пр.№ 1-кс/464/513/20
У Х В А Л А

11 вересня 2020 року слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, про закриття кримінального провадження від 28.11.2019 р.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 24.12.2019 р. звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова із скаргою на постанову слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 28 листопада 2019 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000178 від 28 жовтня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, та просить скасувати вказану постанову.
В обґрунтування скарги покликається на те, що в провадженні слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000178 від 28 жовтня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України. Оскаржуваною постановою кримінальне провадження було закрито. З постановою не погоджується, оскільки вважає таку передчасною, необ`єктивною та необґрунтованою, винесеною з порушенням вимог ч. 2 ст.9, ст.ст.40, 91, 92, 93, 110 КПК України. Вказує, що слідчим не виконано обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, допущено істотну неповноту, однобічність, слідчим в ході досудового розслідування не досліджено належним чином наявні зібрані матеріали та докази, а також упущено заявлені значущі порушення у його зверненнях, які не виконані. У зв`язку з наведеним, вважає, що досудове розслідування не може вважатись об`єктивним, відтак постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 11.02.2020 р. задоволено подання Личаківського районного суду м.Львова та дану скаргу направлено для розгляду до Залізничного районного суду м.Львова.
Відповідно до ухвали Львівського апеляційного суду від 11.03.2020 р. скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, про закриття кримінального провадження від 28.11.2019 р., направлено для розгляду до Сихівського районного суду м.Львова.
Скарга на адресу Сихівського районного суду м.Львова надійшла 24.03.2020 р.
Розгляд даної скарги проводився в режимі відеоконференції із Козівським районним судом Тернопільської області за клопотанням ОСОБА_3 .
Судові засідання 30.03.2020 р., 27.04.2020 р. та 12.05.2020 р. не відбулись у зв`язку із встановленими карантинними протиепідемічними заходами, пов`язаними із поширенням гострої распіраторної хвороби COVID-19.
У судовому засіданні, яке призначалось на 28.05.2020 р., оголошено перерву у зв`язку із неявкою слідчого та витребовуванням у органу досудового розслідування матеріалів кримінального провадження.
05.06.2020 р. Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові надано матеріали кримінального провадження.

У судовому засіданні 12.06.2020 р. ОСОБА_3 надано пояснення по суті скарги, такий скаргу підтримав. Після відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо витребовування матеріалів кримінальних проваджень №0000002 від 09.01.2019 р. та №0000249 від 12.12.2018 р., оголошено перерву у розгляді скарги за клопотанням ОСОБА_3 для надання можливості подання письмового відводу слідчому судді.
На адресу суду 18.06.2020 р. надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 та ухвалою слідчого судді ОСОБА_5 від 23.06.2020 р. в задоволення заяви про відвід відмовлено.
Ухвалою від 24.06.2020 р. призначено розгляд скарги на 26.06.2020 р. в режимі відеоконференції із Козівським районним судом Тернопільської області, проте у судовому засіданні 26.06.2020 р. оголошено перерву до 01.07.2020 р. у зв`язку з неявкою в судове засідання ОСОБА_3
30.06.2020 р. повторно надійшла заява про відвід слідчого судді ОСОБА_1 та ухвалою судді ОСОБА_6 повернуто ОСОБА_3 вказану заяву.
Судове засідання, призначене на 01.07.2020 р. в режимі відеоконференції із Козівським районним судом Тернопільської області не відбулось з технічних причин та призначено розгляд скарги на 03.07.2020 р.
У судовому засіданні 03.07.2020 р. оголошено перерву за клопотанням ОСОБА_3 для вирішення питання щодо заявленого відводу слідчого судді ОСОБА_1
06.07.2020 р. до суду надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_1 та ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 від 13.07.2020 р. відмовлено в задоволенні заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_1
20.07.2020 р. повторно надійшла заява про відвід слідчого судді ОСОБА_1 та ухвалою судді ОСОБА_7 у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід відмовлено.
Ухвалою від 30.07.2020 р. призначено розгляд скарги на 11.09.2020 р. в режимі відеоконференції із Козівським районним судом Теорнопільської області.
В судовому засіданні 11.09.2020 р. ОСОБА_3 повторно заявлено клопотання про витребовування матеріалів кримінальних проваджень №0000002 від 09.01.2019 р. та №0000249 від 12.12.2018 р. Після відмови у задоволенні вказаного клопотання, ОСОБА_3 вкотре заявив відвід слідчому судді ОСОБА_1 та заявив клопотання про оголошення перерви з метою подання письмової заяви про відвід. Разом з тим, заяву ОСОБА_3 про відвід залишено без розгляду на підставі ч.4 ст. 81 КПК України та продовжено розгляд скарги по суті.
Слідчий ОСОБА_4 чи інший уповноважений представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили. За таких обставин, враховуючи строки розгляду скарги, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України, вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності слідчого.
