н/п 1-кп/490/354/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
провівши відкрите судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0002350, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, призваного до лав ЗС України 10 грудня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить військову службу за контрактом на посаді водія -електрика відділення командно-штабних машин (Кушетка-Б) взводу командно-штабних машин центру зв`язку військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України

З участю сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_5 , представник потерпілих ОСОБА_6
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

З 10.12.2014 року солдат ОСОБА_3 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України на посаді водія - електрика відділення командно-штабних машин (Кушетка-Б) взводу командно-штабних машин центру зв`язку військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_2 .
Будучи особою, яка керує бойовою машиною - БТР-60 військовий номер НОМЕР_2 (радіостанція Р-145БМ) військової частини НОМЕР_1 та маючи відповідний стаж водіння, ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. ст. 14, 16 Закону України "Про дорожній рух", з метою забезпечення безпеки управління транспортного засобу, за управлінням якого знаходився, повинен був достовірно знати, неухильно додержуватись та керуватись "Правилами дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року. п.п. 31, 241, 243, 244, 246, 251, 252, 255, 259 "Настанови з автомобільної служби", затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року №225 , яка дії і на цей час. Наказу Міністра оборони України від 10.01.95 № 10 Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України, був зобов`язаний: твердо знати обладнання, технічні можливості та правила експлуатації закріпленої за ним машини; вміти керувати закріпленою за ним машиною вдень та вночі в різних дорожніх умовах та в будь-яку погоду; утримувати машину справною і в постійній бойовій готовності; знати та точно дотримуватися Правил дорожнього руху, команди , сигнали регулювання та керування, водію категорично забороняється передавати управління машиною будь-кому та курити при керуванні машиною; знати періодичність та обсяг робіт з технічного обслуговування, міжремонтний ресурс, строк служби машини, шин та акумуляторних батарей; знати причини основних експлуатаційних несправностей, вміти їх виявляти та усувати, не допускати поломок машини, доповідати про них командиру та негайно усувати; перед виходом машини із парку перевіряти технічний стан машини та вести нагляд за нею в дорозі, звертаючи особливу увагу на справність гальм, рульового керування, шин, тягово-сцепного пристрою, зовнішніх світових приборів, склоочисників, на правильну установку дзеркала заднього виду, чистоту та видимість номерних та пізнавальних знаків; при керуванні машиною мати при собі ведійське посвідчення, документ, який посвідчує особу водія, шляховий лист, талон на право експлуатацією машиною; вживати заходи безпеки при експлуатації, ремонті та евакуації машини.
Вищевикладені вимоги нормативно-правових актів, достеменно були відомі ОСОБА_3 , як військовослужбовцю водію відділення командно-штабних машин (Кушетка-Б) взводу командно-штабних машин центру зв`язку, які він, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був знати та неухильно виконувати.
Разом з тим, ОСОБА_3 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, 04.11.2015 року о 05 год. 20 хв., на перехресті вулиць Велика Морська та Пушкінська у м. Миколаєві, вчинив порушення правил водіння бойової машини, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесне ушкодження, за наступних обставин:
04.11.2015 року ОСОБА_8 , будучи особою, яка керує транспортним засобом - бойовою машиною військової частини НОМЕР_1 БТР-60 військовий номер НОМЕР_2 (радіостанція Р- 145БМ), відповідно до наказу №735 від 02.11.2015 року командира військової частини НОМЕР_1 "Про організацію здійснення маршруту в район виконання завдань", виїхав з військової частини НОМЕР_1 із АДРЕСА_2 до АДРЕСА_3 для забезпечення роботи штабу керівництва під час проведення бригадних тактичних навчань з військовою частиною пп. В2970. Старшим машини, відповідно до положень зазначеного наказу призначено заступника начальника центру зв`язку з озброєння капітана ОСОБА_9 .
