Справа № 204/4589/20
Провадження № 1-в/204/858/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні залу судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 81 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_3 , захисника - ОСОБА_5 , представника установи ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2020 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 81 КК України.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 своє клопотання підтримав та просив задовольнити, суду пояснив, що він виправився за час перебування в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4». В нього з адміністрацією установі добрі стосунки. Дійсно в нього буває таке, що він перекрикується зі своєї камери з іншими камерами. А так він завжди себе нормально веде. Вважає, що серйозних порушень режиму в нього не було. Він не знає в яких саме його діях були порушення режиму. Вказує, що йому відомо, що встановлення міжкамерного зв`язку є порушенням вимог адміністрації та умов утримання в ДУ «ДУВП № 4». Так як інколи до чергового докричатись не можливо, він та інші засуджені кричать ланцюгом. Через ці дії в нього і є догани.
В судовому засіданні захисник засудженого ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримав клопотання підзахисного та просив його задовольнити. Вказав на те, що всі порушення режиму, які були допущені ОСОБА_3 були не суворими. Встановлення міжкамерного зв`язку було необхідним. Якщо звертатись до літератури, а саме до класики, то Граф Монте Крісто теж встановлював міжкамерні зв`язки. Але він згідно твору є позитивною особою. ОСОБА_3 вже відбув необхідну частину покарання, яка надає можливість застосування до нього ст. 81 КК України. ОСОБА_3 зрозумів що накоїв, та щиросердно розкаявся у вчинених злочинах. Зазначає про те, що обидва вироки щодо ОСОБА_3 були постановлені з затвердженням угод про визнання винуватості. Засуджений вже на момент розгляду цих справ розумів про протиправність своїх дій. Злочин за ч. 1 ст. 309 КК України, ним було вчинено вже під час відбування покарання, але це окрема історія. ОСОБА_3 знайшов даний згорток, і його проблема була в тому, що він його не віддав відразу адміністрації установи. Крім того в ОСОБА_3 є дружина та двоє малолітніх дітей, які перебувають на його вихованні. Участь батька у вихованні дітей є дуже важливою складовою у розвитку дитини. Окрім дітей та дружини, у ОСОБА_3 на утриманні є пристаріла матір. Його сім`я страждає від того, що він перебуває в місцях позбавлення волі. ОСОБА_3 вже довів своє виправлення та може повернутися до звичайного життя. Працювати, сплачувати податки державі та утримувати свою родину, виховувати своїх дітей. В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 перебував в місцях позбавлення волі, а його дружина не є обізнаною людиною, вона записала дітей на себе. В зв`язку з чим просив задовольнити клопотання ОСОБА_3 та звільнити його умовно достроково від подальшого відбування покарання.
В судовому засіданні представник Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, суду пояснив, що ОСОБА_3 знаходиться в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» з 16 травня 2019 року. За час перебування в установі захаректеризував себе з негативної сторони, так як за весь час перебування в установі мав чотири дисциплінарні стягнення, а саме три догани та одне попередження за встановлення міжкамерного зв`язку. Оскільки засуджений не відбуває покарання в ДУ «ДУВП № 4», а лише знаходиться під вартою та очікує направлення до установи, в якій в подальшому буде відбувати призначене йому покарання, установа ДУ «ДУВП № 4» не може його всебічно охарактеризувати. Його всебічну характеристику зможе лише надати установа в якій ОСОБА_3 буде відбувати покарання. Надана характеристика суду була зроблена з відомостей, які містяться в матеріалах особової справи. В зв`язку з чим просив відмовити в задоволення клопотання засудженого.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого, оскільки він не довів свого виправлення, хоча і відбув необхідний строк покарання для можливості застосування ст. 81 КК України. В засудженого маються чотири стягнення за порушення вимог режиму утримання, засуджений не є працевлаштованою особою, не виявляє ініціативи щодо влаштування на роботу в установі де перебуває, окрім того під час відбування покарання вчинив новий злочин передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, що свідчить про продовження вчинення ОСОБА_3 протиправних діянь.
Заслухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та надані до суду докази у їх сукупності, дійшов до наступних висновків.
Статтею 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право, зокрема, вирішити питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Судом встановлено, що вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року було затвердженого угоду про визнання винуватості, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України і призначено покарання за ч. 1 ст. 345 КК України у вигляді одного року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді двох років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з 14 травня 2019 року.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року набрав законної сили 23 липня 2019 року.
Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року було затверджено угоду про визнання винуватості, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України і призначено покарання у вигляді одного року позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України призначено остаточне покарання у вигляді двох років одного місяця позбавлення волі.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2020 року набрав законної сили 02 липня 2020 року.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким та умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Статтею 6 КВК України передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання.
Вимогами ч. 2 ст. 67, ч.2 ст. 103 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці, добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання.
Суд звертає увагу, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого відповідно до ст. 9 КВК України.
Щодо даних про особу, то засуджений ОСОБА_3 був засуджений за ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 309 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до середньої тяжкості злочинів.
З досліджених доказів вбачається, що засуджений ОСОБА_3 відбув встановлену законом частину строку покарання.
Згідно характеристики наданої Державною установою «Дніпровська установа виконання покарань № 4» від 28 липня 2020 року, засуджений ОСОБА_3 в Дніпровській установі виконання покарань № 4 знаходиться з 16 травня 2019 року. 12 березня 2020 року засуджений ОСОБА_3 був переведений до багатопрофільної лікарні при Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» згідно з нарядом від 10 березня 2020 року № 1468/02-20. 16 квітня 2020 року засуджений ОСОБА_3 був переведений до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань № 4» де знаходиться і по теперішній час. За час перебування в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4» характеризується негативно, за що має чотири дисциплінарні стягнення від адміністрації установи, заохочень не має. Соціально корисної активності не проявляє. У відношенні до засуджених не конфліктний. Згідно матеріалів особової справи зв`язки з близькими підтримує шляхом отримання передач та короткострокових побачень.
Згідно довідки про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_3 має чотири стягнення: 18 березня 2020 року догана за встановлення міжкамерного зв`язку; 30 квітня 2020 року попередження за встановлення міжкамерного зв`язку; 14 травня 2020 року догана за встановлення міжкамерного зв`язку; 11 червня 2020 року догана за встановлення міжкамерного зв`язку.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що всі стягнення на ОСОБА_3 були накладені за міжкамерний зв`язок.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КВК України, засудженим забороняється спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій.
Згідно із наказом Міністерства юстиції України № 460/5 від 18 березня 2013 року «Правила внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», засудженим забороняється перегукуватися і перестукуватися, а також встановлювати в будь-який інший спосіб зв`язок з особами, які перебувають в інших камерах, а під час прогулянки - з особами, які перебувають у сусідніх двориках.
Таким чином, засуджений ОСОБА_3 , будучи обізнаним про заборону встановлювати міжкамерний зв`язок, нехтуючи Правилами внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів, та будучи попередженим про недопустимість порушення таких правил, умисно допускає їх порушення та порушення вимог режиму, що не заперечує в судовому засіданні.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» відповідно до статті 16 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені за їх згодою та з дозволу особи або органу, у провадженні яких перебуває справа, можуть залучатися до праці в межах території СІЗО у майстернях та камерах. При цьому забезпечуються вимоги ізоляції та роздільного тримання ув`язнених, правила техніки безпеки при виконанні робіт, норми санітарії та гігієни. З цією метою у майстернях вивішуються протипожежні правила, правила техніки безпеки та витяги з Закону України "Про охорону праці", а до робіт допускаються лише особи, які пройшли медичне обстеження.
Підпунктом 1.2 пункту 1 розділу 9 «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» передбачено, що ув`язнені, які виявили бажання працювати, подають заяву начальнику СІЗО, який зобов`язаний у триденний строк розглянути її та прийняти відповідне рішення.
Однак, як вбачається з матеріалів справи та пояснень наданих ОСОБА_3 в судовому засіданні, він не працевлаштовий в установі та не виявляє бажання до праці. Однак, при можливості бути працевлаштованим та отримувати заробітню платню за свою працю, і тим самим надавати допомогу своїм рідним цього робити не бажає.
Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України праця засудженого є одним із ключових факторів щодо можливості застосування умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Що стосується доводів захисника про наявність у ОСОБА_3 на утриманні двох малолітніх дітей суд зазначає наступне.
Наявність дітей на утриманні не є критерієм який дає особі можливість застосування умовно дострокового звільнення. Крім того, доказів, що малолітні є дітьми ОСОБА_3 суду надано не було. Оскільки батьком дітей в свідоцтвах про народження зазначений ОСОБА_7 .
Відповідно до ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.
З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_3 , а саме витягу з протоколу засідання міжрегіональної комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання Південно Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 21 липня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_3 було визначено місце відбування покарання у Державній установі « Кам`янська виправна колонія № 101».
Таким чином, ОСОБА_3 не відбуває покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань № 4», в зв`язку з чим ОСОБА_3 необхідно звертатись з даним клопотанням до суду в межах територіальної юрисдикції якого буде виконується вирок.
Крім цього суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, будучи вже засудженим за вчинення злочинів передбачених ч. 1 ст. 345, ч. 2 ст. 345 КК України, під час відбування покарання за попередній злочин.
В судовому засіданні не встановлені обставини, що процес виправлення засудженого досяг тієї стадії, на якій відбування ним призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Поведінка засудженого не є такою, що може слугувати прикладом для інших засуджених та бути підставою для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а навпаки свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.
У судовому засіданні не надано інших доказів виправлення засудженого ОСОБА_3 , а тому відсутні підстави для застосування пільг згідно ст. 81 КК України стосовно ОСОБА_3 .
На підставі викладеного та керуючись ст. 6 КВК України, ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до нього ст. 81 КК України відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1