ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/419/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНСС: 694/1775/19 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Звенигородка Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на 2 (два) роки обмеження волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 20.06.2019 близько17.20 год., керуючи мопедом марки «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та рухаючись по вул. Чернячанський спуск, біля будинку № 4 в м. Звенигородка, порушуючи вимоги: п. 2.3. - б ( для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну); п. 2.9. - а (водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння); п.12.3 (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди) - Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в момент виникнення для нього небезпеки для руху, яку він об`єктивно спроможній був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, не впорався з керуванням та допустив зіткнення із мопедом марки «Viper» без реєстраційного номерного знака під керуванням ОСОБА_9 , яка рухалася у зустрічному для нього напрямку по вул. Чернячанський спуск, м. Звенигородка Черкаської області.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді: переломів нігтьової фаланги 1 пальця без зміщення, основної фаланги 2 пальця з вугловим зміщенням, перелом дистальної головки основної фаланги 3 пальця без зміщення та виявлений рубець на лівій ступні, який вказує про спричинення забійної рани в минулому, які згідно висновку судово - медичної експертизи № 05-9-01/215361 від 06.09.2019, відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм мопеда марки «Honda» реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_7 , а саме вимог п.п. 2.3. - б, 2.9 - а, 12.3 - Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні порушує питання про скасування вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.02.2020 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню і просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим та засудити за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 (два) роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання у виді 2 років обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та покласти обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Не заперечуючи доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, посилаючись на положення ст.ст. 50, 65, 75, 77 КК України та постанову Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, прокурор зазначає, що судом першої інстанції безпідставно звільнено ОСОБА_7 від призначеного йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на визначений строк, на підставі ст. 75 КК України.

Зокрема, звертає увагу на те, що, з огляду на наведені положення закону та роз`яснення ВСУ, ч. 1 ст. 75 КК України підлягає застосуванню лише щодо основного покарання, тоді як її застосування до додаткового покарання не допускається і вони підлягають реальному виконанню.

Також пропонує під час апеляційного розгляду дослідити матеріали, які характеризують особу обвинуваченого.

Будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_9 , що з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора в підтримку апеляційної скарги заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши характеризуючі дані на обвинуваченого, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ґрунтуватись на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин провадження в їх сукупності, з дотриманням вимог щодо кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який він засуджений, відповідає фактичним обставинам провадження, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК України і учасниками судового провадження не оспорюється.

Процедура розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України місцевим судом дотримана.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, є правильною.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_7 основного та додаткового покарання за санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, а також його звільнення від відбування основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, стороною обвинувачення не оскаржується.

Підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, колегією суддів не встановлено.

Що стосується апеляційних вимог прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404, ч. 1 ст. 421 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, при цьому, може погіршити становище особи по відношенню до обвинувального вироку, лише в тому разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 за даним вироком засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на 2 роки обмеження волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, а в подальшому звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладанням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Частиною 1 статті 65 КК України передбачено, що, суд призначає покарання, в тому числі, з урахуванням положень Загальної частини КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За змістом п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 в чинній редакції, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

Наразі суд, застосувавши звільнення ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, помилково, всупереч положенням ч. 1 ст. 75 КК України та судової практики, застосував інститут такого звільнення і до додаткового покарання, що є неприпустимим та розцінюється колегією суддів як неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню до додаткового покарання, яке належить до реального відбуття.

Оскільки суд апеляційної інстанції задовольняючи апеляційні вимоги прокурора погіршує становище обвинуваченого ОСОБА_7 по відношенню до ухваленого щодо нього вироку суду першої інстанції, колегія судді, на виконання положень п. 3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 420 КПК України, частково скасовує вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 19.02.2020 та ухвалює новий вирок.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п.3 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Черкаської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, скасувати в частині застосування положень ст. 75 КК України до додаткового покарання.
Ухвалити у цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України на 2 (два) роки обмеження волі із позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком в 1 (один) рік, поклавши обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

У решті вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді