Провадження № 11-кп/4820/73/21
Справа № 676/5980/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 345 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2021 року м. Хмельницький
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 вересня 2017 року за № 0001599 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за апеляційною скаргою прокурора Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2020 року,
в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кадиївці Кам`янець-Подільського району Хмельницької області області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, який має на утриманні неповнолітню доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 345 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведенням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у виді застави скасовано. Заставу в розмірі 32 000 грн. після набрання вироком законної сили відповідно до довідки територіального управління ДСА України в Хмельницькій області № 719/17 від 12 вересня 2017 року ухвалено повернути заставодацю ОСОБА_11 .
Цивільний позов не пред`являвся. Судові витрати відсутні. Речові докази відсутні.
Документи: DVD - диск и із записами проведення слідчих дій (а.м.к.п. 59, 62, 65,68, 70, 72, 93, 101) залишено в матеріалах кримінального провадження протягом усього строку їх зберігання. Витребувані на запит суду довідки № 119 від 06 вересня 2017 року, № 6523 від 06 вересня 2017 року, рентгенівський знімок, оригінали постанови про призначення судово-медичних експертиз, висновки експерта № 687 та № 694, які були надані експертом ОСОБА_12 , ухвалено повернуто останньому.
Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що 06 вересня 2017 близько 16 год. 00 хв., він, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник поліції ОСОБА_13 , який відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є працівником правоохоронного органу, та виконував службові обов`язки згідно плану-завдання від 06 вересня 2017 року на проведення спеціальних заходів особовим складом спеціального підрозділу «КОРД» ГУНП в Хмельницькій області по затриманню ОСОБА_14 , який на момент проведення завдання був оголошений в розшук, з метою завадити затриманню розшукуваного, не виконуючи законні вимоги працівника поліції, з метою спричинення тілесних ушкоджень умисно, кулаком правої руки наніс ОСОБА_13 удар в праву руку, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого субкапітального перелому 2 п`ясткової кістки з утворенням чисельних вільних кісткових фрагментів, без істотного зміщення, що по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке привело до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 виправданий на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення.
Непогоджуючись з вироком суду, прокурор Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06.03.2020 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Вказаний вирок суду вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються показами працівників поліції, які проводили затримання останнього.

Також, вважає, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: висновком експерта № 687; висновком експерта № 748; протоколом затримання ОСОБА_7 від 06 вересня 2017 року; протоколами пред`явлення для впізнання від 09 вересня 2017 року; протоколами проведення слідчого експерименту від 09 вересня 2017 року.

Що стосується показань свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , то такі є неналежними, оскільки вони є зацікавленими особами у справі.

Показання ж свідків сусідів обвинуваченого ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 викликають в нього сумнів в їх правдивості. Судом не надано належної оцінки тому, що свідки могли не чути вимог працівників поліції, які проводили затримання через індивідуальні особливості здоров`я та інші обмежувальні фактори.

Висновки судово-медичних експертиз № 748 та № 37 є взаємовиключними та суперечать один одному. Судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, що свідчить про неповноту судового розгляду.

Суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 345 КК України на ч. 2 ст. 342 КК України.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, у письмових заявах просили продовжити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 про законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_9 на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Суд апеляційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого (ч. 3 ст. 409 КПК України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення ЄСПЛ «Козинець проти України» суд наголошує, що при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 ч. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постановлення вироку» при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України).

Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази достеменно підтверджують такі обставини справи, як наявність у потерпілого ОСОБА_13 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості, отримання ним такого тілесного ушкодження в день та час, а також в місці, зазначених в обвинуваченні, а саме: 06 вересня 2017 року близько 16 год. 00 хв. у дворі будинку АДРЕСА_2 . Однак, стороною обвинувачення не доведено те, що саме ОСОБА_7 внаслідок своїх умисних дій заподіяв потерпілому вказане тілесне ушкодження.

Тобто, суд першої інстанції прийшов до висновку про виправдання обвинуваченого на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведенням вчинення ним кримінального правопорушення.

Зокрема, обвинувачення фактично грунтується на показаннях свідків працівників поліції, які не узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , свідків сторони захисту та не підтверджують вчинення обвинуваченим вищевказаного кримінального правопорушення.

Що стосується об`єктивних доказів, то у матеріалах справи наявний найбільш неспростовний доказ у виді висновку комісійної експертизи № 37, що підтверджує версію захисту в частині того, що ОСОБА_7 не міг заподіяти тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 за вказаних ним обставин, що свідчить про недоведеність стороною обвинувачення вчинення ОСОБА_7 діяння, яке ставиться йому у вину.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України є суспільні відносини, що забезпечують додержання визначеного порядку виконання працівником правоохоронного органу службових обов`язків, зокрема здоров`я потерпілого, яким є працівник правоохоронного органу.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України характеризується умисним заподіянням працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Суб`єкт вказаного кримінального правопорушення фізична, осудна особа, яка досягла 14-річного віку.

Що стосується суб`єктивної сторони, то така характеризується прямим умислом.

Отже, відповідно до суб`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_7 повинен був усвідомлювати, що внаслідок своїх дій, він може заподіяти шкоду здоров`ю, і бажає настання такої шкоди працівнику правоохоронного органу, у зв`язку з виконанням ним його службових обов`язків.

Натомість, звинувативши ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, сторона обвинувачення не довела факту заподіяння останнім тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 , як і усвідомлення ОСОБА_7 того, що перед ним є працівник правоохоронного органу під час виконання службових обов`язків, що в свою чергу виключає і наявність умислу в обвинуваченого на таке діяння.

У судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 345 КК України категорично заперечив. Обвинувачений вказав, що особи, які бігли до нього, були не в формі, без будь-яких ропізнавальних знаків. При цьому один в стрибку зачіпив його рукою, а другий став з пістолетом ззаду і кричав «Стій, буду стріляти!». Коли він хотів підняти телефон, який в нього випав, його положили на землю і біля нього залишилась лише одна людина. Затримання ОСОБА_14 та ОСОБА_25 відбувалось за метрів 7 від нього. Після цього його підвели і положили недалеко від ОСОБА_14 . При цьому його затримували двоє осіб, які стояли біля крайнього під`їзду і ОСОБА_13 серед них не було. Ніхто з працівників поліції так і не пояснив, за що його затримали. ОСОБА_7 категорично заперечив заподіяння будь-яких тілесних ушкоджень комусь із працівників поліції, натомість тілесні ушкодження були заподіяні йому, зокрема в області шиї, плеча та коліна.

Суд першої інстанції належним чином проаналізував надані показання обвинуваченого та надав їм належну правову оцінку разом у сукупності з іншими доказами у справі.

Зокрема, свідок ОСОБА_14 дав суду першої інстанції показання про те, що як тільки ОСОБА_7 почав відходити і направився додому, двоє чоловіків, які проходили повз них та зупинились біля крайнього під`їзду, почали бігти в його сторону з пістолетами. ОСОБА_7 ніякого опору не чинив, він взагалі не повинен був бути затриманий, оскільки підняв руки, однак його повалили на землю. В момент затримання під`їжджало два буси, з яких почали вибігати особи чоловічої статі, які були як в цивільному, так і в камуфляжі з масками, почали всіх ложити та бити. Ніхто не кричав попереджувально, що це поліція, лише коли всіх положили, повідомили, що це затримання. Зазначив, що його затримували ОСОБА_13 і працівник поліції, що біг за ним. Вони не були в формі. Однак ці особи не затримували ОСОБА_7 , і він аж ніяк не стояв і не загороджував їм дорогу, оскільки він вже відійшов до під`їзду, і просто фізично б не встиг би підбігти до нього і захистити, томущо все відбувалось дуже швидко. Категорично ствердив, що потерпілий ОСОБА_13 до ОСОБА_7 навіть не підходив, а руку поламав об його голову, коли вдарив кулаком. Вказав, що ОСОБА_7 лише потім притягнули до нього та положили поряд.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції надав показання про те, що в дворі будинку перебував з ОСОБА_7 та ОСОБА_14 до години часу. В автомобілі сів акумулятор, тому він попросив хлопців, щоб вони допомогли штовхнути автомобіль. Він вже хотів їхати, однак, коли підняв голову, побачив, як двоє людей в цивільному і з пістолетами біжать від крайнього під`їзду до них. Вони були спортивної міцної тілобудови, ростом близько 195 см., відстань від нього до цих осіб була близько 15 метрів. Вони нічого не кричали і не попереджали, що це поліція і відбувається затримання, тому він не зрозумів, що відбувається, навпаки перелякався, тому натиснув на педаль газу і почав тікати з двору як раз в напрямку цих двох осіб, які були з пістолетами. При цьому ліг на пасажирське сидіння, оскільки думав, що будуть в нього стріляти, таким чином, виїхав з двору. Через кілометрів 20 його наздогнали ті самі особи на простих автомобілях, які були одягнуті в цивільне без будь-яких опізнавальних знаків та жетонів, та привезли назад у двір. Вже по дорозі назад вони сказали, що є працівниками поліції. Коли він повернувся разом із працівниками поліції, то хлопці вже лежали на землі вниз обличчям, тому моменту їх затримання він не бачив. При цьому, він звернув увагу на те, що до всіх цих подій, бус «Мерседес» був припаркований певний час біля будинку. З цього буса виходили двоє чоловіків в цивільному та проходили попри них до другого під`їзду будинку. Зазначив, що саме ці особи бігли в його напрямку з пістолетами.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції дала показання про те, що з обвинуваченим ОСОБА_7 живе в одному дворі. 06 вересня 2017 року, коли виносила сміття, бачила, як троє хлопців сиділи на лавці. Була відсутня до хвилин 15, при цьому ні криків, ні шуму вона не чула, а коли поверталась, то хлопці уже лежали на землі у крові, однак вона не приглядалась, хто конкретно був у крові. Всі лежали не поряд один з одним, зокрема ОСОБА_7 лежав на проїзній частині неподалік лавки, яка на відстані 5 метрів від його під`їзду. Інші лежали далі. Навколо хлопців стояли люди в балаклавах на обличчі.

Свідок ОСОБА_18 надав показання про те, що він живе на другому поверсі в одному під`їзді із ОСОБА_7 06 вересня 2017 року близько 15-16 години вийшов на балкон курити і побачив як троє людей лежали на землі лицем донизу. Біля них стояло 4-5 людей в балаклавах, без знаків розрізнення, жодної поліцейської машини біля них не було. Він подзвонив на 102 та повідомив про цю ситуацію поліцію. Пізніше до нього передзвонили і сказали, щоб він спустився в двір до поліцейської машини і надав показання. Пояснили, що це була спецоперація. Коли спустився вниз, то побачив, що ОСОБА_7 лежав ближче до свого під`їзду, трохи далі ще один хлопець, біля якого була калюжа крові (між ними була відстань 3-4 метри), а третій уже за білим бусом.

Свідок ОСОБА_19 дала показання про те, що є сусідкою ОСОБА_7 та проживає в першому під`їзді на третьому поверсі. Вікна її квартири виходять прямо у двір, де і відбувались всі ці події. Близько 15 години, почула під вікнами якийсь шум. Виглянувши з вікна побачила, як з білого бусу вибігають люди, один з них зі зброєю, тому вона злякалась і почала викликати поліцію. Криків про те, що працює поліція, чути не було, хоча вікно було відчинено. Коли вона виглянула в вікно, то побачила, як двох хлопців кинули на асфальт, в одного з них була кров, при цьому один уже лежав, а другого, той що з кров`ю, вкладали. Пізніше побачила, що вже троє хлопців лежать на землі. Навколо них стояли хлопці спортивної тілобудови, в масках, одягнені в камуфльовану форму. Ніякого опору ніхто не чинив.

Свідок ОСОБА_20 дала суду показання про те, що є сусідкою ОСОБА_7 і проживає на сьомому поверсі. Підтвердила, що 06 вересня 2017 року перебувала в своїй квартирі та з балкону бачила трьох чоловік, які лежали на деякій відстані один від одного на землі. Навколо них стояли люди в балаклавах. Чоловік, який був у крові, перебував подалі від під`їзду ОСОБА_26 . Натомість ОСОБА_27 знаходився ближче до свого під`їзду. Третій хлопець був за бусом. При цьому не чула, щоб кричали «Поліція».

Свідок ОСОБА_21 у суді першої інстанції підтвердив, що коли йшов до магазину, бачив як ОСОБА_7 відійшов від хлопців метрів на 3-5 і вже був на півдорозі до свого під`їзду. Коли повертався з магазину бачив хлопців, які уже лежали на землі. Очевидцем затримання не був. Криків «Поліція» також не було чути. В магазині перебував до 5 хвилин.

Свідок ОСОБА_28 (лікар-травматолог) дав показання суду про те, що під час його чергування до лікарні надійшло звернення з приводу травми кисті від потерпілого ОСОБА_13 . Після проведеного обстеження, йому був встановлений діагноз - перелом п`ясткової кістки. Травма була гострою, у виді гематоми та набряків, тобто свіжа. Повідомив, що 90% переломів такого характеру утворюються внаслідок удару кулаком об тверду поверхню, або в череп людини. Це мав бути удар від того, хто постраждав. Для того, щоб отримати такі тілесні ушкодження потерпілий повинен був свою руку вперти об щось тверде та міцне, в інакшому випадку рука б зігнулась і отримати такий перелом неможливо.

Свідок ОСОБА_23 дав суду показання про те, що є сусідом обвинуваченого ОСОБА_7 06 вересня 2017 року бачив як троє хлопців сиділи на лавці, а ОСОБА_27 йшов до свого під`їзду метрів вже за 5-6. Також зазначив, що бачив двох незнайомих чоловіків, які стояли за будинком ОСОБА_7 . Після повернення з магазину дізнався про затримання.

