ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/574/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа 712/2720/20 Категорія: ч.1 ст.186 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 травня 2020 року, яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коробівка, Золотоніського р-ну, Черкаської області, гр-н України, українець, не працює, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, депутатом, інвалідом, учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС бойових дій, не являється, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , раніше судимого:

Костопільським районним судом Рівненської області від 15.11.2019 за ч.3 ст.408 КК України, засуджено до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням 3 роки

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700грн. (одна тисяча сімсот грн.)

Даний вирок суду виконувати окремо від вироку Костопільського районного суду Рівненської області від 15.11.2019, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.408 КК України, до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75,76КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 витрати за проведення експертизи у сумі 628,04грн. на користь держави.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст.100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те що, 08.01.2020 близько 15-00 год., за раптово виниклим умислом на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись на розі вул. М. Залізняка та вул. Стасова в м.Черкаси, наблизився до ОСОБА_8 , умисно, з корисливих мотивів, шляхом ривка, відкрито заволодів мобільним телефоном «Iphone 5S», вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи №8/214 від 04.03.2020, на момент вчинення кримінального правопорушення, могла становити 1266,67грн.

Після чого ОСОБА_7 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.

Не погоджуючись з вироком районного суду, прокурор не заперечуючи доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, вважає, що вказаний вирок є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення.

Місцевим судом при призначенні покарання не дотримано вимог закону України про кримінальну відповідальність та залишено поза увагою той факт, що обвинувачений вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.186 КК України у період іспитового строку, визначеного вироком Костопільського районного суду Рівенської області від 15.11.2019 року. У разі засудження особи за злочин, вчинений в період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статті 75, 79, 104 КК України та призначення покарання, яке згідно з частиною 3 статті 72 КК України за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд має застосовувати вимоги ст.71 КК України та визначити покарання за сукупністю вироків, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому разі суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ці вимоги закону при ухваленні вироку судом не виконані.

Враховуючи ту обставину, що висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.186 КК України при обставинах наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.349 КПК України та правильність кваліфікації його дій не оспорюється в апеляційній скарзі прокурора, то в такому разі колегія суддів вважає недоцільним проводити детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_9 15.11.2019 року засуджений вироком Костопільського районного суду Рівенської області за ч.3 ст.408 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням статей 75,76 КК України та звільнений від відбування покарання з випробуванням 3 роки.

Призначене покарання ОСОБА_9 не відбув і в період іспитового строку, а саме 08.01.2020 року вчинив новий злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України.

Однак, місцевий суд призначив ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.186 КК України штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень та визначив його виконувати окремо від вироку Костопільського районного суду Рівенської області від 15.11.2019 року, яким ОСОБА_9 засуджено за ч.3 ст.408 КК України із застосуванням статей 75,76 КК України.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК) (2341-14) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне

покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім

за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.

Вказаних вимог кримінального закону та постанови Пленуму ВСУ при призначенні покарання, суд першої інстанції не дотримався.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільку кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Враховуючи вказані обставини і те, що ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.186 КК України в період іспитового строку, визначеного вироком Костопільського районного суду Рівенської області, то в такому разі покарання обвинуваченому ОСОБА_9 слід призначити за сукупністю вироків, тобто із застосуванням положень ст.71 КК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Виходячи з вимог п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_9 за ч.1 ст.186 КК України, колегія суддів у відповідності з вимогами ст.65, 66, 67 КК України, враховує особу обвинуваченого, який вчинив нетяжкий злочин в період іспитового строку, на спеціальних обліках не перебуває, посередню характеристику з ГУНП в Черкаській області, щире каяття, вину визнав повністю, відсутність обставин, що обтяжує покарання, тому доцільно призначити ОСОБА_9 покарання в межах санкції ч.1 ст.186 КК України у виді 2 років позбавлення волі із застосуванням вимог ст.71 КК України, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Костопільського районного суду Рівенської області від 15.11.2019 року та остаточно призначити до відбування 5 років 1 місяць позбавлення волі, що буде достатнім і необхідним для попередження вчинення ОСОБА_9 інших кримінальних правопорушень і є практично мінімальним при застосуванні положень ст.71 КК України.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду в частині призначеного ОСОБА_9 покарання - скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з постановленням нового вироку.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 404, 407, 409, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.186 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Костопільського районного суду Рівенської області від 15.11.2019 року у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок Соснівського районного суду м.Черкаси від 29 травня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий-суддя

Судді -