КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2020 задоволено частково клопотання старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у період з 21 години 00 хвилин по 07 годин 00 хвилин наступного дня, строком на 2 місяці, тобто до 08.12.2020 включно, без використання електронних засобів контролю.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 у період з 21 години 00 хвилин по 07 годин 00 хвилин наступного дня залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого; у період з 21 години 00 хвилин по 07 годин 00 хвилин наступного дня не відлучатися за межі місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову, якою продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб, без визначення застави.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, прокурор зазначала, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за один з яких передбачено довічне позбавлення волі.
Незважаючи на те, що ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності вперше, ним вчинено кримінальні правопорушення на ґрунті тривалих неприязних відносин щодо поділу земельної ділянки з потерпілим ОСОБА_9 , який є його родичем.
Органом досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного ухилятися від органу досудового розслідування, впливати на потерпілого ОСОБА_9 , а також продовжити кримінальне правопорушення щодо потерпілого.
На думку прокурора, єдиний запобіжний захід, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Крім того, прокурор вказував на те, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, підстави для визначення підозрюваному розміру застави відсутні, оскільки кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, вчинено із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , яка підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора,дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим відділом Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002002 від 10.07.2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 10.07.2020 о 10 год. 40 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня йому вручено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні № 0002002, у вчиненні закінченого замаху на умисне вбивство двох чи більше осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

10.07.2020 ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України.
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 11.07.2020 щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, та в подальшому продовжено до 10.10.2020.
06.10.2020старший слідчий СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 звернулася до слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської областііз клопотанням, погодженим прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 ,в якому просила продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.
Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08.10.2020 задоволено частково клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту у період з 21 години 00 хвилин по 07 годин 00 хвилин наступного дня, строком на 2 місяці, тобто до 08.12.2020 включно, без використання електронних засобів контролю.

Заборонено підозрюваному ОСОБА_7 уперіод з 21 години 00 хвилин по 07 годин 00 хвилин наступного дня залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Звільнено ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора чи слідчого; у період з 21 години 00 хвилин по 07 годин 00 хвилин наступного дня не відлучатися за межі місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками.
Постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого,слідчий суддя виходив з того, що органом досудового розслідування не доведено обставин, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.
Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

На основі наданих органом досудового розслідування матеріалів, які обґрунтовують клопотання, колегія суддів встановила, що зазначені у клопотанні обставини підозри підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних.
Разом з тим, слідчий суддя дійшов помилкового висновку про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для продовження щодо підозрюваного строку тримання під вартою, не навівши при цьому в ухвалі належного обгрунтування та мотивів такого висновку.
Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.
Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

Як встановлено колегією суддів, слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливість підозрюваного ОСОБА_7 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих у цьому кримінальному провадженні, та продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

У контексті Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Як убачається із матеріалів судового провадження та апеляційної скарги прокурора, дані, які характеризують особу підозрюваного, у сукупності із тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, свідчать про реальність ризику переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/або суду.

ОСОБА_7 відомо місце проживання потерпілих, з якими він перебуває в конфліктних відносинах, що свідчить про ризик можливості підозрюваного, перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілих, показання яких можуть мати вирішальне значення у доведеності вини останнього.
Також існує ризик продовження вчинення кримінальних правопорушень, у яких підозрюється ОСОБА_7 , з огляду на тяжкість, характер та конкретні обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Вказане свідчить про наявність підстав для продовження строку застосованого щодо ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Застосовуючи щодо підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний час доби, слідчий суддя не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, не врахував тяжкість інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, підвищену суспільну небезпеку злочинів, у яких він підозрюється, та дійшов помилкового висновку про недоведеність існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не обгрунтувавши належним чином такий висновок.
Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики є обгрунтованими та такими, що виправдовують подальше утримання ОСОБА_7 під вартою. Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.
Даних, які б унеможливлювали подальше тримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.
Доводи підозрюваного та його захисника у судовому засіданні під час апеляційного розгляду про те, що підозрюваний належним чином виконує покладені на нього обов`язки та не має наміру вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не забезпечують впевненості в належній процесуальній поведінці ОСОБА_7 , та не свідчать про відсутність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.
За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Постановляючи нову ухвалу, колегія суддів, з урахуванням обгрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, тяжкості та конкретних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється, даних про особу ОСОБА_7 , наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також оцінюючи ступінь порушення загальносуспільних прав та інтересів, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, та скасування ухвали слідчого судді з постановленням нової ухвали про задоволення клопотання слідчого та продовження щодо підозрюваного ОСОБА_7 строку тримання під вартою у межах досудового розслідування, оскільки вважає, що саме такий захід забезпечення кримінального провадження буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не убачає підстав для визначення підозрюваному розміру застави.
На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування лише такий запобіжний захід зможе дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором, що виключає можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СВ Броварського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Броварської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0002002 від 10.07.2020 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 194 КК України, задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, з подальшим утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0002002 до 06 грудня 2020 року включно.
Взяти підозрюваного ОСОБА_7 під варту в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3