Свідок ОСОБА_24 дала показання суду про те, що проживає в сусідніх під`їздах із ОСОБА_7 06 вересня 2017 року бачила, як ОСОБА_7 лежав на асфальті, з закрученими за спиною руками, в кайданках, а навколо нього стояли троє чоловіків в масках. При цьому ОСОБА_7 лежав ближче до свого під`їзду. Попереду нього лежав ще один чоловік, який був в крові. При цьому відстань між ОСОБА_7 та чоловіком, який лежав у крові була приблизно 10 метрів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції надав належну, повну та об`єктивну оцінку вказаним показанням свідків, та дійшов правильного висновку, що вищевказані показання свідків узгоджуються із показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 з приводу тих обставин, що ніяких криків, що працює поліція чи ще чогось подібного, що дало б можливість зрозуміти те, що діє поліція, вони не чули. Реакція свідків, зокрема сусідів ОСОБА_7 , які побачивши вказану ситуацію, зателефонували у поліцію, викликає сумнів в очевидності факту проведення затримання працівниками поліції, які до того ж зі слів вказаних свідків перебували в балаклавах (масках), без будь-яких розпізнавальних знаків та зі зброєю, що також викликає сумнів в усвідомленні ними того, що вказані особи є працівниками поліції.

Колегія суддів критично відноситься до доводів прокурора про те, що показання свідків сусідів обвинуваченого ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 викликають сумнів в їх правдивості, оскільки вказані свідки надавали свої показання суду з приводу тих обставин, які вони сприймали безпосередньо. Дані показання свідків узгоджуються між собою, а тому підстав для визнання таких неналежними, апеляційний суд не вбачає.

Посилання ж прокурора на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що свідки могли не чути вимог працівників поліції, які проводили затримання, колегія суддів вважає необгрунтованим, зважаючи на те, що жоден зі свідків вищевказаної події, включаючи осіб, яких затримували, криків про те, що працює «Поліція» не чули. Зокрема, свідок ОСОБА_29 , який мешкає на другому поверсі будинку, вийшовши на балкон та оцінивши ситуацію, яку він побачив (наявність 4-5 людей в балаклавах, без розпізнавальних знаків, відсутність поліцейської машини) зателефонував на 102 та викликав поліцію, що викликає сумнів у тому, що ситуація із затриманням була очевидно зрозумілою. Такі ж показання надала свідок ОСОБА_19 , яка проживає на третьому поверсі вказаного будинку. Зокрема, остання повідомила, що бачила, як з білого бусу вибігають особи чоловічої статі міцної тілобудови в цивільній одежі, один з яких в руках тримав зброю. Жоден із них не повідомляв, що працює поліція. Одежа, в яку вони були одягнені, також не давала змоги дійти до висновку, що працюють правоохоронні органи. Тому викликала поліцію, зателефонувавши на 102.

Що стосується твердження прокурора про те, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються показами працівників поліції, то апеляційний суд не бере до уваги вказане, з огляду на наступне.

Так, у судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 показав, що 06 вересня 2017 року був задіяний в спецоперації по затриманню ОСОБА_14 , який перебував в розшуку. Близько 15 години була отримана інформація про місце перебування ОСОБА_14 , куди вони і поїхали. Вся операція відбувалась приблизно з 15 до 16 години, до цього ніхто з службового автомобіля не виходив, фігурантів не бачив. Їх службовий автомобіль зупинився метрів за 7-10 від фігурантів. Саме затримання тривало не більше хвилини. Вийшовши з автомобіля першим, він одразу подав голосову команду про те, що працює поліція і відбувається затримання, при цьому демонструючи жетон поліцейського. Всі працівники поліції були одягнені в цивільну форму та без масок. Після того, як він повідомив про затримання, один із хлопців сів в автомобіль «ВАЗ», та почав їхати з двору. Коли він намагався підійти до ОСОБА_14 , то ОСОБА_7 , який стояв зліва від нього, зробив крок вперед, перегородивши шлях до ОСОБА_14 , і з метою перешкодити затриманню, ставши в стойку, кулаком правої руки наніс йому удар, при цьому мав намір вдарити в голову чи обличчя, однак ОСОБА_13 поставив захисний блок рукою, тому удар прийшовся в руку. Відчувши різкий біль, він відштовхнув ОСОБА_7 , продовживши затримання ОСОБА_14 .

