У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000421

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Красне Березанського району Миколаївської області, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

представник потерпілого ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді у виді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 70000 грн., на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 30000 грн., а також постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати за проведення судових експертиз 7693 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_5 просить вирок скасувати в частині цивильного позову, та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині відшкодування на їх користь моральної шкоди.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди.

На думку апелянта, суд першої інстанції формально підійшов до питання розгляду наявних цивільних позовів та в обґрунтування ухвалених сум на відшкодування обмежився загальними фразами, які зазначені в позовних заявах, не врахував ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які були спричинені цивільним позивачам, та які явно не співрозмірні присудженим сумам цивільних позовів.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_10 ігнорувала вимоги правил дорожнього руху, була не пристебнута паском небезпеки, що призвело до удару обличчям об панель приладів в момент зіткнення. Також не враховано майновий стан обвинуваченого, що злочин у якому обвинувачувався ОСОБА_6 , за формою вини є необережним.

Крім того, судом не враховано те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_6 , як водія транспортного засобу, на момент ДТП була застрахована АТ «Страхова група «ТАС».

Встановлені судом першої інстанції обставини.

05.08.2019 року о 13.00 год ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки NISSAN PRIMASTАR, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в світлий час доби по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю автодороги «Миколаїв-Кам`янка-Очаків» з боку м.Очакова Миколаївської області у напрямку м.Миколаєва, зі швидкістю приблизно 90 км/годину. Під`їжджаючи до повороту на м.Миколаїв, водій ОСОБА_6 порушив пункти 2.3 «б», 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, а саме: - не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміни, змінив напрямок руху керованого ним транспортного засобу, виїхав на смугу зустрічного руху, не переконавшись, при цьому, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, де допустив зіткнення з автомобілем ЗАЗ 1103, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , який рухався по зустрічній смузі руху в напрямку м.Миколаїва.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ЗАЗ 1103, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_9 отримав тілесні пошкодження, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Його дії кваліфіковані за ч.1 ст. 286 КК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Потерпілий ОСОБА_9 до апеляційного суду не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду скарги.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, заперечення представника потерпілого ОСОБА_8 , думку прокурора про залишення вироку без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені злочину за обставин, встановлених судом, є правильними. Його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Покарання призначено з дотриманням вимог ст.ст. 65-67 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Стосовно вирішення судом цивільного позову про відшкодування майнової та моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дані вимоги судом першої інстанції достатньо враховані при вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яка спричинена потерпілому ОСОБА_9 , суд першої інстанції належним чином врахував характер спричинених потерпілому тілесних ушкоджень, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілому заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження, в зв`язку неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що є слушними доводи потерпілого ОСОБА_9 про те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий вимушено на певний час змінив свій спосіб життя, переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, а негативні наслідки вчинення злочину потягло за собою тривале нераціональне витрачення життєвого часу, обумовили необхідність залучення фізичних, душевних та матеріальних ресурсів на їх подолання та компенсацію.

Враховуючи дані обставини, вимоги розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно визначено грошове відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_9 . Тому, в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Що стосується доводів апелянта про неправильне вирішення питання про вирішення цивільного позову ОСОБА_10 , то суд погоджується з цими доводами, з огляду на наступне.

Статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Проте, приймаючи рішення за цивільним позовом, суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону, не звернув увагу на те, що у даному кримінальному провадженні потерпілим визнано лише ОСОБА_9 , а тому лише він як потерпілий у даному кримінальному провадженні міг заявити цивільний позов, і цим правом потерпілий скористався.

Задовольнивши частково цивільний позов ОСОБА_10 про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди, суд першої інстанції вийшов за межі обвинувачення. Суд не врахував, що ОСОБА_10 не визнана потерпілою.

Оскільки у кримінальному провадженні не підлягають розгляду позови за вимогами про відшкодування шкоди, що не випливають з пред`явленого обвинувачення, суд прийняв невірне рішення, розглянувши цивільний позов ОСОБА_10 . У разі заподіяння їй збитків, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_10 вправі звернутися до суду лише в порядку цивільного судочинства, оскільки викладені нею обставини не випливають з пред`явленого обвинувачення та підлягають доказуванню в порядку цивільного судочинства.

Зазначене порушення є істотними порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 , про стягнення з ОСОБА_6 моральної шкоди в сумі 30000 грн, підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині. Прийняте апеляційним судом рішення не позбавляє ОСОБА_10 права на звернення до суду з відповідними вимогами в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407,409,412, 419, 424,425, 532 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_6 в частині цивільного позову про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 30 000 грн. - скасувати та провадження в цій частині закрити.

В іншій частині зазначений вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3