Заслухавши пояснення заявника, оглянувши матеріали кримінального провадження № 0000178 від 28 жовтня 2019 року, дослідивши матеріали скарги, приходжу до такого висновку.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000178 від 28 жовтня 2019 року вбачається, що до реєстру внесено відомості щодо постановлення слідчим суддею Личаківського районного суду м.Львова 13 червня 2019 року завідомо неправосудну ухвалу за наслідками розгляду скарги ОСОБА_3 , з правовою кваліфікацією діянь за ч. 1 ст. 375 КК України. Вказані відомості внесено на виконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2019 р. у справі №607/20254/19.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_4 від 28 листопада 2019 року закрито кримінальне провадження № 0000178 від 28 жовтня 2019 року на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_8 , при прийнятті судових рішень від 13.06.2019 р. у справі №463/3695/19 та у справі №463/3697/19, складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що слідчим під час досудового розслідування проведено допит в якості свідка судді ОСОБА_8 та викликався для допиту в якості свідка ОСОБА_3 , однак такий на допит не з`явився.
В ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні факт вчинення слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України не встановлено.
Встановлено, що слідчим проведені усі необхідні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_8 ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а відтак вважаю безпідставними доводи скарги ОСОБА_3 щодо незаконності та передчасності винесення оскаржуваної постанови.
Зокрема, слідчим вірно зазначено у оскаржуваній постанові, що незгода із судовим рішенням не може бути підставою для кримінального переслідування судді, який його ухвалив. В разі незгоди із судовим рішенням особа вправі оскаржити його в порядку та спосіб, передбачений законом, й звернення про вчинення кримінального правопорушення суддею у зв`язку з ухваленням ним судового рішення є втручанням у діяльність суду та способом впливу на суд, що порушує гарантований Конституцією України принцип незалежності суддів. Оцінка правосудності судового рішення може бути здійснена тільки судовими інстанціями. Як зазначено ОСОБА_3 , ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_8 від 13.06.2019 р., яку він вважає неправосудною, ним не було оскаржено в апеляційному порядку.
Статтею 126 Конституції України визначено гарантії незалежності і недоторканності суддів, згідно з якими вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді.
Конституційний Суд України у своїх неодноразових рішеннях послідовно підтвердив викладені ним правові позиції щодо гарантій незалежності суддів з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: «Основні принципи незалежності судових органів», ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, «Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів», затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 ООН, Європейська хартія «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету міністрів ради Європи «Незалежність, дієвість та роль суддів» від 13 жовтня 1994 року та інших.
Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що «недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Разом з тим, відповідно до положення ч.1 цієї статті Конституції України, недоторканність суддів як гарантія їхньої незалежності у виконанні професійних обов`язків може не обмежуватися обсягом, визначеним у ч. 3 статті 126 Конституції України».
Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Зниження рівня гарантій незалежності суддів опосередковано може призвести до обмеження можливостей реалізації права на судовий захист (п.п. 1.2, 1.3, 4.2, 4.3).
Аналогічні роз`яснення змісту гарантій незалежності й недоторканності суддів надано у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року. За позицією ВСУ як правило, заяви про вчинення суддями злочину у вигляді, на думку заявника, ухвалення суддями відповідного судового рішення, викликані просто незгодою заявника з прийнятим рішенням, або бажанням таким чином вплинути на результат розгляду справи поза межами встановленої судової процедури. Це є прямим тиском на суд, втручанням у здійснення правосуддя та прямо порушує норми Конституції України, суперечить Основним принципам незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада 1985 року та 13 грудня 1985 року щодо гарантування засад незалежності судових органів.
Здійснення органами досудового розслідування слідчих дій в рамках розпочатого досудового розслідування щодо надання оцінки законності судового рішення та витребовування пояснень у суддів з приводу ухваленого рішення тощо при явному зловживанні учасником процесу свого законодавчого права на оскарження такого рішення до вищої інстанції не узгоджується та прямо протирічить положенням статті 124 Конституції України, оскільки делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.
Згідно з правовими висновками, викладеним у Рекомендації CM/REC (2010) 12 Комітету Ради Європи від 17 листопада 2010 року, судді не зобов`язані роз`яснювати, якими переконаннями вони керувалися при прийнятті судових рішень (п. 15).
Ініціювання кримінального переслідування судді у згаданому контексті є способом незаконного впливу на суд, суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Окрім цього, під час розгляду скарги не встановлено факту спричинення заявнику шкоди. Незгода з рішенням суду, зокрема слідчого судді ОСОБА_8 щодо відмови в задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_9 від 14.02.2019 р. про закриття кримінального провадження №000002 від 09.01.2019 р. за ч. 1 ст. 364, ч.1 ст.367, ч.2 ст.382 КК України, не свідчить про заподіяння шкоди ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
У зв`язку з наведеним, оскільки слідчим проведені усі необхідні слідчі дії та проведеним досудовим розслідуванням не здобуто доказів, які б вказували на наявність в діях слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 375 КК України, а тому приходжу до висновку про необґрунтованість поданої скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, відтак в задоволенні скарги слід відмовити.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 376 КПК України,
п о с т а н о в и в :
у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, про закриття кримінального провадження від 28.11.2019 р. відмовити.
Ухвала про відмову в скасуванні постанови про закриття кримінального провадження може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення повного тексту ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1