Будучи особою, яка керує транспортним засобом - бойовою машиною військової частини НОМЕР_1 БТР-60 військовий номер НОМЕР_2 (радіостанція Р-145БМ) ОСОБА_3 , відповідно до п. п. 1.3, 2.3 "а", 2.3 "б", 8.7.3, 10.1, 11.3, 12.1, 12.2, 12.3, 12.6, 13.3, 16.3, 31.4.1 "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, п.п. 241, 243, 244, 246, 251, 252, 255, 259 "Настанови з автомобільної служби", затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року №225 , яка діє і на цей час, Наказу Міністра оборони України від 10.01.95 № 10 Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України, повинен був знати та керуватися вимогами вищевказаних правил, які приписують водію під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху враховувати дорожню обстановку та умови, щоб мати можливість постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, перед виїздом перевірити та забезпечити технічну справність стану та комплектність транспортного засобу, в темний час доби в умовах недостатньої видимості швидкість повинна бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги, в населених пунктів дозволяється рухатися зі швидкістю не більше 60 км/год, при червоному сигналі світлофору водію забороняється рух, при обгоні, випереджені, об`їзді перешкод або зустрічному роз`їзді необхідно дотримуватися безпечного інтервалу, тобто повинен був рухатися з такою швидкістю, яка б дозволяла йому зберігати контроль за управлінням автомобіля виходячи із особистих навиків управління, технічного стану автомобіля, стану дороги, перед зміною напрямку руху повинен впевнитись у тому, що це буде безпечним та не спричинить перешкод чи безпеки іншим учасникам руху.
Крім того, відповідно до вимог п. 244, 245 "Настанови з автомобільної служби", затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року №225 перед початком руху водій та старший машини повинні впевнитися в справності машини та її готовності до виконання отриманого завдання, під час руху водій повинен постійно спостерігати за показами контрольних приборів, в разі відхилення показів від норм, а також при появі шуму чи стуку необхідно зупинитися, виявити причину несправності та вжити заходів щодо її усунення, при русі машин вночі увага водіїв посилюється, рух здійснюється суворо по правій смузі дороги.
Відповідно до вимог п.п. 8.7.3 і 16.3 Правил дорожнього руху, належні дії водія БТР- 60 солдата ОСОБА_3 полягали в обов`язковому зупиненню, керованого ним транспортного засобу при включенні для нього червоного сигналу світлофора перед стоп-лінією, а якщо її немає, то перед світлофором або краєм проїжджої частини дороги, надання пріоритетного права проїзду транспортних засобів, які наближаються до перехрестя на зелений сигнал світлофора.
Разом з тим, 04.11.2015 року о 05 год. 20 хв., ОСОБА_3 , діючи із злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, вчинив порушення правил водіння транспортної машини та правил безпеки дорожнього руху, передбачених п. п. 1.3. 2.3 "а", 2.3 "б", 8.7.3, 10.1, 11.3, 12.1, 12.2, 12.3, 12.6, 13.3, 16.3, 31.4.1 "Правил дорожнього руху", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, п.п. 241, 243, 244, 246, 251, 252, 255, 259 "Настанови з автомобільної служби", затвердженої наказом Міністра оборони СРСР від 01.09.1977 року №225, яка діє і на цей час, Наказу Міністра оборони України від 10.01.95 № 10 Про порядок використання автомобільної техніки у Збройних Силах України, яке виразилося в тому, що на перехресті вулиць Велика Морська та Пушкінська у м. Миколаєві, рухаючись у темний час доби зі швидкістю близько 50 км на годину, не враховуючи дорожню обстановку, технічну справність транспортного засобу, безпечну швидкість, під час якої мав би можливість керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних умовах, видимість, без будь-яких перешкод руху транспортного засобу, при включенні для нього червоного сигналу світлофора перед стоп- лінією, а якщо її немає, то перед світлофором або краєм проїжджої частини дороги, надання пріоритетного права проїзду транспортних засобів, які наближаються до перехрестя на зелений сигнал світлофора, вчинив зіткнення з автомобілем «VolkswagenGolf» державний номер НОМЕР_3 на перехресті вулиць Пушкінської та Велика Морська на правій смузі руху БТР-60 при його русі по вул. Пушкінській і на правій смузі руху автомоблія Фольскваген при його русі по вул. В.Морська, а саме на відстані 3,7 м від правої частини вул. Пушкінської і на відстані 3,3 м від правої частини вул. В.Морська. Внаслідок зіткнення, від удару, множинних механічних ушкоджень та деформації кузову автомобіля «VolkswagenGolf» державний номер НОМЕР_3 , потерпілому ОСОБА_5 були спричинені легкі тілесні ушкодження, а потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому кісток основи черепу, перелому 1-го шийного хребта, підвивіха зубу 2-го шийного хребта, множинних переломів ребер праворуч, забою легенів.
Як встановлено досудовим розслідуванням, в момент в`їзду на перехрестя БТР-60 для водія ОСОБА_3 вже горів червоний сигнал світлофора більше 6,0 секунд, (6,24 с - 156 кадрів), що не відповідає вимогам п.п. 8.7.3 і 16.3 Правил дорожнього руху.
Таким чином, своєчасним і належним виконанням п.п. 8.7.3 і 16.3 Правил дорожнього руху, водій БТР-60 ОСОБА_3 мав би технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Volkswagen Golf».
Порушення ОСОБА_3 вищезазначених правил безпеки дорожнього руху та водіння бойовою машиною потягли суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення потерпілим, які знаходились в автомобілі «VolkswagenGolf» державний номер НОМЕР_3 , тілесних ушкоджень, а саме: ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, а потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а сам автомобіль зазнав деформації, знищення і пошкодження основних конструктивних деталей, вузлів та агрегатів, що унеможливило його подальше використання та відновлення, тобто завданню матеріальних збитків потерпілому на загальну суму 369 220 грн. 00 коп.
На підставі викладеного, солдат ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, тобто у порушенні експлуатації та водіння бойової машини, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.415 КК України і по суті дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення та не суперечать їм. Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив суду, що на той час проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 . Був призначений на посаду водія-електрика. Він керував бойовою машиною БТР-60. До цього в нього було право на керування транспортними засобами категорії "С", і окрім цього він у в/ч пройшов також відповідні курси для отримання навиків керування бойовою машиною, та отримав відповідний допуск до управління такими машинами. До цієї події він мав трьохмісячний досвід водіння БТР. В той день він і його екіпаж, та ще три БТР зранку виїхали з Миколаєва на навчання в сторону полігону Широкий лан. Він рухався по одній із вулиць міста, було ще темно, автомобілі рухалися із включеними освітлювальними приладами. Він рухався із швидкістю десь 50 км/год. При проїзді одного з перехресть він не побачив, що горів червоний сигнал світлофора і проїхав на нього, в результат БТР в`їхав в автомобіль, що рухався зліва на право повз нього. У вчиненому він щиро кається. Просить суд звільнити його від відповідальності, застосувавши закон про амністію.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1ст.415 КК України, крім визнання обвинуваченим своєї вини, підтверджується й іншими доказами, зібраними по справі, достовірність і правильність яких обвинуваченим та потерпілими не оспорюється, а саме:
- дорожнім листом №2841 від 12.11.2015 року, згідно якого маршрут руху водія ОСОБА_3 з парку в/ч НОМЕР_1 до Широкий Лан парк в/ч НОМЕР_1 ;
- постановою про визнання речовими доказами від 04.11.2015 року згідно якої дорожній лист №2841 виданий військовою частиною НОМЕР_1 на маршрут руху БТР-60, бортовий номер НОМЕР_2 та передано на зберігання в спеціальний сейф для зберігання речових доказів військової прокуратури Миколаївського гарнізону;
- висновком експерта №1215 від 25.01.2016р., згідно якого ходова частина досліджуваного БТР 60 в.номер 005 на момент перед ДТП знаходилися в працездатному стані, дозволяла і забезпечувала водієві технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку. Рульове управління досліджуваного БТР 60 в.номер 005 на момент перед ДТП знаходилося в працездатному стані, дозволяли і забезпечували водієві технічну можливість рухатися і утримувати автомобіль в будь-якому обраному ним напрямку. Робоче (ножне) гальмо досліджуваного БТР 60 знаходиться в технічно несправному стані через руйнування фрикційних накладок і їх відсутності на своїх штатних місцях (гальмівних колодках) всіх коліс, крім правого заднього колеса, а так само наявності вологи і сторонньої речовини у вигляді бруду і пилу в усіх гальмівних барабанах.