Свідок ОСОБА_30 в судовому засіданні дав показання про те, що працює співробітником поліції. 06 вересня 2017 року близько 11 години проводилась операція по затриманню ОСОБА_14 , який перебував в розшуку, Підтвердив показання ОСОБА_13 про те, що останній, вийшовши першим з службового автомобіля, повідомив голосно, що працює поліція і проводиться затримання. Після повідомлення про затримання, один з чотирьох чоловік сів в автомобіль «ВАЗ», та почав втікати. Інші троє стояли. ОСОБА_7 , який стояв зліва від ОСОБА_14 , перешкодив руху ОСОБА_13 , загородивши ОСОБА_14 , та хотів нанести удар ОСОБА_13 в голову, однак той закрився рукою, відштовхнувши ОСОБА_7 . Оскільки він йшов одразу після ОСОБА_13 , то ОСОБА_7 вже займався він. Під час затримання нікому з фігурантів тілесних ушкоджень заподіяно не було.

Свідок ОСОБА_31 надав показання про те, що, як і ОСОБА_13 , працює співробітником поліції. 06 вересня 2017 року близько 11 години ним в складі групи був отриманий інструктаж щодо проведення операції затримання ОСОБА_14 . Вказав, що залишився в службовому автомобілі, в той час, коли його колеги почали проводити операція по затриманню. Зазначив, що коли колеги вийшли з автомобіля, один із товаришів ОСОБА_14 сів в автомобіль «ВАЗ» та намагався втекти. ОСОБА_7 та ОСОБА_25 почали заступатись за ОСОБА_14 . При цьому і ОСОБА_25 перешкоджав затриманню, спричиняючи легкі удари ногою працівнику поліції, а ОСОБА_7 хотів нанести удар ОСОБА_13 в голову, однак той закрився рукою, відштовхнув ОСОБА_7 вліво, після чого його затримав ОСОБА_30 ОСОБА_14 затримували ОСОБА_13 та ОСОБА_32 , при цьому ОСОБА_14 також чинив опір.

Свідок ОСОБА_32 показав, що працює співробітником поліції. 06 вересня 2017 року брав участь в складі групи співробітників КОРД по затриманню ОСОБА_14 . Фігуранти стояли в дворі і розмовляли, ніхто нікуди не відходив, автомобіль ніхто не штовхав. На запитання захисника, чому він відповідав під час допиту на досудовому розслідуванні про те, що бачив, як штовхали особи автомобіль, відповісти не зміг, однак наполіг на версії, яку дає під час судового засідання. На момент затримання був одягнутий в куртку оливкового кольору та джинси, був без маски, при собі мав зброю, однак її не застосовував. Відстань від ОСОБА_14 до ОСОБА_7 була метра 2. Співробітник ОСОБА_13 , який біг першим мав перший контакт з ОСОБА_7 , зокрема останній вдарив ОСОБА_13 кулаком руки в область голови, однак ОСОБА_13 встиг зробити блок, тому удар прийшовся в руку. ОСОБА_13 , відштовхнувши ОСОБА_7 , також підбіг допомогти йому затримати ОСОБА_14 , оскільки останній пручався. ОСОБА_7 , затримував ОСОБА_33 .

Свідок ОСОБА_34 в судовому засіданні дав показання про те, що працює співробітником поліції, зокрема 06 вересня 2017 року був в складі групи по затриманню ОСОБА_14 . Будучи допитаним в судовому засіданні, повідомив, що всі троє чоловіків ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_25 чинили активний опір затриманню, зокрема ОСОБА_7 , ставши в стійку, наніс удар ОСОБА_13 в руку та відштовхнув його. При цьому, на запитання захисника ОСОБА_8 , чому він відповідав під час допиту на досудовому розслідуванні про те, що не бачив, чи хтось із фігурантів чинив опір, оскільки затримував ОСОБА_25 , який не чинив опору, а вже під час судового засідання повідомив про те, що опір чинили всі троє, відповісти не зміг, однак наполіг на версії, яку дає під час судового засідання. Повідомив, що зброю не застосовували, тілесних ушкоджень затриманим не наносили.

Надаючи критичну оцінку цим показанням, суд першої інстанції, правильно зазначив, що потерпілий і свідки (співробітники поліції) не змогли детально пояснили механізму заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_13 . Всі є співробітниками поліції, працюють разом, приймали участь в одній операції, що не виключає зацікавленості у дачі показань саме такого змісту.

Окрім того, показання потерпілого ОСОБА_13 та співробітників поліції не узгоджуються та спростовуються показами інших свідків, допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, зокрема в частині того, що ОСОБА_7 вже відходив від товаришів в напрямку свого під`їзду і не міг фізично чинити опір затриманню ОСОБА_14 , оскільки не встиг би, а також того, що криків про те, що працює поліція та проводиться затримання, ніхто не чув.

Більш того, у своїх показаннях працівники поліції ствердили, що тілесні ушкодження затриманим не наносили, що не відповідає дійсності та спростовується висновком експерта № 694 від 08 вересня 2017 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження, що по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та показами свідків, які вказали на наявність калюжі крові біля ОСОБА_14 .

