ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2445/20 Справа № 204/1747/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0003163 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1, 2 ст. 185 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 10 серпня 2020 року.
Приймаючи рішення про необхідність продовження строку тримання під вартою, суд вважав доведеним наявність ризику, що обвинувачений у разі зміни йому запобіжного заходу, буде мати реальну можливість перешкодити закінченню судового розгляду даного кримінального провадження, шляхом переховування від суду, побоюючись тяжкості покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні особливо тяжкого злочину, оскільки останній не має постійного місця мешкання і реєстрації в м. Дніпро та міцних соціальних зв`язків, а тому цей ризик продовжує бути реальним та актуальним на даний час. Також судом враховано тривалий термін перебування обвинуваченого під вартою, однак за наявністю даного ризику більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.
Посилається на незаконність ухвалу суду першої інстанції та на порушення розумних строків розгляду справи, оскільки обвинувачений утримується під вартою вже більше 3 років 6 місяців і за цей час судовий розгляд ще не завершений. Крім того, сама лише тяжкість ймовірного покарання не може бути підставою для продовження тримання під вартою, а в ухвалі суд не навів жодних доказів, які підтверджують наявність ризиків. Також суд формально зазначив в рішенні, що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні нівелювати ризики, при цьому жодних аргументів не навів.
Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження на розгляді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт № 0003163 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.12.2016 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 12.06.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, окрім того обвинувачений не має постійного місця мешкання і реєстрації в м. Дніпро, також відсутні міцні соціальні зв`язки.
Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 більше 3 років 6 місяців перебуває під вартою не є підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або скасування запобіжного заходу, оскільки розгляд кримінального провадження триває, встановлено наявність ризику переховування від суду, при цьому докази сторони обвинувачення досліджені, а тримання під вартою обвинуваченому продовжено у зв`язку із перевіркою заяви обвинуваченого щодо недозволених методів досудового розслідування.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що тяжкість ймовірного покарання не може бути підставою для продовження тримання під вартою є необгрунтованим, оскільки відповідно до рішення ЄСПЛ Ілійков проти Болгарії, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінювані ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.
Крім того, твердження захисника про те, що суд не розглянув можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.11.2019 року ОСОБА_7 було визначено заставу.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1, 2 ст. 185 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4