Дані несправності утворилися задовго до розглянутого події і могли бути об`єктивно виявлені водієм як у процесі щоденного огляду перед виїздом на лінію, за неодноразового натискання на педаль гальма, а так само в процесі контрольного гальмування по надмірно зниженій ефективності гальмування. Експлуатація даного транспортного засобу з вищевказаними несправностями робочого гальма не відповідає технічним умовам експлуатації даного БТР 60, а так само вимогам п. 31.4.1. Правил дорожнього руху (Гальмові системи). Однак, незважаючи на наявність зазначеної несправності робочого гальма, до моменту розглянутої події гальмівна система БТР 60 дозволяла знижувати швидкість даного транспортного засобу з відомою водієві часом запізнювання спрацьовування гальмівного приводу і його ефективністю гальмування. На підставі проведених досліджень можливо зазначити про те, що до моменту настання розглянутої події ручне гальмо даного транспортного засобу БТР 60 знаходилось в технічно не справному стані. Дану несправність водій міг виявити в процесі щоденного огляду перед виїздом на лінію. Експлуатація даного транспортного засобу з несправностями ручного гальма заборонена згідно вимог п. 31.4.1. Правил дорожнього руху (Гальмові системи): а) змінено конструкцію гальмових систем, застосовано гальмову рідину, вузли або окремі деталі, що не передбачені для даної моделі транспортного засобу або не відповідають вимогам підприємства-виробника; е) не замикається важіль (рукоятка) стоянкової гальмової системи в робочому положенні;
- висновком експерта №1214 від 07.01.2016 року, згідно якого ходова частина автомобіля «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_3 до моменту ДТП перебувала в працездатному стані і не мала несправностей, які могли б зумовити раптове для водія некероване відведення автомобіля в бік від обраного напрямку руху;
- висновком експерта №1217 від 15.01.2016 року з ремонтною калькуляцією та фототаблицями, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf» р.н. НОМЕР_3 складає 369220,00грн., вартість відновлювальних робіт перевищує вартість ТЗ на момент перед ДТП;
- висновком експерта №1216 від 14.01.2016 року, згідно якого у зв`язку із відсутністю в Україні вільного ринку воєнної техніки, встановити ринкову вартість БТР-60 неможливо. Сума завданого матеріального збитку власнику БТР-60 військовий номер 005 складає 687,00грн.;
- висновком експерта №1219 від 27.01.2016 року з фототаблицями, згідно якого автомобіль Фольксваген отримав пошкодження практично по своїй правій бічній частині, починаючи від правого переднього крила і закінчуючи правою задньою бічною стійкою. Зазначені ознаки свідчать про те, що лінія напрямку основних деформацій на первинній та основній (в силу найбільшої вираженості) фазі була орієнтована справа на ліво. У транспортного засобу БТР 60 пошкодження в основному зосереджені на його передній середній частині з деяким подальшим захопленням лівої передньої частини. Площа зіткнення даних транспортних засобів у момент зіткнення складала практично всю ширину БТР 60 і практично всю бічну частину автомобіля Фольксваген. Відображені на схемі сліди повною мірою і цілком однозначно трактують про те, що місце зіткнення розташовується в тому місці, де при обліку ширини і бази даних транспортних засобів БТР 60 і Фольксваген спочатку відображені сліди бічного юза автомобіля Фольксваген, з подальшим переміщенням останнього під навантаженням до місця свого розташування. Тобто, іншими словами місце зіткнення розташовується практично на перехресті вулиць Пушкінська та Велика Морська на правій смузі руху БТР-60 при його русі по вул.Велика Морська. Початок відображення першого зафіксованого сліду бічного ковзання приблизно і буде місцем зіткнення даних транспортних засобів, а саме на відстані 3,7м від правої частини вул.Пушкінській (по ходу руху БТР 60) і на відстані 3,3м від правої частини вул.Велика Мосрька (по ходу руху автомобіля Фольксваген»;
- висновком результатів медичного огляду №2411 від 04.11.2015 року у ОСОБА_3 ознак сп`яніння не виявлено;
- висновок експерта №1836 від 13.11.2015, згідно якого у ОСОБА_5 мали місце ушкодження у вигляді забою грудної клітки справа, синців вік правого ока і області крила правої клубової кістки, які утворилися від дій тупих твердих предметів, в момент ДТП і ударах об виступаючі частини салону автомобіля, можливо в строк і при обставинах, вказаних в постанові. За ступенем тяжкості, дані ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