Разом з тим, надаючи показання в суді, ОСОБА_14 вказав, що травму голови отримав від удару ОСОБА_13 , що і, на його думку, спричинило наявність у останнього тілесних ушкоджень.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що показання співробітників поліції не узгоджуються із наявними в матеріалах справи об`єктивними доказами, показами обвинуваченого та інших, допитаних в суді першої інстанції свідків, є суперечливими, а тому викликають сумнів в їх належності та достовірності.

Отже, твердження прокурора про те, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 спростовуються показами працівників поліції є необґрунтованим та недоведеним стороною обвинувачення. Натомість, враховуючи аргументи сторони захисту, що в свою чергу підтверджуються наявними в матеріалах справи суб`єктивними та об`єктивними доказами, зокрема і висновком комісійної експертизи, цілком стверджується недоведеність вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, відповідно до висновку експерта № 687 від 07 - 08 вересня 2017 року у ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритого субкапітального перелому 2 п`ясткової кістки з утворенням чисельних вільних кісткових фрагментів, без істотного зміщення, могло утворитися як від дії тупого твердого предмета, так і при ударі об такий по механізму «удар» з прикладанням травмуючої сили в область другого п`ясно-фалангового суглобу правої кисті в день звернення за медичною допомогою, тобто 06 вересня 2017 року, і по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, яке призвело до тривалого розладу здоров`я більше 21 дня.

Згідно висновку експерта № 748, який провів додаткову судово-медичну експертизу від 26-27 вересня 2017 року, вбачається, що тілесне ушкодження вказане в представлених медичних документах Кам`янець - Подільської міської лікарні № 1 на ім`я ОСОБА_13 , могло утворитися при різних обставинах, не виключається і при обставинах, вказаних потерпілим під час проведення слідчого експерименту.

Роз`яснюючи дані експертизи експерт ОСОБА_12 пояснив, що проводив їх виключно на підставі документів (довідки травмпункту та заключення рентгенолога та рентгенівського знімку). Особисто потерпілого ОСОБА_13 не оглядав, тому не може точно сказати, чи могли утворитись тілесні ушкодження у ОСОБА_13 від цілеспрямованого удару іншої особи. Зазвичай, такі закриті переломи виникають у боксерів, при ударі об щось тверде. Зазначив, для того щоб отримати такий перелом, ОСОБА_13 мав би вдарити своєю рукою або вдаритись об щось тверде, прикладаючи при цьому фізичну силу. При обставинах, вказаних потерпілим ОСОБА_13 під час слідчого експерименту, утворення таких ушкоджень не виключається, однак в такому випадку у ОСОБА_7 на правій руці обов`язково повинні бути тілесні ушкодження. Однак у останнього таких немає, тобто це не міг бути цілеспрямований удар у потерпілого. Натомість, у ОСОБА_7 виявлено ушкодження ключиці, плеча та коліна. Окрім того, експерт зазначив, що тілесні ушкодження, що утворились у потерпілого, не могли виникнути під час захисту від удару, але могли виникнути від удару ОСОБА_7 у плече.

Відповідно ж до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 37 від 09 квітня 2019 року, наявної в матеріалах справи, утворення закритого субкапітального перелому 2 п`ясткової кістки правої кисті з утворенням фрагментів, у ОСОБА_13 за умови, коли він тримає свою праву руку у положенні перед обличчям, на деякій відстані від нього, а ОСОБА_7 б`є своєю правою рукою по тильній поверхні руки ОСОБА_13 (так як показав потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участю 09 вересня 2017 року) неможливо. При цьому за таких умов, утворення тілесних ушкоджень на обличчі ОСОБА_13 не обов`язково, а на руках ОСОБА_7 за умов спричинення перелому ОСОБА_13 повинні були б утворитись тілесні ушкодження - садна, крововиливи, як точки прикладання сили. При цьому у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які б мали відношення чи перебували б в причинному зв`язку із тілесним ушкодженням, виявленим у ОСОБА_13 , не виявлено.

Роз`яснюючи свій комісійний висновок судово-медичні експерти ОСОБА_35 та ОСОБА_36 у суді першої інстанції пояснили, що переломи такого характеру, як отримав потерпілий ОСОБА_13 найчастіше утворюються при ударі боксера, тобто при ударі кулаком об тверду поверхню із значним прикладанням сили. Зазначили, що за обставин, вказаних потерпілим, тілесне ушкодження, яке у нього було виявлене, не утвориться. Для того, щоб отримати такий перелом, рука повинна бути зафіксована. Зі слідчого експерименту чітко вбачається, що рука ОСОБА_13 зафіксована не була та знаходилась на деякій відстані від його обличчя, а тому, при ударі в неї, в такому її положенні, як вказує останній, перелом не утвориться. У випадку, якщо б ОСОБА_7 наніс потерпілому удар, на його руці обов`язково повинні були б залишитись тілесні ушкодження садна, синяки, набряки, почервоніння. Однак будь-яких тілесних ушкоджень на руках у ОСОБА_7 в точці прикладання сили виявлено не було.

