватість, а саме: висновок експерта, який встановив, що причиною виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого могло бути внаслідок падіння на тверде дорожнє покриття, наявність постанови Апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року, якою визнано ОСОБА_5 винуватим у вчинені дрібного хуліганства в день події. Крім того, вказує на недопустимість такого доказу як, слідчий експеримент, який проведено за участю потерпілого, оскільки він був здійснений у кабінеті слідчого, а не на місці події.

Вказує, що судом апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. 419 КПК України, залишено поза увагою викладені в апеляційних скаргах доводи сторони захисту.

Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого та додані до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з наведених у ній мотивів, з огляду на наступне.

Згідно з положеннямич. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений оспорює правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та вказує на неповноту судового розгляду.
Фактичні обставини кримінального провадження були предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій і вони перегляду у касаційному порядку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, не підлягають. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є підставами для скасування чи зміни відповідних судових рішень в апеляційному порядку, згідно зі ст. 409 КПК України.
Як убачається із змісту доданих до касаційної скарги оскаржуваних судових рішень, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 в основу вироку обґрунтовано поклав наступні докази: дані, зафіксовані у протоколі прийняття заяви потерпілого ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 04 травня 2016 року; дані, зафіксовані в протоколі слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_5 від 02 червня 2016 року; дані, зафіксовані у протоколі огляду місця події від 28 липня 2016 року; дані висновків судово-медичних експертиз № 549 від 20 травня 2016 року та № 1037 від 19 січня 2019 року та показання потерпілого ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії засудженого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України кваліфіковані вірно.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, підтверджені доказами, які були оцінені судом відповідно до положень ст. 94 КПК України, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов мотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Доводи засудженого, що в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки судом не взято до уваги показання свідків, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які, на його думку, вказували на невинуватість засудженого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, колегія суддів вважає не обґрунтованими.
Як убачається зі змісту копії рішення першої інстанції суд визнав неправдивими показання даних свідків, про те, що ОСОБА_4 не наносив удару потерпілому, а останній шарпав обвинуваченого, визнавши їх суперечливими та не послідовними, оскільки, очевидно мотивованим бажанням в силу родинних та дружніх стосунків, сприяти обвинуваченому в ухиленні від кримінальної відповідальності. При цьому, встановив, що свідки як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 бачили, як в ході конфлікту, обвинувачений відштовхнув потерпілого, від чого останній впав на землю.

Крім того, посилання сторони захисту на постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 20 липня 2016 року, якою потерпілого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні дрібного хуліганства щодо свідка ОСОБА_11 в день події, були предметом перевірки судом першої інстанції, які не спростовують висновків місцевого суду про вчинення засудженим інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки судом встановлено, що вони стосуються іншої події, вчиненої в різний проміжок часу.
Отже, колегія суддів касаційного суду вважає, що твердження засудженого щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому злочину, з огляду на зазначене є необґрунтованими.

Вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим і відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.
Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_4 та в його інтересах захисника ОСОБА_12 , в якій вони вказували на відсутність в діях засудженого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи сторони захисту про те, що, на його думку, судом першої інстанції не враховано висновок експерта, відповідно до якого причиною виявлених тілесних ушкоджень у потерпілого могло бути виключно його падіння на тверде дорожнє покриття, та визнав їх необґрунтованими, оскільки відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи від 19 січня 2019 року, встановлено, що тілесне ушкодження у потерпілого, а саме крововилив м`яких тканин нижньої щелепи зліва, могло виникнути за обставин наведених останнім під час проведення слідчого експерименту, що виключає можливість отримання таких ушкоджень при падінні з висоти власного росту.
При цьому, даним висновком експерта було встановлено і те, що тілесне ушкодження у виді струсу головного мозку могло утворитись як від удару в ділянку нижньої щелепи зліва, так і при падінні потерпілого та удару лівою тім`янопотиличною ділянкою голови об тупий твердий предмет, що призвело до зміни прокурором обвинувачення в суді та виключення вказаних обставин з обвинувачення.

Крім того, суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи сторони захисту про недопустимість такого доказу, як слідчий експеримент, оскільки він був проведений у кабінеті слідчого, а не на місці події, обґрунтовано, посилаючись на положення пунктів 1, 3 ст. 240 КПК України, визнав, що такі твердження сторони захисту не суперечать вимогам кримінального процесуального кодексу, з чим погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Тому, колегія суддів касаційного суду вважає, що апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційними скаргами сторони захисту, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи зазначене колегія суддів встановила, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому вважає, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого необхідно відмовити.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3