- висновок експерта №1840 від 15.12.2015р., згідно якого у ОСОБА_7 , 1957 р.н., мали місце тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепо-мозкової травми, забою головного мозку, перелому кісток основи черепа, з гемолеквореєю з вух і носа, субарахнолоїдного крововиливу, перелом тіла 1-го шийного хребця, підвивих зуба 2-го шийного хребця,
множинних переломів ребер справа, що ускладнилися пневмогемотораском, забиття легенів, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів. Утворення даних тілесних ушкоджень в термін і за обставин, зазначених у постанові при ДТП, при зіткненні спец. воєнного транспорту (БТР-60) і автотранспортного засобу 04.11.15р. не виключається. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Дані тілесні ушкодження утворилися незадовго до звернення за медичною допомогою до медичного закладу 04.11.2015р.;
- висновком №1218 від 29.01.2016 року, згідно якого швидкість БТР 60 перед зіткненням становить 50км/год. Водій автомобіля ОСОБА_5 при русі по проїзній частині дороги і при можливому виявленні БТР, водій якого не зупиняється перед перехрестям при загорянні для нього червоного сигналу світлофора і виїжджає на проїжджу частину перехрестя до смуги руху автомобіля формально мав керуватися вимогами п.12.3 ПДР України. В момент, коли БТР став виїжджати на проїжджу частину перехрестя, то водій автомобіля ОСОБА_5 не мав технічну можливість запобігти зіткненню з БТР. Тобто іншими словами водій ОСОБА_5 знаходився в аварійній ситуації, яка вимогами пунктів Правил дорожнього руху не регламентується. Згідно з вимогами п.п.8.7.3. і 16.3. Правил дорожнього руху належні дії водія БТР 60 полягали в обов`язковому зупиненню, керованого ним транспортного засобу при включенні для нього червоного сигналу світлофора перед стоп-лінією, а якщо її немає, то перед світлофором або краєм проїжджої частини дороги, надання пріоритетного права проїзду транспортних засобів, які наближаються до перехрестя на зелений сигнал світлофора. Своєчасним і належним виконанням вимог п.п. 8.7.3. і 16.3. Правил дорожнього руху, водій БТР 60 ОСОБА_3 мав би технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем «Volkswagen Golf». Оскільки в умовах пригоди водій БТР-60 ОСОБА_3 належним виконанням вимог п.п. 8.7.3. и 16.3. Правил дорожнього руху мав технічну можливість уникнути зіткнення, а водій автомобілю ОСОБА_5 належним виконанням вимог пункту 12.3 такої можливості не мав, з експертної точки зору у фактичних обставинах пригоди, дії саме водія БТР 60, що не відповідали вимогам пунктів 8.7.3. и 16.3. ПДР, знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Причинний зв`язок між фактом руху БТР 60 зі зниженою ефективністю робочого гальма й фактом ДТП, експертом, по даним відеозапису, не вбачається, оскільки в момент небезпечного виїзду БТР на перехрестя, для нього горів уже червоний сигнал світлофора більше 6,0 секунд.
Крім того, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 стосовно події, яка сталась 04.11.2015 року пояснив суду, що він зупинився на перехресті на заборонений сигнал світлофора, бачив як проїзжає колона військових БТР. Після того як загорілось зелене світло на світлофорі він почав рух і вже отямився після того як відбулось зіткнення з БТР під керуванням обвинуваченого ОСОБА_3 . Опритомившись, він вийшов з машини та намагався витягнути свою дружину з машини, проте йому це не вдалось, її вже витягли працівники швидкої допомоги. Після цього він забрав з машини всі необхідні документи та вирушив до лікарні. Також вказав, що після ващивказаної події його звичне життя та життя його дружини дуже змінилось, декілька років вони перебували в лікарнях, проходили обстеження, операції, в тому числі лікування ОСОБА_7 відбувалось за кордоном, оскільки в Україні їй не могли допомогти. На даний час дружина є інвалідом ІІ групи та потребує стороннього догляду. Також, в судовому засіданні підтримав вимоги свого цивільного позову.

Рішення щодо можливої міри покарання обвинуваченому залишає на розсуд суду.

Представник потерпілих в судовому засіданні просила суд задовольнити цивільний позов потерпілих до Міністерства оборони України.

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого та потерпілого, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами.
Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 415 КК України, як порушення правил водіння та експлуатації бойової машини, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження.

Однак, відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років, у разі вчинення нетяжкого злочину.
Злочин, передбачений ч.1 ст. 415 КК України, який вчинив ОСОБА_3 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.
З моменту вчинення злочину - 04.11.2015 року, минуло більше 5 років.
На час розгляду кримінального провадження судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченого від слідства, вчинення ним нових злочинів, а так само і відомостей про переривання чи зупинення строків, згідно ч.2 ст. 49 КК України.
Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 підлягає звільненнню від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він є учасником бойових дій, не підлягає розгляду, так як застосування амністії також можливе в межах строків строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи цивільний позов потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої злочином, суд зазначає наступне. Потерпілі звернулись до суду із позовом до Міністерства оборони України, як власника транспортного засобу БТР 60, військовий номер 005 (радіостанція Р 145БМ). Згідно останньої редакції цивільного позову потерпіла ОСОБА_7 просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 1864305,95 грн., яка складається з: 353557,52 грн. сума курсу лікування в Універсальній клініці «Оберіг», що підтверджується договором про надання медичних послуг (в умовах стаціонару) № 1873 від 01.12.15 р.; - 944139,19 грн. загальна вартість обстеження, подальшого лікування потерпілої, згідно протоколу розрахунків Універсальної клініки Вестфальського університету ім.Вельгельма у м.Мюнстер; 197389,24 грн. загальна вартість проживання потерпілих під час проведення огляду, дослідження та лікування у період з 23.04.16 р. по 29.04.16 р. та з 25.07.16 р. по 07.08.16 р. у готелі «Movenpick» м.Мюнстер; 369220,00 грн. ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf», згідно висновку експерта №1217 від 15.01.16 р. Також потерпіла ОСОБА_7 просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 1000000 грн., обґрунтовуючи це тим, що в результаті ДТП, яка сталася 04.11.15 р., вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого по теперішний час вона відчуває нестерпний фізичний біль, шум у вухах та страждання, перенесла декілька годин анестезії, штучну кому, чисельні оперативні втручання (операції), втратила нормальний ритм життя, можливість працювати, самостійно ходити, бачити, стала інвалідом 11 групи, переживає душевні страждання, через завдані ушкодження її чоловіку, відчуває біль за знищення майна - автомобілю.
Потерпілий ОСОБА_5 просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь моральну шкоду у розмірі 600000 грн., обґрунтовуючи це тим, що в результаті ДТП, яка сталася 04.11.15 р., він отримав легкі тілесні ушкодження, долаючи фізичний біль через власний стан з листопада 2015 року по теперішний час переживає душевні страждання та робить все можливе для порятунку та збереження життя своєї дружини, забезпечує їй цілодобово догляд, втратив сон, нормальний ритм життя, через неправомірні дії обвинуваченого ОСОБА_3 .
Також, потерпілий просить суд стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір, витрати на залучення експерта та витрати на послуги перекладу у розмірі 8100 грн.
