Провадження №: 1-кс/752/8819/20
У Х В А Л А
слідчий СВ Голосіївського УП ГУНП України у місті Києві ОСОБА_3 за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 , звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, вилученого 04.11.2020 під час проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Лятошинського, 24-А, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Досудовим розслідуванням установлено, що 04.11.2020 співробітники Голосіївського УП ГУНП у м. Києві виявлений факт незаконного функціонування грального закладу за адресою: АДРЕСА_1 .
04.11.2020 було проведено невідкладні слідчі дії, а саме: обшук нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено майно, перелік якого наведено у клопотанні слідчого. Факт вилучення такого майна підтверджується протоколом обшуку від 04.11.2020 року.
В судове засідання ніхто не з`явився.
У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та на підставі ч.4 ст.107 КПК України фіксування кримінального провадження в суді за допомогою технічних засобів не здійснюється.
Вивчивши клопотання, та матеріали, якими воно обгрунтовується, прихожу до наступних висновків.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу в кримінальному провадженні, або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно з п. 7 ч. 2 та ч. 1 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що має застосовуватись з метою досягнення дієвості цього провадження.
Так, загальні правила застосування будь-якого із заходів забезпечення кримінального провадження встановлені статтею 132 КПК України.
Разом з цим, частиною 2 статті 171 КПК України встановлено, що в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
У силу ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Положенням ч. 3 ст. 170 КПК України дозволяється накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів лише на майно за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Статтею 98 КПК України закріплено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Також, 17.12.2020 ухвалою слідчого судді від 17.12.2020 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП України у місті Києві ОСОБА_3 про проведення обшуку за адресою: м. Київ, вул. Лятошинського, 24-А.
Враховуючи наведене, а також беручи до уваги, що слідчим не доведено, що зазначене вилучене майно, відповідає критеріям ст. 98 КПК України у кримінальному провадженні та, як наслідок, може бути використано як доказ у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту, в зв`язку з чим у задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст.131,132,170-173, 395 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В :
в задоволенні клопотання слідчого СВ Голосіївського УП ГУНП України у місті Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: