Справа № 183/5224/20
№ 1-кп/183/1540/20

У Х В А Л А
05 жовтня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коноплянівка Білокуракинського району Луганської області, громадянина України, неодруженого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого механіка-водія 1 механізованного відділення 3 механізованого взводу 8 механізованої роти 3 механізованого батальону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший содат»,
обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
В провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 24.09.2020 року надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, підготовче судове засідання по якому відповідно до вимог ст.314 КПК України було призначено на 24.09.2020 року, однак не було проведено, а тому підготовче судове засідання проведено 05.10.2020 року.
В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту прокурору не має.
Крім того, прокурор заявив клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб з визначенням застави у розмірі 175 760,00 гривень. Клопотання мотивоване тим, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком від трьох до семи років, а тому існує ризик того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, враховуючи той факт, що наразі недопитаними є свідки по даному кримінальному провадженню, ОСОБА_5 може незаконно впливати на них. І, зокрема, враховуючи, що ОСОБА_5 тривалий час не мав реального наміру повернутися до військової частини, він може вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому, за наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення розгляду кримінального провадження.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, не заперечували проти призначення справи до судового розгляду, однак заперечували проти обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши про те, що ризики, озвучені прокурором, не підтверджені належними та допустимими доказами, а розмір застави необґрунтований та є непомірним для обвинуваченого.
Суд, вислухавши прокурора, обвинуваченого, його захисника, дослідивши обвинувальний акт, вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального прокурору немає.
Отже, суд, вислухавши учасників процесу, вважає за можливе призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, до судового розгляду суддею одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участі прокурора, обвинуваченого, його захисника, осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Вирішуючи клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб з визначенням застави у розмірі 175 760,00 гривень, суд дійшов наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1ст. 177 КПК.
У відповідності до ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4 запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
При цьому, Верховним Судом України роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного внаслідок відсутності у останнього постійного місця проживання, зловживання спиртними напоями чи вживання наркотичних засобів, продовження вчинення злочинів, підтримання соціальних зв`язків негативного характеру, порушення умов запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; його репутація; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.
Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.
У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).
ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років. Даний злочин у відповідності до ст. 12 КК України є тяжкими.
У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
А відтак, суд приходить до переконання про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Однак, зазначені прокурором ризики, передбачені п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає недоведеними.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, однак він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , тобто має постійне місце перебування, раніше не судимий, запевняє, що від слідства та суду не буде переховуватися та не має наміру вчиняти інші кримінальні правопорушення.
Згідно з п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.
Отже, оскільки прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої ст. 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, у задоволенні клопотання про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити.
Згідно зі ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст. 194 цього Кодексу.
При обранні вказаного запобіжного заходу, слідчий суддя враховує обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість скоєного правопорушення, наявність постійного місця перебування, відсутність судимостей.
Так, враховуючи встановлені в судовому засіданні ризики та дані про особу обвинуваченого, характер вчиненого кримінального правопорушення, суддя дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, який, з урахуванням усіх обставин справи, на думку суду, буде достатнім запобіжним заходом, спроможним забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, повідомляти про зміну свого місця перебування у військовій частині НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 184, 194, 371, 372, 376 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2020 року о 14 годині 30 хвилин в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за участі прокурора, обвинуваченого, його захисника, осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без розгляду.
В задоволені клопотання прокурора про застосування ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Застосувати ОСОБА_5 запобіжний захід особисте зобов`язання строком до 01 грудня 2020 р. та покласти на нього обов`язки прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, повідомляти про зміну свого місця перебування у військовій частині НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 .
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України.
Повний текст ухвали оголошено 09 жовтня 2020 р. о 09 год. 00 хв.
Ухвалу в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.
Суддя ОСОБА_1