Дата документу 21.08.2020 Справа № 554/1103/20
УХВАЛА
іменем України
21 серпня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача інспектора СД Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000182 від 19 січня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :

12 серпня 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_3 в порядку ст.303 КПК України, в якій просить скасувати постанову від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим; задовольнити скаргу та визнати потерпілими у кримінальному провадженні №0000182 ОСОБА_5 за ч.1 ст.190 КК України та ОСОБА_3 за ч.2 ст.15 та ч.1 ст.190 КК України.

На обґрунтування скарги заявник посилається на те, що у провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000182 за фактом вчинення громадянами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Постановою дізнавача інспектора СД Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року йому було відмовлено у задоволенні заяви від 10 липня 2020 року про визнання гр. ОСОБА_5 та гр. ОСОБА_3 потерпілими у даному кримінальному провадженні. Вказану постанову заявник вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що дізнавач-інспектор до цього часу не допитала заявників, натомість опитала тільки ОСОБА_8 . Крім того, зазначає про факт сплати ОСОБА_9 на рахунок одержувача ОСББ «Чорновола 2б» коштів у сумі 3199 грн. Разом із тим, набрало законної сили рішення Господарського суду Полтавської області від 31 жовтня 2019 року по справі №917/971/19 щодо визнання недійсними рішень Загальних зборів мешканців будинку по АДРЕСА_1 від 18 грудня 2016 року та припинення юридичної особи ОСББ «Чорновола 2б». Крім того, оскільки ОСОБА_3 не сплачувалися грошові кошти на рахунок ОСББ «Чорновола 2б» то щодо нього відбувся замах на вчинення шахрайства, а тому його можливо визнати потерпілим від замаху на шахрайство. На підставі викладеного, просить задовольнити вимоги поданої скарги.

Заявник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав у повному обсязі, просив скаргу задовольнити.

Дізнавач інспектор СД Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про розгляд скарги повідомлена у встановленому порядку. На адресу суду надано матеріали кримінального провадження №0000182.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду та наявність волевиявлення заявника про розгляд без участі, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності учасників.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч.4 ст.107 КПК України.

Вивчивши суть скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з матеріалів скарги та кримінального провадження, в провадженні Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження №0000182 від 19 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 , ОСОБА_5 від 08 січня 2020 року (арк.крим.провадж.1, 2, 7-8).

15 липня 2020 року постановою дізнавача інспектора СД Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 було відмовлено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні №0000182 від 19 січня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України (арк.крим.провадж.76).

Дана постанова мотивована тим, що в ході досудового розслідування кримінального правопорушення не здобуто документального підтвердження факту завдання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 матеріальної, моральної чи фізичної шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення, крім того, заявники не є стороною кримінального провадження, їх статус, права та обов`язки окреслені ст.60 КПК України.

З огляду на викладене, на підставі ч.5 ст.55 КПК України дізнавачем прийнято рішення про відмову у визнанні осіб потерпілими.

Як слідує зі змісту скарги та наданих матеріалів, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000182 здійснюється за фактом шахрайства, тобто заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, що, на думку заявника, завдало матеріальних збитків.

Разом із тим, ураховуючи наведені заявником обставини, враховуючи його незгоду із рішенням дізнавача про відмову у визнанні потерпілим, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, заявником ОСОБА_3 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про визнання потерпілим йому дійсно завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому шкода й не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому шкоди, імовірних душевних страждань, переживань або фізичних страждань тощо, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України. Такі докази не надано і на момент розгляду скарги.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та дізнавачем прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Так, у постанові з урахуванням предмету розслідування наведений аналіз змісту заяви про вчинення кримінального правопорушення, у якій ОСОБА_3 та ОСОБА_5 викладені обставини можливих протиправних дій з боку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо реєстрації ОСББ «Чорновола, 2-б» в порушення вимог законодавства; аналіз пояснень ОСОБА_8 , яка зазначила, що мешканці будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 вирішили відмовитися від послуг УЖК та зареєстрували ОСББ «Чорновола, 2-б», укладення договорів з обслуговуючими організаціями, за послуги яких за обслуговування та утримання будинку нараховувались відповідна плата.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальне правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідною заявою, заявником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому шкоди кримінальним правопорушенням, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, слідчий суддя не знаходить підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені ОСОБА_3 щодо залучення його та ОСОБА_5 до кримінального провадження як потерпілих, наявні у суду на час розгляду документи та матеріали кримінального провадження, то останні на даний час в силу положень ст.55 КПК України не є потерпілими у кримінальному провадженні.

Тому слідчий суддя вважає, що дізнавач на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

При цьому набуття статусу потерпілого без врахування вимог частини 1 статті 55 КПК України, а саме за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода заявників із процесуальними рішеннями та діями слідчого/дізнавача не свідчить про набуття статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000182 не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявників можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що заявником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 щодо допущення дізнавачем порушень вимог ст.55 КПК України є необгрунтованими, переконливих аргументів для протилежних висновків суду матеріали скарги та провадження не містять, твердження заявника протягом розгляду скарги жодними доказами не підтверджені, а тому слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги щодо протиправності рішення дізнавача та його скасування.

Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги скарги про визнання заявників потерпілими, тим самим констатації слідчим суддею такого статусу, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі, це не входить до повноважень слідчого судді, оскільки питання визнання заявника потерпілим відноситься до дискреційних повноважень слідчого/дізнавача. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції слідчого, який є самостійним у прийнятті таких рішень, та відповідно до положень ст.40 КПК України несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Крім того, вимоги п.3 ч.2 ст.307 КПК України застосовуються слідчим суддею лише у випадку зобов`язання слідчого чи прокурора вчинити дію, яку він зобов`язаний вчинити.

Відповідно до положень ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

З урахуванням вказаних вище обставин, та оскільки заявником не надано належних і допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які би давали підстави слідчому судді дійти до висновку про законність та обґрунтованість вимог скарги, тому слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах заявлених вимог, проаналізувавши наведені у скарзі доводи та перевіривши надані в їх обґрунтування документи, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 22, 55, 110, 303-307, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача інспектора СД Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 15 липня 2020 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000182 від 19 січня 2020 року, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1