Справа № 461/503/20
Провадження № 1-кп/461/129/21
УХВАЛА
іменем України
20.01.2021 р. м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Львові об`єднане кримінальне провадження №0000334 від 20.03.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України та ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, -

встановив:

В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває об`єднане кримінальне провадження №0000334 від 20.03.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України та кримінальне провадження №0000859 про обвинувачення ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України.
У підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_6 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Мотивуючи тим, що структура змісту обвинувального акту від 16.01.2020 щодо ОСОБА_15 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими щодо ОСОБА_15 за кожним з чотирьох епізодів, перед правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність зазначено формулювання обвинувачення, хоча за змістом цієї імперативної процесуальної норми мало б бути навпаки: формулювання обвинувачення після правової кваліфікації.
Крім цього, в обвинувальному акті від 16.01.2020 щодо ОСОБА_15 в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, у поєднанні з п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК, за кожним з чотирьох інкримінованих саме ОСОБА_16 епізодів при викладенні фактичних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не зазначено форми вини обвинуваченої, мотивів і мети вчинення нею відповідних кримінальних правопорушень. Також, в обвинувальному акті від 16.01.2020 щодо ОСОБА_15 в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, у поєднанні з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК, містяться суперечливі відомості між фактичними обставинами і формулюванням обвинувачення, а саме:
1) при формулюванні обвинувачення за першим епізодом в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що «... 16.10.2015 .... ОСОБА_14 ... дала вказівки іншим учасникам виконати дії, відповідно до розробленого злочинного плану, які за результатами їх реалізації забезпечать досягнення злочинної мети - заволодіння чужим майном - грошовими коштами в особливо великих розмірах. Усвідомлюючи протиправність вищевказаних злочинних дій, члени організованої ОСОБА_14 групи - ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , дали свою згоду на їх вчинення та приступили до реалізації злочинного плану». Однак у фактичних обставинах за цим же епізодом в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що ОСОБА_17 посаду менеджера- універсала відділення AT «Кредобанк», надалі - Банк, у м. Жидачеві обіймала відповідно до наказу №272-п від 22.06.2017 «Про прийняття на роботу» .
Отже, за змістом обвинувального акта від 16.01.2020, у наведеній вище частині, ОСОБА_17 , будучи прийнятою на роботу в Банк 22 червня 2017 року ще 16 жовтня 2015 року, тобто майже за півтора роки до свого працевлаштування у відділенні Банку в м. Жидачеві, вже отримувала вказівки від керівника цього відділення ОСОБА_14 , що, в апріорі за хронологією перебігу подій є неможливим та нелогічним.
2) при формулюванні обвинувачення за другим і четвертим епізодами в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що «... 02.06.2017 .... ОСОБА_14 ... дала вказівки іншим учасникам виконати дії, відповідно до розробленого злочинного плану, які за результатами їх реалізації забезпечать досягнення злочинної мети - заволодіння чужим майном - грошовими коштами в особливо великих розмірах. Усвідомлюючи протиправність вищевказаних злочинних дій, члени організованої ОСОБА_14 групи - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , дали свою згоду на їх вчинення та приступили до реалізації злочинного плану», однак у фактичних обставинах за першим епізодом в Обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що ОСОБА_17 посаду менеджера-універсала відділення Банку у м. Жидачеві обіймала відповідно до наказу №272-п від 22.06.2017 «Про прийняття на роботу».
Отже, за змістом обвинувального акта від 16.01.2020, у наведеній вище частині, ОСОБА_17 , будучи прийнятою на роботу в Банк 22 червня 2017 року ще 02 червня 2017 року, тобто майже за двадцять днів до свого працевлаштування у відділенні Банку в м. Жидачеві, вже отримувала вказівки від керівника цього відділення ОСОБА_14 , що в апріорі за хронологією перебігу подій є неможливим та нелогічним.
Відтак, враховуючи наведене, на думку захисника ОСОБА_6 , існують правові підстави для повернення обвинувального акту від 16.01.2020 р. прокурору, тому просить клопотання задоволити.
Також у підготовчому судовому засіданні захисником обвинуваченої ОСОБА_14 адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору. Мотивуючи тим, що пунктом 5 ч. 2 ст. 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
На тому, що обвинувальний акт має містити саме фактичні дані, тобто такі які є очевидними для прокурора, наголошував і ВСУ (Постанова ВСУ від 24.11.2016 року).
При цьому, в обвинувальному акті не зазначено місця та час вчинення та обставин кримінального правопорушення, оскільки він не містить інформації де, коли, хто та яку суму коштів здобутих злочинним шляхом з учасників організованої групи отримав від ОСОБА_14 . Не містить обвинувальний акт і відомостей про те, як саме, в якій спосіб, в яких розмірах, ОСОБА_14 безпосередньо фінансувала діяльність своїми власними коштами. Однак, під час досудового розслідування такі докази не зібрано і не могло бути зібрано, оскільки наведена в обвинувальному акті кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_14 за ч. 5 ст. 191 КК України є хибною, та не відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи. Вказує, що зазначення в обвинувальному акті загальною фразою про те, що загалом у період з 16.10.2015 по 15.07.2018 р. організована ОСОБА_14 група у зазначеному складі, вчинила заволодіння коштами АТ «КРЕДОБАНК», розміщеними на поточних та вкладних (депозитних) рахунках клієнтів Банку на загальну суму 1 539850 гривень свідчить про те, що формулювання обвинувачення є неконкретним, оскільки не вказано конкретно хто з учасників організованої групи, коли і в якому розмірі заволодів коштами банку. Крім того, в обвинувальному акті постійно вказується, що ті чи інші епізоди відбувались « у невстановлений досудовим розслідуванням точний час» ( до прикладу на арк. 22, 23, 25, 27, 28, 29, 30, 31, 33, 35, 38, 39).
Оскільки вищезазначені недоліки обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_14 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України тягнуть за собою правову невизначеність та неконкретність обвинувачення, що призводить до порушення права обвинуваченої на захист від пред`явленого їй обвинувачення, захисник ОСОБА_4 просить обвинувальний акт відносно ОСОБА_14 повернути прокурору для усунення його недоліків.
У підготовчому судовому засіданні за клопотанням учасників розгляд вказаних клопотань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 проводився одночасно.
В підготовчому судовому засіданні захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_4 підтримали свої клопотання, надали суду усні пояснення, аналогічні викладеним у тексті своїх клопотань.. Захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_7 підтримали клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору, просили їх задоволити. Захисник ОСОБА_8 відніс вирішення вказаних клопотань на розсуд суду.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору підтримали з мотивів, наведених у вказаних клопотаннях, просили їх задоволити.
Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору заперечив. Подав суду письмові пояснення, згідно яких зазначив, що будь-якої заборони чи прямої вказівки про послідовність відображення в обвинувальному акті його складових елементів у нормах КПК України не міститься. В зв`язку з цим, на думку прокурора, покликання захисту на недотримання послідовності відображення цих елементів, як невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та неможливість, у зв`язку з цим призначення судового розгляду, є безпідставним. Також вказав, що покликання сторони захисту на те, що є суперечливими відомості та відсутність даних про форму вини, мету та мотив злочину, вдавання до аналізу викладу обставин кримінальних правопорушень, є оцінкою фактичних обставин справи та привильності формулювання прокурором обвинувачення, що є предметом дослідження під час кримінального провадження судом під час судового розгляду.
Представник цивільного позивача ОСОБА_19 в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав заяву від 20.01.2021 р. про проведення судового засідання без його участі, та просив у задоволені клопотання сторони захисту відмовити.
Суд за погодженням всіх учасників процесу ухвалив продовжити розгляд вказаних клопотань сторони захисту у підготовчому судовому засіданні за відсутності представника цивільного позивача, оскільки він сам про це клопотав, та висловив свою позицію щодо заявлених клопотань захисників.
Заслухавши клопотання захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , думку прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , думку представника цивільного позивача ОСОБА_19 , вивчивши обвинувальні акти та додані до них документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам ст.291 КПК України, зокрема обвинувальний акт не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.
Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити , зокрема найменування кримінального провадження, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Фактичними обставинами кримінального правопорушення вважаються час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, вид та розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Суд встановив, що згідно обвинувального акту №0000334 від 20.03.2019 р. складеного старшим слідчим слідчої групи слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 , погодженого старшим прокурором групи прокурорів прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області ОСОБА_3 , ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_12 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362 КК України, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362 КК України, та ОСОБА_21 , згідно обвинувального акту №0000859 від 20.03.2019 р. обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.191, ч.5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 362 КК України.
Як вбачається зі змісту обвинувального акту №0000334 від 20.03.2019 р. після викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, щодо ОСОБА_15 за кожним з чотирьох епізодів (Том №1 арк. 218, 246, 255, 260), перед правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (Том №1 арк. 246 абз. 4, 5, 255 абз. 1, 2, 260 абз. 4, 5, 265 абз. 4, 5) зазначено формулювання обвинувачення (Том №1 арк. 241 абз. 5- 7, арк. 242 - 245, арк. 246 абз. 1-3; арк. 250 абз. 6-7, арк. 251 - 254; 258 абз. 4-9, арк. 259, 260 абз. 1-3; арк. 263 абз. 3-8 - арк. 264, 265 абз. 1-3), хоча за змістом цієї імперативної процесуальної норми мало б бути навпаки, зокрема: формулювання обвинувачення після правової кваліфікації.
В обвинувальному акті від 16.01.2020 щодо ОСОБА_15 в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, у поєднанні з п. 2 ч. 1 ст. 91 КПК, за кожним з чотирьох інкримінованих саме ОСОБА_16 епізодів при викладенні фактичних обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, не зазначено форми вини обвинуваченої ОСОБА_11 , мотивів і мети вчинення нею відповідних кримінальних правопорушень.
Крім цього, в обвинувальному акті від 16.01.2020 щодо ОСОБА_15 в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст.291 КПК України, у поєднанні з п.1 ч.1 ст.91 КПК, містяться суперечливі відомості між фактичними обставинами і формулюванням обвинувачення, а саме:
1)при формулюванні обвинувачення за першим епізодом в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що «... 16.10.2015 .... ОСОБА_14 ... дала вказівки іншим учасникам виконати дії, відповідно до розробленого злочинного плану, які за результатами їх реалізації забезпечать досягнення злочинної мети - заволодіння чужим майном - грошовими коштами в особливо великих розмірах. Усвідомлюючи протиправність вищевказаних злочинних дій, члени організованої ОСОБА_14 групи - ОСОБА_17 та ОСОБА_13 , дали свою згоду на їх вчинення та приступили до реалізації злочинного плану» (Том №1 арк. 242 абз. 1, 2). Однак, у фактичних обставинах за цим же епізодом в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що ОСОБА_17 посаду менеджера - універсала відділення AT «Кредобанк», (надалі Банк), у м. Жидачеві обіймала відповідно до наказу №272-п від 22.06.2017 «Про прийняття на роботу» (Том №1 арк. 224 абз. 5).
Тобто, за змістом обвинувального акта від 16.01.2020, у наведеній вище частині, ОСОБА_17 , будучи прийнятою на роботу в Банк 22 червня 2017 року ще 16 жовтня 2015 року, тобто майже за півтора роки до свого працевлаштування у відділенні Банку в м. Жидачеві, вже отримувала вказівки від керівника цього відділення ОСОБА_14 .
2) при формулюванні обвинувачення за другим і четвертим епізодами в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що «... 02.06.2017 .... ОСОБА_14 ... дала вказівки іншим учасникам виконати дії, відповідно до розробленого злочинного плану, які за результатами їх реалізації забезпечать досягнення злочинної мети - заволодіння чужим майном - грошовими коштами в особливо великих розмірах. Усвідомлюючи протиправність вищевказаних злочинних дій, члени організованої ОСОБА_14 групи - ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , дали свою згоду на їх вчинення та приступили до реалізації злочинного плану» (Том №1 арк. 251 абз. 2, 3; арк. 263 абз. 6, 7). Проте, у фактичних обставинах за першим епізодом в обвинувальному акті від 16.01.2020 зазначено, що ОСОБА_17 посаду менеджера-універсала відділення Банку у м. Жидачеві обіймала відповідно до наказу №272-п від 22.06.2017 «Про прийняття на роботу» (Том №1 арк. 224 абз. 5).
Отже, за змістом обвинувального акта від 16.01.2020, у наведеній вище частині, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_17 , будучи прийнятою на роботу в Банк 22 червня 2017 року ще 02 червня 2017 року, тобто майже за двадцять днів до свого працевлаштування у відділенні Банку в м. Жидачеві, вже отримувала вказівки від керівника цього відділення ОСОБА_14 , що за хронологією перебігу подій, викладених в обвинувальному акті є неможливим та нелогічним.
Крім того, в обвинувальному акті не зазначено місця та час вчинення та обставин кримінального правопорушення, оскільки він не містить інформації де, коли, хто та яку суму коштів здобутих злочинним шляхом з учасників організованої групи отримав від ОСОБА_14 . Не містить обвинувальний акт і відомостей про те, як саме, в якій спосіб, в яких розмірах, ОСОБА_14 безпосередньо фінансувала діяльність своїми власними коштами. Також зазначення в обвинувальному акті загальною фразою про те, що загалом у період з 16.10.2015 по 15.07.2018 р. організована ОСОБА_14 група у зазначеному складі, вчинила заволодіння коштами АТ «КРЕДОБАНК», розміщеними на поточних та вкладних (депозитних) рахунках клієнтів Банку на загальну суму 1 539850 гривень свідчить про те, що формулювання обвинувачення є неконкретним, оскільки не вказано конкретно хто з учасників організованої групи, коли і в якому розмірі заволодів коштами банку.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що всупереч вимогам ст.291 КПК України обвинувальний акт не містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, у зв`язку з чим неможливо встановити чи досліджувалась належним чином об`єктивна та суб`єктивна сторони інкримінованих обвинуваченій кримінальних правопорушень, не конкретизовано спосіб і механізм скоєння кримінальних правопорушень.
Відтак, як зазначалось вище, відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити, крім іншого такі відомості: найменування кримінального провадження; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України, серед обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зазначені: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, що є обов`язковими й для ухвалення вироку відповідно до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України.
В порушення зазначених вимог обвинувальний акт не відповідає таким.
При цьому необхідно відзначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини (справі «Абрамян проти Росії»), необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу, та як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи. Оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 р. у справі «Камінські проти Австрії» №9783/82 п. 79).
У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».
У рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», визначено: «обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч.3 ст.6 Конвенції».
Суд дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000334 від 20.03.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України та обвинувальний акт, внесений до ЄРДР за № 0000859 про обвинувачення ОСОБА_13 у вчинені злочинів, передбачених ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України у даному кримінальному провадженні не містять формулювання обвинувачення, а в них лише викладено обставини кримінального провадження з окремим позначенням правової кваліфікації. Таким чином, обвинувальниими актами ОСОБА_11 , ОСОБА_14 не висунуто конкретне обвинувачення. Обвинувачення має бути викладено в чіткій, категоричній формі, не повинно допускати двоякого трактування. І саме такий принцип при складанні процесуального рішення та викладенні обвинувачення має належним чином забезпечити виконання завдання кримінального провадження, закріпленого у ст. 2 КПК України. При цьому, суд вважає, що можливість зміни обвинувачення в суді прокурором та виправлення таким чином недоліків обвинувального акту є неприйнятним, адже це є правом прокурора, яким він може й не скористатися, а також у зв`язку з тим, що обвинувачені повинні знати суть пред`явленого обвинувачення до початку судового розгляду.
Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст.9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог щодо змісту обвинувального акту, в тому числі щодо чіткого формулювання обвинувачення та викладу конкретних фактичних обставин кримінального правопорушення є підставою для визнання його таким, що він не відповідає вимогам КПК України. Кожен злочин має безліч ознак, однак далеко не всі вони враховуються при кваліфікації. При кваліфікації необхідно в конкретному діянні встановити ті юридично значущі об`єктивні і суб`єктивні ознаки, що входять до складу конкретного вчиненого злочину. При цьому склад утворює тільки вся сукупність передбачених законом ознак. Відсутність хоча б однієї з необхідних ознак свідчить про відсутність у діянні особи складу конкретного злочину.
Вимогами статті 348 ч.1 КПК України визначено: Після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. За таких обставини, відсутність формулювання обвинувачення, позбавляє суд виконати вимоги статті 348 ч.1 КПК України, а саме: роз`яснення обвинуваченому в чому він обвинувачується та вияснити його ставлення до висунутого звинувачення.
Окрім того, суд зазначає, що згідно ст.ст.337, 338 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, прокурор вправі змінити обвинувачення, у вчиненні якого обвинувачується особа, а відповідно до положень ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
З урахуванням засади змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за цим обвинувальним актом, складеним з порушеннями вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо чіткого формулювання обвинувачення та викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки не зрозуміло від якого обвинувачення необхідно захищатися.
Статтею 338 КПК України передбачена можливість зміни обвинувачення, у тому числі з метою зміни правової кваліфікації, однак це є правом прокурора, а не обов`язком, а відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що внесені на його розгляд сторонами та віднесені до його компетенції цим Кодексом.
Тому, з урахуванням того, що в силу ст.22 КПК України підтримання державного обвинувачення в суді здійснюється лише прокурором, і без зазначення в обвинувальному акті чіткого формулювання обвинувачення та викладу конкретних фактичних обставин кримінального правопорушення, суд буде позбавлений можливості виконати вимоги ст.337 КПК України щодо меж судового розгляду.
Аналізуючи зміст ст.291 КПК України, обвинувальний акт та додані до нього документи в сукупності мають бути складені з дотриманням вимог КПК України, для можливості призначення судового розгляду.
Отже, вказані порушення при складанні обвинувального акту безпосередньо підтверджують порушення вимог ст.ст.91, 291 КПК України, а відповідно заявлені стороною захисту клопотання щодо повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку з невиконанням вимог закону знайшло своє підтвердження в підготовчому судовому засіданні.
Суд вважає, що обвинувальний акт складено не відповідно до норм КПК України та приходить висновку, що усунути невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України можливо лише шляхом повернення його прокурору з метою усунення недоліків обвинувального акту.
Пунктом 3 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Наведені істотні порушення вимог КПК України не дають суду підстав для призначення до судового розгляду об`єднаного кримінального провадження №0000334 від 20.03.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України та кримінальне провадження №0000859 про обвинувачення ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, у зв`язку з чим вказане кримінальне провадження підлягає поверненню прокурору для усунення зазначених недоліків.
Керуючись ст.ст.291, 314, 376, 392 КПК України, суд, -

постановив :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000334 від 20.03.2019 р. про обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.3 ст.27, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України та обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000859 про обвинувачення ОСОБА_13 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.191, ч.5 ст.27 ч.5 ст.191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.362 КК України, повернути прокурору Прокуратури Львівської області для усунення недоліків.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня складання та оголошення повного тексту, через суд, який ухвалив судове рішення.

Суддя ОСОБА_1