Згідно ч.5 ст. 128 КПК України, якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку із цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. За загальним правилом ч.2 ст.1187 Цивільного кодекса України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Згідно з нормою ч.1 ст.1172 Цивільного кодекса України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодекса України вбачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду та особа, яка відповідає за шкоду. За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодекса України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом та наявності її вини. У частині другій статті 1167 Цивільного кодекса України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 Цивільного кодекса України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Статті 1187, 1188 Цивільного кодекса України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктивного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану в законі особі - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, стаття 1187 Цивільного кодекса України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з частиною другою статті 1187 Цивільного кодекса України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності), речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується із нормою частини першої статті 1172 Цивільного кодекса України та частини другої статті 1187 Цивільного кодекса України. Положення частини першої статті 1187 Цивільного кодекса України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України). У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, положення статей 1187, 1188 Цивільного кодекса України є спеціальними по відношенню до статті 1167 Цивільного кодекса України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Зазначена вище позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-108цс13, та за змістом узгоджується з правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові № 243/10982/15-ц від 05.06.2018 р., та постанові Верховного Суду № 233/1210/17 від 15.04.2020 р. Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння бойова та інша техніка, боєприпаси. Стаття 2 вказаного закону передбачає, що Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює, відповідно до закону, управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі, у разі їх розформування. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Керуючись ст.ст.1, 2, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21.09.1999 р. №1075-ХІV (зі змінами), спеціалізований війсковий транспортний засіб БТР 60, військовий номер НОМЕР_2 (радіостанція Р 145БМ) це державне майно, власником якого є Міністерсво оборони України, передане в оперативне управління Міністерству оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 . Власником джерела підвищеної небезпеки визнається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах ним володіє. Згідно із ст.5 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України», за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України. Стягнення за зобов`язаннями військової частини не може бути звернено на майно, за нею закріплене. Таким чином, завдану військовослужбовцем шкоду повинно відшкодовувати Міністерство оборони України, на обліку якого перебуває джерело підвищеної небезпеки транспортний засіб БТР 60, військовий номер НОМЕР_2 (радіостанція Р 145БМ). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до таких висновків. Розглянувши позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про їх задоволення. Так, судом встановлено, що неправомірними діями обвинуваченого було заподіяно матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_7 , між діями обвинуваченого та завданою шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Вказана шкода, відповідно до вищевикладеного, має бути стягнена саме з Міністерства оборони України. Розмір заподіяної шкоди позивачем підтверджено наданням відповідних документів, та її розмір становить 1864305,95 грн., що складається з: 353557,52 грн. сума курсу лікування потерпілої в Універсальній клініці «Оберіг», що підтверджується договором про надання медичних послуг (в умовах стаціонару) № 1873 від 01.12.15 р.; 944139,19 грн. загальна вартість обстеження, подальшого лікування потерпілої, згідно протоколу розрахунків Універсальної клініки Вестфальського університету ім.Вельгельма у м.Мюнстер; 197389,24 грн. загальна вартість проживання потерпілої під час проведення огляду, дослідження та лікування у період з 23.04.16 р. по 29.04.16 р. та з 25.07.16 р. по 07.08.16 р. у готелі «Movenpick» м.Мюнстер; 369220,00 грн. ринкова вартість автомобіля «Volkswagen Golf», згідно висновку експерта №1217 від 15.01.16 р. Відповідач заперечень щодо позову потерпілої та понесених нею витрат, суду не надав. Таким чином, з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню заподіяна матеріальна шкода у розмірі 1864305,95 грн. Розглянувши цивільні позови потерпілих з вимогами про відшкодування моральної шкоди, з урахуванням положень ст.ст.23, 1167 ЦК України, суд зазначає, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Таким чином, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Потерпіла ОСОБА_7 , в обгрунтування заподіяної їй моральної вказала, що в результаті ДТП, яка сталася 04.11.15 р., вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого по теперішний час вона відчуває нестерпний фізичний біль, та страждання, перенесла декілька годин анестезії, штучну кому, чисельні оперативні втручання (операції), втратила нормальний ритм життя, можливість працювати, самостійно ходити, бачити, стала інвалідом 11 групи, переживає душевні страждання, через завдані ушкодження її чоловіку, відчуває біль за знищення майна - автомобілю. На підтвердження заподіяної їй моральної шкоди потерпіла надала суду висновок судово-психологічної експертизи, та у судовому засіданні були допитані свідки, які надали покази щодо емоційного стану потерпілої