Справа № 448/233/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/133/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку на один рік з покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 в користь Мостиської районної ради до районного бюджету понесені Мостиською комунальною центральною районною лікарнею витрати на лікування потерпілого від злочину в сумі 2586 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят шість) гривень 00 коп., перерахувавши їх на р/р НОМЕР_1 , МФО 825014, УДК у Львівській області.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 20.11.2016р. близько 03.00 год. на автобусній зупинці в с. Волиця Мостиського району Львівської області ОСОБА_7 під час конфлікту з ОСОБА_9 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останньому один удар ногою по голові, від якого ОСОБА_9 впав і вдарився потилицею до бордюрного каменя, отримавши закритий перелом потиличної кістки, забій-струс головного мозку, крововилив в порожнину черепа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись з даним вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Городоцького районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, а докази, які могли істотно вплинути на його висновки суд не взяв до уваги, крім того, апелянт зазначає, що висновки суду викладені у судовому рішенні містять істотні суперечності, а кримінальне провадження свідомо сфальсифіковане.

Зазначає, що в порушення вимог закону органами досудового розслідування та судом допущена однобічність, неповнота та упередженість в дослідженні обставин справи, обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження належним чином не з`ясовані.

Крім того вказує, що показання потерпілого ОСОБА_9 дані в судовому засіданні та під час проведення слідчого експерименту не узгоджуються між собою, та суперечать висновку судово-медичної експертизи. Вважає, що судом не взято до уваги перебування потерпілого у стані алкогольного сп`яніння, що має значення для встановлення об`єктивної істини по справі, зокрема для надання оцінки показанням потерпілого.

Апелянт звертає увагу на те, що своєї вини у вчиненому ОСОБА_7 не визнав, а гроші передав не як відшкодування заподіяної шкоди, як зазначено у вироку в показаннях потерпілого, а як пояснив його підзахисний тому, що на нього була написана заява.

На апеляційний розгляд потерпілий ОСОБА_9 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду справи без його участі.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд переглядає вирок у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку.

Зокрема, незважаючи на те, що ОСОБА_7 своєї вини у вчиненому не визнав, його винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а також доказами, здобутими під час розгляду даного кримінального провадження в суді, а саме: показаннями допитаних свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .

В судовому засіданні під час розгляду справи місцевим судом, потерпілий ОСОБА_9 , пояснив, що в ніч на 20.11.2016. (з суботи на неділю) разом із

товаришами поїхали на дискотеку в с. Волиця Мостиського району. Близько 03.00 год., коли вони збиралися додому, почули крики біля автобусної зупинки, а тому побігли туди. На автобусній зупинці була якась сутичка. Він з товаришами хотів розборонити хлопців, коли незнайомий йому хлопець наніс удар в обличчя. Він у відповідь також наніс йому удар в тулуб. Після цього другий хлопець вдарив його в ніс і він впав на землю. При цьому впав на лікті, головою об землю не вдарявся, з усіх людей він знав лише обвинуваченого. Коли він відкрив очі і намагався підвестися, побачив як ОСОБА_15 наносив йому удар в голову ногою. Прізвищ двох перших хлопців, які наносили йому легкі удари, він не знає, ОСОБА_7 знає давно з вигляду. Після удару ОСОБА_7 він відчув удар в голову об бордюр. Після цього конфлікту він лежав у лікарні 2 тижні, обвинувачений відшкодував його матері 5000 грн. заподіяної шкоди. При цьому ОСОБА_15 нічого не пояснював.

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 показав, що приблизно два роки тому, точно не пам`ятає, в листопаді в с. Волиця з друзями були в клубі , ОСОБА_7 зауважував їм, що вони тут роблять, приблизно о 3 годині почув від хлопців про конфлікт, потерпілий був напідпитку, підбігши до зупинки бачив як один із друзів ОСОБА_7 вдарив потерпілого в обличчя, потім потерпілий наніс удар у відповідь , потім другий з друзів ОСОБА_16 наніс удар в лице потерпілому Караньку від якого останній упав, припіднімаючись, йому з ноги наніс удар ОСОБА_7 від якого потерпілий ударив головою об бардюр та після чого був у лікарні.

Допитаний в судовому засіданні місцевого суду в якості свідка ОСОБА_11 суду показав, що відомості в ЄРДР було внесено 20.11.2016 за заявою потерпілого ОСОБА_9 в якій він вказав на ОСОБА_7 як такого,що наніс йому сильний удар, спочатку правопорушення було кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України, а після отримання висновку експерта було змінено кваліфікацію. ОСОБА_7 не заявляв про допит інших осіб. Крім того ОСОБА_7 пояснював, що не бив потерпілого, а коли повертався з магазину, втрутився в бійку, бачив, що один з учасників лежить на землі і надавав йому допомогу.

Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка ОСОБА_12 суду показав, що в ніч події був у клубі в с.Волиця, вживав спиртне із ОСОБА_7 хто кого бив не пам`ятає, а на другий день від ОСОБА_7 дізнався, що потерпілий подав заяву у поліцію, потім він, ОСОБА_17 були присутні при передачі ОСОБА_7 грошей потерпілому ОСОБА_9 про що мати останнього написала розписку.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції показав, що 20.11.2016 в с.Волиця Мостиського району в сутичці його хтось вдарив, ОСОБА_7 десь був позаду і підійшов пізніше до місця події. Потерпілий був у стані сп`яніння. Повідомив що він, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 давали потерпілому гроші, таким чином він хотів допомогти ОСОБА_18 бо казали, що той копав потерпілого. Ходили в поліцію щоб дати пояснення, але їх ніхто не допитував.

Допитаний в місцевому суді в якості свідка ОСОБА_14 показав, що в ніч події також був на зупинці в с. Волиця, бачив потерпілого ОСОБА_19 та ОСОБА_20 і Турчина. На місці бійки бачив всіх зі спини, ОСОБА_16 стояв з боку біля зупинки з двома хлопцями з с. Підгать , бачив як потерпілий вдарив якогось хлопця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, оскільки свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є друзями обвинуваченого та саме їм обвинувачений повідомив про заяву подану в поліцію потерпілим, і вони були при передачі ОСОБА_7 грошей потерпілому ОСОБА_9 , вказане ставить під сумнів надані ними показання в частині механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень самим потерпілим чи іншими особами, а відтак такі спрямовані на захист обвинуваченого ОСОБА_7 та уникнення останнім кримінальної відповідальності.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що надані свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_13 і ОСОБА_12 показання в частині механізму нанесення потерпілому тілесних ушкоджень самим потерпілим чи іншими особами, не впливають на висновки суду щодо наявності у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та його винуватості у вчиненні даного злочину.

Суд першої інстанції вірно зазначив те, що дані свідки вказали, що обвинувачений, знаходився на місці події, також ніхто з них не ствердив, що ОСОБА_7 розбороняв бійку, як про це він говорив слідчому, тобто їх покази не узгоджуються між собою.

Крім вищенаведених доказів вина обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 121 КК України стверджується рядом письмових доказів по справі, зокрема: витягом з кримінального провадження № 0000920 від 20.11.2016; заявою ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 20.11.2016р.; висновком експерта №197/2016 від 20.11.2016р., вказаний висновок експертом ОСОБА_21 допитаним в судовому засіданні суду першої інстанції підтримано; протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 17.02.2017р. та фототаблицею до нього; протоколами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_10 від 17.02.2017р. та ОСОБА_22 від 18.02.2017р., а також фототаблицями до них.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, і викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність, необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не бере до уваги як безпідставні.

У ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом першої інстанції на підставі наявних у кримінальному провадженні доказів достовірно встановлено, що ОСОБА_7 заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження.

Щодо оцінки доказів судом першої інстанції, з якою не погоджується захисник в апеляційній скарзі, то вона зроблена судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України й ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Суд першої інстанції правильно оцінив докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Доводи сторони захисту про те, що висновок судово-медичної експертизи експерта №197/2016 від 20.11.2016р. не відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України є необґрунтованими, й колегія суддів їх до уваги не бере.

Судово-медична експертиза була проведена 20 листопада 2016 року повноважним на те судово-медичним експертом Мостиського районного відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_21 , який має стаж роботи 12 років, категорія друга. Судово-медична експертиза була проведена на підставі постанови заступника начальника СВ Мостиського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 у встановленому КПК України порядку.

У відповідності до ч.3 ст. 101 КПК України висновки експертів у справі ґрунтуються на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо, та на відомостях, які стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Крім того, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що вирок суду першої інстанції ухвалений на недопустимих доказах, оскільки зазначені вище докази є належними та допустимими доказами, які здобуті відповідно до вимог КПК України. Суд дослідив всі представлені докази, як зі сторони обвинувачення, так і сторони захисту. В основу обвинувального вироку покладено лише ті докази, які безпосередньо досліджувалися судом в ході розгляду провадження.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, є обґрунтованим та вмотивованим, і сукупність зібраних у кримінальному провадженні належних і допустимих доказів відповідає критерію достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.

Щодо призначеного ОСОБА_7 покарання, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. ст. 65, 66 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, обране з врахуванням особи обвинуваченого; обставини, які пом`якшують покарання, а саме відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, прохання потерпілого суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його волі, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання, і призначене в межах, встановлених санкцією частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Суд першої інстанції з урахуванням обставин, передбачених ст. 75 КК України, дійшов правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання та про звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, допущено не було.

Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу захисника необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

вирок Городоцького районного суду Львівської області від 12 грудня 2019 року відносно ОСОБА_7 , залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді