справа № 216/6035/20
номер провадження № 1-кс/216/2661/20
УХВАЛА
про відмову в наданні дозволу на тимчасовий доступ до документів

26 жовтня 2020 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально - Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, по матеріалам досудового розслідування № 0001505 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2020 року слідчий СВ Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітан поліції ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про надання дозволу на тимчасовий доступ до інформації про зв`язок кінцевих обладнань споживачів телекомунікаційних послуг, у період часу з 01.05.2020 по 01.10.2020 року, з абонентським номером НОМЕР_1 , що перебувають у володінні в ПрАТ " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивоване тим, що 08.09.2020 о 03.00 годині неустановлена особа шляхом розбиття скла проникла до приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала майно, що належало ОСОБА_4 .

Поблизу місця вчинення кримінального правопорушення було зупинено громадянина, який представився як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користується м.т. НОМЕР_1 , імеі 1: НОМЕР_2 , імеі 2: НОМЕР_3 , у якого під час огляду було виявлено рацію, пристрій для відлякування собак, газовий балончик перців.

Враховуючи те, що мобільний зв`язок є доступним видом зв`язку, органами досудового слідства та органами дізнання не виключається можливість, щодо вчинення даного злочину причетні інші особи та те що усі учасники між собою спілкувалися за допомогою мобільного зв`язку в момент і після вчинення злочину з координатором їх дій і можливим замовником злочину, а так само могли вступати в телефоні переговори за допомогою мобільного зв`язку між собою під час вчинення злочину, у зв`язку з цим необхідна інформація про телефоні з`єднання абонентів компаній мобільного зв`язку, а тому керуючись вимогами ст.ст. 40, 131, 132, 159-166 КПК України, слідчий звернувся з даним клопотанням.

Слідчий в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності та без застосування засобів технічної фіксації, клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії не з`явились в судове засідання, слідчий суддя вважає за можливим розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Ознайомившись з матеріалами справи, приходжу до наступного висновку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Згідно ст. 9 ЗУ «Про телекомунікації» охорона таємниці телефонних розмов, телеграфної чи іншої кореспонденції, що передається технічними засобами телекомунікації, та інформаційна безпека телекомунікаційних мереж гарантується Конституцією та законами України.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про телекомунікації» інформація про споживача та про телекомунікаційні послуги, що він отримав, може надаватись у випадку і в порядку визначених законом. В інших випадках зазначена інформація може поширюватись лише за наявності письмової згоди споживача.

Згідно ст. 34 ЗУ «Про телекомунікації» оператори телекомунікацій зобов`язані зберігати записи про надані телекомунікаційні послуги протягом строку позовної давності, визначеного законом, а надавати інформацію про надані телекомунікаційні послуги в порядку встановленому законом.

Таким чином, інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікації про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо, належить, згідно з п.7 ч.1 ст. 162 КПК до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах.

Оцінюючи допустимість застосування пропонованих слідчим заходів забезпечення кримінального провадження, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Нормами ст. 31 Конституції України гарантується кожному таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції; винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 8 зазначеної Конвенції проголошено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд у рішенні по «Бельгійській мовній справі» (« ІНФОРМАЦІЯ_3 ») від 23.07.1968 року зазначив, що ст. 8 Конвенції «має в основному на меті захист індивіда від свавільного втручання органів державної влади в його приватне і сімейне життя» що дало підстави для трактування «права на повагу», передбаченого п. 1 ст.8, перш за все як обов`язку невтручання держави у приватну сферу громадян.

У п.56 рішення у справі «Пантелеєнко проти України» («Panteleyenko v. Ukraine») від 29.06.2006 року,заява № 11901/02, Суд зазначив, що «…як зберігання державними органами інформації про особисте життя людини, так і її використання є порушенням права на повагу до особистого життя, гарантованого п. 1 ст. 8 Конвенції…».

З аналізу ст. 8 Конвенції, здійсненого в рішеннях Європейського суду по справах «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року та «Кемпбелл Крісті проти Сполученого Королівства» від 27.06.1994 року, випливає, що «поняття кореспонденції включає телефонні та телеканальні зв`язки», телефонні розмови входять в поняття «приватне життя» і кореспонденція», таємниця кореспонденції особи має такий самий ступінь правового захисту, як і особисте та сімейне життя та недоторканість житла.

Вимоги здійснення процесуального заходу «згідно із законом» і щодо його «необхідності в демократичному суспільстві» повинні виконуватись сукупно,а здійснюваний захід має переслідувати лише ту мету, яка згадана в п.2 ст. 8 Конвенції.

Зокрема, Європейський суд у пп.49-54 рішення у справі «Волохи проти України» від 02.02.2007 року, заява № 23543/02, відзначив,що «…втручання не може розглядатись як таке, що було здійснено «згідно із законом», оскільки законодавство… не визначає з достатньою чіткістю межі та умови органами влади дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, і не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля…». Поняття «необхідності» втручання передбачає, що для такого втручання є нагальна суспільна потреба і що втручання пропорційне законній меті його здійснення (п.44 рішення Суду у справі «Кемпбелл проти Сполученого Королівства» від 25.03.1992 року,заява № 13590/88). Європейський суд не давав чіткого визначення вислову «необхідний у демократичному суспільстві», він дозволяє державам у межах власного розсуду визначати, що є необхідним за певних обставин; питання того, чи вийшла держава за межі розсуду, досліджується тією мірою, яка залежить від права, порушення якого стверджується, і серйозності втручання.

Також Конституційний Суд України в рішенні від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 відзначив, що інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї… Така інформація про особу є конфіденційною; збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

На обґрунтування необхідності задоволення зазначеного клопотання слідчим долучено до матеріалів справи лише ініціативний рапорт заступника начальника відділу поліції - начальника ВКП Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в якому зазначено, що ОСОБА_5 користувався абонентським номером стільникового зв`язку НОМЕР_4 .

Слідчим не доведено та не надано належних і допустимих доказів, щодо належності вказаного номеру телефону саме громадянину ОСОБА_5 .

Також слідчим не доведено, що вичерпані всі можливості для встановлення причетних до кримінального правопорушення осіб у інший спосіб.

За таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.159, 163-164 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 про надання тимчасового доступу до документів, по матеріалам досудового розслідування № 0001505 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 вересня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1