до та після ДТП. Так, свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 пояснили, що після події яка сталась 04.11.2015 року перебіг життя потерпілих дуже змінився, ОСОБА_7 до вказаної події завжди була активною та життєрадісною людиною, на зараз вона є інвалідом 11 групи, погано бачить та чує, самостійно не може пересуватися, потребує постійного стороннього догляду, не може перебувати в оточенні людей, оскільки в неї виникають шуми в голові, запаморочення, ОСОБА_5 завершив свій бізнес та поклав всі зусилля на догляд та лікування своєї дружини ОСОБА_7 , окрім того його стан здоров`я теж значно погіршився, що позначається на здоров`ї серця. Згідно висновку судово-психологічної експертизи №19-6916/6917 від 11.08.2020 року, ситуація, що досліджується за справою є психотравмувальною для ОСОБА_7 , останній завдані страждання (моральна шкода). Орієнтовний розмір грошової компенсації за завдані ОСОБА_7 страждання (моральна шкода), становить 1000000 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно приписів частини 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер правопорушення обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, наявність/відсутність погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також інші обставини, які мають істотне значення. Відповідно роз`яснень, що містяться у п. 9,10 Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995р. розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Висновок судово-психологічної експертизине має для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює вказаний висновок у взаємозв`язку із іншими доказами та враховує обставини справи. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_7 , суд виходить із засад виваженості, розумності та справедливості, враховує характер та обсяг фізичних страждань потерпілої, яка зазнала тілесних ушкоджень, стала інвалідом 11 групи, характер вимушених змін у її повсякденному житті, те, що потерпіла тривалий час лікувалась, до цих пір не веде повноцінний спосіб життя, відчуває дискомфорт і незручності, вимушена докладати додаткові зусилля для організації свого життя, необхідності тривалої реабілітації, перебування потерпілої в постійній психологічній напрузі через зміну звичного способу життя, що викликано змінами у стані здоров`я, та приходить до висновку, що моральна шкода, заподіяна потерпілій підлягає відшкодуванню у розмірі 200 000 грн. В задоволенні решти частини позову слід відмовити. Що стосується заявлених позовних вимог ОСОБА_5 щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Статтею 129 КПК передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. 2. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. 3. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. Відповідальність за ст. 415 ч.1 КК України настає у випадку порушення правил водіння або експлуатації бойової, спеціальної чи транспортної машини, що спричинило потерпілому середньої тяжкості чи тяжкі тілесні ушкодження або загибель потерпілого. Тобто, заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень у даному випадку не є кримінальним правопорушенням та не тягне за собою відповідальність за ч.1 ст. 415 КК України. За такого, оскільки заподіяння потерпілому ОСОБА_5 моральної шкоди виходить за межі даного кримінального провадження, то заявлений ним цивільний позов підлягає залишенню без розгляду. При цьому суд роз`яснює потерпілому ОСОБА_5 право звернутись із вказаним позовом у порядку цивільного судочинства. Заходи забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 не застосовувались, підстави для їх застосування відсутні. Речові докази: диски CD-R «Verbatim», DVD-R«Artex», - залишити в матеріалах справи, БТР-60, бортовий номер 005, номер корпуса (шасі) № Е06УТ3515 - передати в/ч НОМЕР_1 , автомобіль марки Volkswagen Golf, кузов № НОМЕР_4 , колір чорний, 2012 року випуску, повернути власнику - ОСОБА_7 . На підтвердження витрат на залучення експертів сторона обвинувачення надала наступні докази: акт №1215 приймання-здачі висновку судового експерта, згідно якого вартість проведення експертизи №1215 становить 3696,00грн.; акт №1214 здачіприймання висновку судового експерта, згідно якого вартість проведення експертизи №1214 становить 1152,00грн.; акт №1217 здачі приймання висновку судового експерта, згідно якого вартість проведення експертизи №1217 становить 1843,20грн.; акт №1216 здачі приймання висновку судового експерта, згідно якого вартість проведення експертизи №1216 становить 1228,80грн.; акт №1219 здачі приймання висновку судового експерта, згідно якого вартість проведення експертизи №1219 становить 1536,00грн.; акт №1218 здачі приймання висновку судового експерта, згідно якого вартість проведення експертизи №1218 становить 1536,00грн. Всього на суму 10992 грн. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів у розмірі 10992 грн.згідно ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого. в дохід держави. Керуючись ст. ст.368, 370, 374 КПК України, суд, - УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 415 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_7 1864305,95 (Один мільйон вісімсот шістдесят чотири тисячі триста п`ять) грн. 95 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, та 200000 грн. (двісті тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.
В задоволені решти частини позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_5 залишити без розгляду.

Речовий доказ - диски CD-R «Verbatim», DVD-R«Artex», - залишити в матеріалах справи, БТР-60, бортовий номер 005, номер корпуса (шасі) № НОМЕР_5 , - передати в/ч НОМЕР_1 , автомобіль марки Volkswagen Golf, кузов № НОМЕР_4 , колір чорний, 2012 року випуску - повернути власнику ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 10992 (Десять тисяча дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 00 коп.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного судучерез Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1