У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0002334 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2020 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бузьке, Новоодеського району, Миколаївської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого слюсарем ремонтником на ФОП ОСОБА_6 , одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку 2017 р.н., зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_8

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити призначене йому судом покарання.
Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.03.2017 р., та остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що не згоден з вироком суду першої інстанції. Вважає його надто суворим, через невідповідність призначеного судом покарання особі обвинуваченого.

Вказує, що судом при призначенні покарання не враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме, те що він активно співпрацював зі слідством, сприяв розкриттю злочину. На даний час вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю, в судовому засіданні суду першої інстанції щиросердно покаявся у вчиненому. Крім того, потерпілою ОСОБА_9 подано заяву, про відсутність до нього претензій морального та матеріального характеру. Матеріальний збиток частково повернутий.

Звертає увагу, що він працював в ФОП « ОСОБА_10 », має позитивну характеристику, знаходиться в зареєстрованому шлюбі та має малолітню дитину.

Просить пом`якшити йому покарання.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , 27.06.2019 р. близько 19.15 год., знаходячись біля будинку № 238 по вул. Пограничній в м. Миколаєві, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним, для життя і здоров`я, штовхнув потерпілу ОСОБА_11 на землю та шляхом ривку з шиї, відкрито викрав частину золотого ланцюга, вагою 4,39 г., 585 проби, вартістю 2978,79 грн., золотий кулон із зображенням «Матері Божої», вагою 2,15 г., 585 проби, вартістю 1458,68 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4437,47 грн.

30.06.2019 р. близько 12.45 год., знаходячись біля будинку №13 по пр. Мира в м. Миколаєві, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, шляхом ривку з шиї потерпілої ОСОБА_9 , відкрито викрав золотий ланцюг, вагою 7,32 г., 585 проби, вартістю 4966,91 грн., золотий кулон, вагою 3,21 г., вартістю 2178,11 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7145,02 грн.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненому повторно;

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
На думку апеляційного суду, даних вимог закону, при постановленні вироку стосовно ОСОБА_5 , судом першої інстанції дотримано.
Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції надав правильну юридичну оцінку.
Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється. За такого, вирок суду першої інстанції в цій частині, відповідно до положень ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.
Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, то суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, відсутність претензій з боку потерпілої сторони, дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується, неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності. Зазначене свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його небажання стати на шлях виправлення.

При призначенні покарання обвинуваченому судом першої інстанції обґрунтовано враховано пом`якшуючі покарання обставини щире каяття. Саме, врахувавши пом`якшуючі покарання обставини та фактичні обставини кримінального провадження, суд дійшов вірного висновку про можливість призначити ОСОБА_5 покарання в межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 186 КК України.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.
Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З урахуванням зазначеного, підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального закону та є надто суровим, апеляційний суд не вбачає.
Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З огляду на наведене, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення, призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_5 , у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим якій тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: