Дата документу 10.12.2020 Справа № 314/3348/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1845/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3348/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Джанкой АР Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою районного суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що він з 23.04.2019 року по 18.05.2020 року працював на виробництві колонії, має три заохочення. 19.05.2020 року у зв`язку із погіршенням стану здоров`я він був прооперований та на даний час перебуває на реабілітації. Крім того, він закінчив професійно-технічне училище за професією токаря та навчається у вечірній школі. Також зазначив, що накладене на нього 19.08.2020 року стягнення у виді поміщення у ДІЗО є незаконним та було ним оскаржено, проте його скарга не була відправлена до прокуратури, а характеристика, надана адміністрацією колонії, є неправдивою.

Заслухавши доповідь судді, засудженого, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_7 засуджено вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.05.2015 року за ч.2 ст.187, ч.1 ст.71 КК України до 7 років 9 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.04.2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 04.03.2015 року по 27.08.2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд відмовив в задоволенні даного клопотання, мотивуючи тим, що засуджений ОСОБА_7 до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому до нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Отже, зі змісту вказаної норми права випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

При цьому висновки про становлення особи на шлях виправлення слід робити не лише за період, що безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе застосування умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування покарання або принаймні протягом значної частини цього строку.

Суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Суд першої, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_7 , з достатньою повнотою перевірив наявні в матеріалах особової справи документи, які свідчать про поведінку засудженого протягом усього часу його перебування в установі відбування покарання та роботу, і належним чином мотивував в ухвалі свої висновки про те, що ОСОБА_7 не довів своє безумовне виправлення та перевиховання.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину. За весь час відбування покарання мав лише 3 заохочення, два з яких мали місце у 2020 році, тобто за час, що передував зверненню засудженого з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому засуджений ОСОБА_7 мав 6 стягнень. І хоча 5 із них погашені, проте вони характеризують поведінку засудженого за час відбування покарання.

Крім того, встановлено, що засуджений ОСОБА_7 на виробництві установи не працевлаштований, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. Крім того, засуджений не бере участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій, а також не прагне до вдосконалення наявних професійно-технічних навичок.

На переконання колегії суддів така поведінка засудженого ОСОБА_7 не свідчить про його виправлення, усунення з його психіки нахилів, що сприяють вчиненню злочину та прищеплення таких поглядів, які виключають можливість нових злочинів.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що комісією установи засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст.81, 82 КК як такому, що не став на шлях виправлення та не довів свого виправлення.

Також колегією суддів встановлено, що раніше до засудженого ОСОБА_7 вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Проте це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, оскільки під час такого звільнення ним знову було вчинено новий злочин.

Зважаючи на вищевикладене, судова колегія вважає, що на даний час призначене ОСОБА_7 покарання не повною мірою досягло мети його призначення та не призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі засудженого, правильності висновків суду не спростовують.

Посилання засудженого ОСОБА_7 на оскарження накладеного на нього 19.08.2020 року стягнення нічим не підтвердженні, а підстав ставити під сумнів достовірність та об`єктивність наданої суду характеристики, як на це вказував засуджений, колегія суддів не вбачає.

Відтак, обставини даної справи свідчать про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_7 , а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4