Відсутність у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, які б мали відношення чи перебували б в причинному зв`язку із тілесними ушкодженнями, виявленими у ОСОБА_13 , підтверджується висновком експерта № 694 від 08 вересня 2017 року.

Згідно даного висновку у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді двох синяків на передній поверхні правого плечового суглобу, на внутрішній поверхні правого колінного суглобу, які могли утворитись внаслідок дворазової дії тупого (тупих) предметів, так і при ударі об такі по механізму «удар» близько 1-2 діб до моменту проведення експертизи, і по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, при цьому будь-яких інших тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не виявлено.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вказані докази є виключно важливими для з`ясування обставин справи, оскільки в даній ситуації вони є найбільш неспростовними доказами, порівняно з іншими (показання потерпілого і свідків), оскільки вирішення питання щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, а також ймовірність їх виникнення за конкретних обставин, потребує спеціальних знань галузі медицини, саме такі знання найбільш достовірно відображають об`єктивні факти, і такі висновки були надані експертами, які проводили комісійну експертизу.

Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 37 підтверджує те, що ОСОБА_7 не міг заподіяти потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження за зазначених останнім обставин, що вказує на недоведеність діяння, що ставиться обвинуваченому у вину.

Разом з тим, колегія суддів не бере до уваги посилання прокурора на безпідставність відмови судом першої інстанції у задоволенні його клопотання про призначення повторної комісійної експертизи, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до п. 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об`єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Як встановлено апеляційним судом, жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість висновків комісійної судово-медичної експертизи № 37, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, матеріали справи не містять. Висновки проведеної експертизи є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи не встановлено.

Комісійна експертиза була проведена з метою усунення неузгодженостей між раніше проведеними експертизами, в ході якої вже не один, а декілька експертів висловили свою думку шодо спірних питань, які мають значення для обставин кримінального провадження.

Більш того, за клопотанням сторони обвинувачення в суді першої інстанції були допитані експерти, які дали вичерпні відповіді на запитання прокурора з приводу проведених експертиз.

З огляду на вказане, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про залишення без задоволення клопотання прокурора про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, оскільки достатніх підстав для проведення такої експертизи встановлено не було.

Разом з тим, на підтвердження вини ОСОБА_7 сторона обвинувачення посилається і на дані протоколів пред`явлення для впізнання від 09 вересня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , згідно яких потерпілий та свідки впізнали ОСОБА_7 , як особу, яка перешкоджала затриманню ОСОБА_14 , ставши в бійцівську стійку та завдавши удар кулаком в руку ОСОБА_13 . Натомість, з даних протоколів вбачається лише те, що потерпілий та свідки впізнали особу ОСОБА_7 , якого вони безпосередньо затримували, що в свою чергу не доводить факту заподіяння обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень.

Що стосується протоколів проведення слідчого експерименту від 09 вересня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_37 , то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 09 вересня 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_13 та відеозапису вказаної слідчої дії, потерпілий ОСОБА_13 в дворі будинку АДРЕСА_2 , показав, за яких обставин він отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому 2 п`ясткової кістки. Зокрема, він показав місце зупинки їх службового автомобіля, розміщення трьох осіб, серед яких був і ОСОБА_7 , який вийшовши вперед для перешкоджання затримання ОСОБА_14 , ставши в стійку, мав намір заподіяти йому удар кулаком в голову. Однак, він ухилився, закрившись правою рукою, на яку і прийшовся удар. Відштовхнувши в сторону ОСОБА_7 , ОСОБА_13 продовжив затримання ОСОБА_14 , застосувавши до останнього прийом рукопашного бою та одягнувши кайданки, положив на асфальт, оскільки він чинив супротив, хоча неодноразово було голосно повідомлено про затримання.

Згідно даних протоколу проведення слідчого експерименту від 09 вересня 2017 року за участю свідка ОСОБА_37 та відеозапису вказаної слідчої дії, свідок ОСОБА_30 в дворі будинку АДРЕСА_2 показав, за яких обставин відбувалось затримання ОСОБА_14 , під час якого ОСОБА_13 отримав тілесне ушкодження. Зокрема, свідок ОСОБА_30 вказав місце зупинки їх службового автомобіля, розміщення трьох осіб, серед яких був і ОСОБА_7 , спроби четвертої особи втекти з місця затримання. Також, показав на місці, як виходив з службового автомобіля одразу після ОСОБА_13 , якому рух перешкодив ОСОБА_7 який, ставши в стійку, мав намір заподіяти йому удар кулаком в голову. Однак ОСОБА_13 ухилився, закрившись правою рукою, в яку і прийшовся удар. Показав, як ОСОБА_13 відштовхнув в сторону ОСОБА_7 та продовжив затримання ОСОБА_14 .

Разом з тим, обставини, які відтворили в ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_13 та свідок ОСОБА_30 не узгоджуються з іншими наявними в справі доказами, які були проаналізовані як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Зокрема, показання про те, що ОСОБА_7 з метою завадити ОСОБА_13 затримати ОСОБА_14 , перешкодив рух потерпілому, ставши в стійку з наміром заподіяти йому удар кулаком в голову, не узгоджуються із показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 в частині того, що в момент затримання він вже відійшов від товаришів в напрямку свого під`їзду, тобто перебував на певній відстані від них, що підтвердили свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_23 та ОСОБА_21 .

Заслуговує на увагу і той факт, що свідки ОСОБА_24 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 повідомили, що затримані лежали не поряд один з одним, а на певній відстані, зокрема ОСОБА_7 лежав на землі ближче до свого під`їзду, подалі від інших двох, що свідчить про те, що в момент затримання обвинувачений не міг знаходитись поряд з ОСОБА_14 .

В ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_13 вказав, що неодноразово голосно було повідомлено про затримання, при цьому ні обвинувачений, ні свідки попередження про те, що відбувається затримання не чули та відповідно не могли здогадатись, оскільки працівники поліції були в цивільному одязі та без розпізнавальних знаків.

Окрім того, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 37 та роз`яснень судово-медичних експертів в суді, останні ствердили, що заподіяння потерпілому ОСОБА_13 тілесного ушкодження, за обставин, що вказані ним, в тому числі під час відтворення слідчого експерименту і ставляться у вину ОСОБА_7 неможливо, оскільки в такому разі заподіяння такого тілесного ушкодження повинно було б спричинити ушкодження на руці обвинуваченого. Однак, тілесних ушкоджень, які б відповідали механізму заподіяння тілесного ушкодження потерпілому у ОСОБА_7 не виявлено.

Більш того, експерти вказали, що під час удару в руку ОСОБА_13 , при такому її розташуванні, як потерпілий відтворив в ході слідчого експерименту, перелом не утвориться.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, проаналізувавши всі наявні докази та надавши їм належну об`єктивну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що незважаючи на закріплений у ст. 92 КПК України за слідчим та прокурором обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, докази сторони обвинувачення є недостатніми для визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, містять сумніви щодо доведеності його вини та у своєму взаємозв`язку не доводять вину останнього у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, а доводи прокурора про зворотнє є безпідставними.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки не перекваліфікував дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 345 КК України на ч. 2 ст. 342 КК України, колегія суддів до уваги не приймає, з огляду на те, що будь-яких клопотань про зміну обвинувачення ОСОБА_7 прокурор не заявляв.

Разом з тим, частиною 2 ст. 342 КК України передбачено кримінальну відповідальність за опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, державному виконавцю чи приватному виконавцю під час примусового виконання рішень, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцеві під час виконання цими особами покладених на них обов`язків щодо охорони громадського порядку або уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони вказаного кримінального правопорушення є наявність прямого умислу в діях особи, що спрямований на вчинення опору особам, зазначеним в ч. 2 ст. 342 КК України під час виконання ними своїх обов`язків. Кримінальна відповідальність за ст. 342 КК України виключається, якщо винний не усвідомлював, що чинив опір представнику влади, працівнику правоохоронного органу, державному виконавцю, члену громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовцю.

Апеляційний суд, зважаючи на вищевикладене, дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 не усвідомлював того, що особи, які намагалися його затримати, були працівниками поліції. Відсутність форменного одягу працівників поліції, будь-яких розпізнавальних знаків на ньому, зовнішнього кольорово-графічного оформлення транспортних засобів працівників поліції, не можуть свідчити про ідентифікацію ОСОБА_7 цих осіб як працівників поліції.

З огляду на те, що стороною обвинувачення не було доведено факту усвідомлення ОСОБА_7 того, що перед ним є працівник правохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, зокрема проведення операції по затриманню, яка не була очевидною як для самого обвинуваченого, так і для свідків події, кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 342 КК України - виключається.

Враховуючи все вищевикладене, суд першої інстанції, діючи в межах визначених кримінальним процесуальним законом повноважень, врахувавши вимоги ст. 62 Конституції України, ухвалив законне й обґрунтоване рішення про виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 345 КПК України в зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду є законним, обґрунтованим, та вмотивованим, підстави для його скасування, відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418 КПК України , колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4