Справа № 372/1901/19
Провадження 1-кп-171/19
ухвала
Іменем України

20 грудня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі колегії суддів:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
присяжних: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
при секретарі: ОСОБА_6 ,
за участю прокурора: ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинуваченого: ОСОБА_11
адвоката потерпілих: ОСОБА_12 ,

в присутності запасних присяжних ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст.14, ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 258 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
28.05.2019 року до Обухівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст.14, ч.3 ст. 27, ч. 3 ст. 258 КК України, внесеному в ЄРДР за № 0000322.

Ухвалою суду від 14.11.2019 запобіжний захід у вигляд тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 продовжено до 12.01.2020.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 , подав клопотання про зміну запобіжного заходу, на обґрунтування якого зазначив, що аргументи сторони обвинувачення є тотожними попереднім клопотань сторони обвинувачення є необґрунтованими, саме обвинувачення є також необґрунтованими, ОСОБА_11 тримається під вартою півтора роки, докази зібрані на досудовому слідстві є неналежними, саме досудове слідство проведено з порушеннями, обвинувачений не має наміру втікати або вчиняти інші злочини, просив врахувати наявність чотирьох неповнолітніх дітей на утриманні, батька та дружину. Просив змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема на домашній арешт. Вказав, що апеляційний суд до чого часу не розглянув апеляційну скаргу щодо попередньої ухвали про запобіжний захід, умови перебування в СІЗО є нелюдськими. Щодо поданого клопотання про продовження запобіжного заходу заперечив, вказав, що клопотання є тотожним, жодних нових аргументів стороною обвинувачення не наведено, доказів не надано, саме клопотання складено з порушенням норм процесуального права.

Захисник ОСОБА_9 , підтримала клопотання про зміну запобіжного заходу та заперечила щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу, просила врахувати практику ЄСПЛ щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Захисник ОСОБА_10 клопотання про зміну запобіжного заходу, просив врахувати строк тримання під вартою обвинуваченим. Просив врахувати практику ЄСПЛ щодо доцільності тримання обвинуваченого під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу просив звільнити його з-під варти та відмовити в задоволені клопотання прокурора, вказав, що не збирається уникати суду, здійснювати тиск на потерпілих та свідків, має на утриманні чотирьох дітей, непрацюючу дружину, а також непрацездатного батька.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження відносно ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки розгляд справи не закінчений, не допитані всі свідки, потерпілі, не досліджені інші докази, а ризики передбачені ч.1 ст.177 КПКУ України, через які був обраний даний запобіжний, захід не зменшились. Також зазначив, що враховуючи майновий стан ОСОБА_11 , тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_11 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, зможе переховуватися від суду, у тому числі за кордоном, що унеможливить проведення з ним судового розгляду. Крім того, у наслідок завершення досудового розслідування та здійснення відкриття матеріалів, стороні захисту, у тому числі ОСОБА_11 , надано доступ до матеріалів кримінального провадження, які містять анкетні дані, фактичні місця проживання та інші відомості щодо свідків, потерпілих, та надані ними під час досудового розслідування покази. Щодо зміни запобіжного заходу заперечував з підстав того, що ризики не зменшились.

Представник потерпілих підтримав клопотання про продовження запобіжного заходу та заперечили щодо задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, вказав, що є ризик для життя здоров`я потерпілих та свідків.

Крім того, в судовому засіданні заслухано ОСОБА_15 , який подав заяву про передачу йому на поруки обвинуваченого ОСОБА_11 , вказав що їм відомі права та обов`язки поручителя і вони приймають на себе дані обов`язки.

Згідно п.2 ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Станом на цей час завершити судове провадження до спливу продовженого строку тримання обвинуваченого під вартою неможливо, не допитані всі свідки, потерпілі, не досліджені інші докази

Заслухавши прокурорів, обвинуваченого, захисників, адвоката потерпілих, особу поручителя, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд приходить до висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінального правопорушення.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є одним з факторів, який має враховувати суд при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, оскільки сторона обвинувачення в повному обсязі довела суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_11 на свободу.

Також суд вважає доведеними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема:

-п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілих, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки у кримінальному провадженні ще не проведено дослідження доказів, допит, свідків та потерпілих, незаконний вплив з боку на учасників кримінального провадження може призвести до зміни їх показів.

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Разом з тим, суду не надано належних доказів, щодо ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки належних доказів суду не надано.

Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення інших ризиків передбачених ст.177 КПК України, які приймались до уваги при обранні та продовженні дії обраного запобіжного заходу суду не подавалось. Посилання захисників на певну практику Європейського суду з прав людини суд вважає необґрунтованими, оскільки у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на сукупність наявних у справі доказів та враховуючи доводи всіх учасників процесу не вбачається достатньо підстав вважати тримання ОСОБА_11 під вартою таким, що порушує його право, передбачене ст.5 Європейської конвенції з прав людини, оскільки саме такий запобіжний захід є обґрунтованим і достатнім для досягнення мети кримінального провадження.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Ризики, які враховувались судом при обранні запобіжного заходу залишаються актуальними, доводи захисту суд вважає такими, що не спростовують встановлені судом ризики відповідно до ст. 177 КПК України, а тому відсутні достатні підстави для зміни ОСОБА_11 запобіжного заходу, оскільки судом не здійснено допит потерпілих та свідків, які повинні бути допитані безпосередньо в судовому засіданні у цьому провадженні, а наявні ризики не зменшились.

Враховуючи сукупність вказаних вище і повідомлених сторонами кримінального провадження обставин, суд вважає, що продовження тримання ОСОБА_11 під вартою є виправданим, оскільки у даному випадку наявність конкретного суспільного інтересу щодо вирішення справи про вчинення суспільно небезпечного діяння превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім того, колегія, на виконання вимог ст. 178 КПК України, приймає до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою; міцність його соціальних зв`язків в місці постійного проживання, наявність на утриманні чотирьох дітей.

Разом з тим, вказані обставини не зменшують перелічених вище істотних ризиків та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого інших, більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашній арешт, судом не встановлено.

Таким чином, вбачаються достатні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Підстав для задоволення клопотань сторони захисту суд не вбачає.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , його можливість переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, продовжити злочинну діяльність, на думку суду, є підставою для продовження ОСОБА_11 саме виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і його належну поведінку.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені ризики є суттєвими, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_11 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту, або взяття обвинуваченого на поруку, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням обвинуваченого, та не можуть їм запобігти.

А отже, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та враховуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити строк тримання під вартою терміном до шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 33, 176, 314,315,316 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу відмовити.

В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_11 на особисту поруку ОСОБА_15 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити тримання під вартою в Київському слідчому ізоляторі, продовживши строк тримання під вартою до 18 лютого 2020 року, включно.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 7-денний строк з дня проголошення ухвали.
Повний текст ухвали виготовлено та підписано 23.12.2019.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2
Присяжні ОСОБА_3
ОСОБА_4
ОСОБА_5