ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/442/21 Справа № 182/398/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 289, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 лютого 2021 року.
Мотивуючи ухвалене рішення, врахувавши тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та особу останніх, суд посилався на те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та інший більш м`який запобіжний захід не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 вказує на недоведеність заявлених прокурором ризиків. На переконання обвинуваченого, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що він має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, міцні соціальні зв`язки, батьків похилого віку та двох неповнолітніх доньок, які потребують його допомоги, раніше не судимий, не чинив опору під час затримання. