Номер справи 289/479/20
Номер провадження 1-кп/289/54/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі

головуючий: суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , законного представника ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності із застосуванням примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000576 від 11.12.2019 відносно неповнолітнього:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Облітки Радомишльського району Житомирської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, студента ІІІ курсу Малинського професійного ліцею, неодруженого, на утриманні нікого не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України,
ВСТАНОВИВ:

07.12.2019 близько 22 год. 00 хв. неповнолітній ОСОБА_4 , спільно із особою, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, знаходячись поблизу кафе-магазину по АДРЕСА_2 , де на ґрунті тривалих неприязних відносин виникла словесна суперечка із присутнім ОСОБА_7 , в ході якої особа, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, завдав один удар кулаком в обличчя ОСОБА_7 , розбивши останньому губу, після чого неповнолітній ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, умисно кулаком наніс ОСОБА_7 удар кулаком в ліву частину голови та удар ногою в тулуб, внаслідок чого останній впав та вдарився головою, заподіявши спільними діями ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садни губи, в тім`яно-потиличній ділянці зліва та на лівій вушній раковині, які по своїй категорії відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії неповнолітнього ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження, а зазначені в п. 2 клопотання примусові заходи виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля у формі заборони ОСОБА_4 з 22 години до 06 години без супроводу дорослих відвідувати парки, сквери, кафе до досягнення ОСОБА_4 повноліття, на даний час не є актуальними, так як ОСОБА_4 на день розгляду вказаного клопотання досяг повноліття.
В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 щодо застосування щодо нього заходів виховного характеру не заперечує. У вчиненні інкримінованого йому правопорушення винним себе визнав повністю і підтвердив факт вчинення останнього при викладених вище обставинах. Зазначив, що конфлікт спровокував потерпілий ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та з яким склалися неприязні відносини ще задовго до конфлікту, причиною якого стали погрози та образи в бік батьків ОСОБА_4 , тому останній ударив ОСОБА_7 рукою в обличчя та ногою по тулубу, після чого останній упав, а ОСОБА_4 допомагав йому піднятися, приніс води вмити обличчя, так як у потерпілого була розсічена губа. У вчиненому щиро кається та шкодує, що так трапилося.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_4 - його батько ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомив, що його син ОСОБА_4 проживає в повній сім`ї разом із батьком та матір`ю, являється здоровим, завжди допомагає по господарству, навчається добре, являється старостою групи, від вчителів нарікань не має, друзів з негативною репутацією також не має, не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності. Про скоєне син шкодує, розуміє, що вчинив неправильно. Зазначив, що потерпілий ОСОБА_7 являється їх сусідом, з ним склалися напружені відносини, на контакт потерпілий не йде, тому вибачитися не вбачається можливим. Просить звільнити його сина від кримінальної відповідальності та обіцяє забезпечити належний догляд за сином, приділяти ще більшу увагу його вихованню та розвитку.
Захисник - адвокат ОСОБА_6 не заперечив проти задоволення клопотання в частині застосування до ОСОБА_4 примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні під присягою повідомив суду, що між ним та підозрюваним склалися тривалі неприязні стосунки. 07.12.2019 ОСОБА_7 перебував в барі зі своїм приятелем, там же був ОСОБА_4 з братом, потерпілий звинуватив їх у причетності до зникнення деяких речей. Зазначив, що неповнолітній ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, ударив його кулаком в обличчя, а потім разом із іншими збив його з ніг і лежачого бив ногами по тулубу, доки потерпілий не втратив свідомість. Зазначив, що неповнолітній ОСОБА_4 ніякої допомоги йому після побиття не надавав, води не приносив, вибачення не просив. Покази неповнолітнього ОСОБА_4 щодо погроз та образ в бік батьків останнього заперечує, також вказав, що сам потерпілий був випивший, однак, не п`яний.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 повідомив суду, що взимку 2019 року, більш точну дату не пам`ятає, він разом із ОСОБА_9 близько 21-00 години прийшли в бар в с. Облітки пограти в більярд, на вулиці до них підійшов ОСОБА_7 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, та безпричинно почав обзивати їх нецензурною лайкою, погрожувати. В ході конфлікту ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 один удар рукою по обличчю та один удар ногою по тулубу, останній впав, надалі ОСОБА_11 допоміг потерпілому піднятися, приніс йому води і після цього вони розійшлися по домівках. Свідок повідомив, що ОСОБА_10 не перебував в стані сп`яніння, вони пили каву, алкогольні напої не вживали.
В судовому засіданні 29.10.2020 потерпілий ОСОБА_7 попросив суд змінити обсяг дослідження доказів, а саме не допитувати свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Прокурор проти заявленого потерпілим ОСОБА_7 клопотання не заперечувала пояснивши, що саме потерпілим було заявлено клопотання про дослідження всіх доказів, в тому числі допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Сторона захисту заявлене клопотання потерпілого ОСОБА_7 підтримала.
Заслухавши думку учасників судового провадження, суд, у відповідності до положень ст. 349 КПК України, змінив обсяг доказів, визначений протокольно ухвалою в судовому засіданні 13.05.2020 та визнав недоцільним допит свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні.
Крім визнання своєї винуватості, вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України стверджується рядом письмових доказів у кримінальному провадженні, що були досліджені в судовому засіданні, зокрема:
- постановою про виділення матеріалів досудового розслідування від 16.03.2020;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2020 з фототаблицями, проведеного з потерпілим ОСОБА_7 , який показав, як неповнолітній ОСОБА_10 наніс один удар кулаком по обличчю та удари ногою по тулубу потерпілого;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.01.2020 з фототаблицею за участю свідка ОСОБА_8 , який вказав на місце, де виникла бійка між ОСОБА_9 та ОСОБА_14 та показав, як ОСОБА_10 ногою відштовхнув ОСОБА_15 ;
- протоколом огляду від 17.01.2020, в якому зафіксовано вилучення з приміщення кафе-бару відеозапису по факту нанесення неповнолітнім ОСОБА_9 ударів ОСОБА_7 ;
- постановою про визнання об`єктів, вилучених під час огляду, речовими доказами, а саме DVD-R диску із відеозаписом;
- протоколом огляду відеозапису від 21.01.2020, в якому зафіксовано обставини нанесення неповнолітнім ОСОБА_9 ударів ОСОБА_7 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 22.02.2020 з фототаблицями, в якому зафіксовані пояснення ОСОБА_16 щодо обставин конфлікту з ОСОБА_7 ;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 04.03.2020, проведеного з свідком ОСОБА_8 , який показав, як неповнолітній ОСОБА_10 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком по обличчю і один удар ногою по тулубу;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2020 з фототаблицями, в якому зафіксовані пояснення ОСОБА_4 щодо обставин конфлікту з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 показав, як він наніс один удар кулаком по обличчю ОСОБА_7 та один удар ногою по тулубу останнього;
- висновком судово-медичної експертизи від 11.12.2019 № 483, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді ссадин обличчя, голови, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості та могли виникнути від твердих тупих предметів за обставин та в термін, вказаний потерпілим. Потерпілому було спричинено не менше 2 травмуючих дій. Для підтвердження діагнозу «перелом верхньої щелепи» рекомендовано провести рентгенологічне дослідження;
- висновком судово-медичної експертизи від 17.01.2020 № 15, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді ссадин обличчя, голови, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості та могли виникнути від твердих тупих предметів, які не залишили по собі ідентифікуючих ознак. Покази ОСОБА_7 , дані ним під час проведення слідчого експерименту за його участі, відповідають механізму спричинення йому тілесних ушкоджень тільки в тій частині, де він вказує, що йому було спричинено травмуючи дії в ділянку обличчя. Покази свідка ОСОБА_8 , дані ним під час проведення слідчого експерименту, відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , де він вказує, що останньому було спричинені травмуючі дії в ділянку обличчя;
- висновком судово-медичної експертизи від 17.01.2020 № 26, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді ссадин обличчя, голови, які по своїй категорії відносяться до легкого ступеню тяжкості та могли виникнути від твердих тупих предметів, які не залишили по собі ідентифікуючих ознак. Покази ОСОБА_7 , дані ним під час проведення слідчого експерименту за його участі, відповідають механізму спричинення йому тілесних ушкоджень тільки в тій частині, де він вказує, що йому було спричинено травмуючи дії в ділянку обличчя. Покази свідка ОСОБА_8 , дані ним під час проведення слідчого експерименту, відповідають механізму спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , де він вказує, що останньому було спричинені травмуючі дії в ділянку обличчя;
- висновком експерта від 10.02.2020 № 267, згідно якого у потерпілого мались тілесні ушкодження у вигляді саден на верхній губі зліва, в тім'яно-потиличній ділянці зліва та на лівій вушній раковині, які по своїй категорії відносяться до категорії легких, могли утворитись 07.12.2019 при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Оскільки перелом верхньої щелепи у ОСОБА_7 рентгенологічно не підтверджений, виставлений діагноз хірургом-стоматологом «Перелом верхньої щелепи зліва», при встановленні ступеня тяжкості не приймається до уваги.
В судовому засіданні був досліджений відеозапис з камери зовнішнього відео спостереження, з якого вбачається, що відеоспостереження ведеться в темний час доби, в кадрі з`являються особи чоловічої статі, які стояли поряд з приміщенням, в подальшому між цими особами виникла сутичка.

На переконання суду, не є обгрунтованими належним чином заперечення захисника проти долучення до матеріалів справи вказаного відеозапису та повернення вказаного доказу прокурору, при цьому суд враховує, що потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що на цьому кадрі зафіксовано момент його побиття, а підозрюваний ОСОБА_4 також не заперечував цієї обставини.

Досліджені в судовому засіданні докази винуватості підозрюваного ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України, є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки відповідно до ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому КПК України.
Аналізуючи та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, поза будь-яким розумним сумнівом, суд приходить до висновку, що неповнолітній ОСОБА_4 заподіяв потерпілому умисне легке тілесне ушкодження, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою, а тому його дії вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 125 КК України.
Зазначене суспільно небезпечне діяння скоєне ОСОБА_4 у 17-річному віці до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 497 КПК України, якщо під час досудового розслідування прокурор дійде висновку про можливість виправлення неповнолітнього, який обвинувачується у вчиненні вперше кримінального проступку, необережного злочину без застосування кримінального покарання, він складає клопотання про застосування до неповнолітнього обвинуваченого примусових заходів виховного характеру і надсилає його до суду.
Як вбачається з п. 3 ч. 1 ст. 501 КПК України, під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує питання чи слід застосувати до неповнолітнього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.
Разом з тим клопотання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів виховного характеру не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 КК України, неповнолітнього, який вперше вчинив кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо його виправлення можливе без застосування покарання. У цих випадках суд застосовує до неповнолітнього примусові заходи виховного характеру, передбачені частиною другою статті 105 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 105 КК України передбачає застосування примусових заходів виховного характеру саме до неповнолітнього.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.
Аналіз вказаних норм ст.ст. 97, 105 КК України свідчить про те, що примусові заходи виховного характеру є специфічними заходами, якіможуть бути застосовані виключно до неповнолітнього. Вони застосовуються, не лише за умови вчинення особою, яка після досягнення 11-річного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, а і якщо під час постановлення ухвали про застосування таких заходів, особа перебувала у неповнолітньому віці (ВС/ККС справа № 198/8/17 від 12.04.2018).

Однак, на момент розгляду клопотання судом ОСОБА_4 досяг повноліття, що в свою чергу виключає можливість застосування до нього примусових заходів виховного характеру.
Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні. Арешт на майно не накладався. Цивільний позов не заявлявся.
Керуючись ст. 22, 97, 105 КК України, ст. 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У застосуванні примусових заходів виховного характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 125 КК України, відмовити у зв'язку із досягненням ОСОБА_4 на час постановлення ухвали повноліття.
Речові докази: DVD-R диск з відеозаписом залишити в матеріалах кримінального провадження.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1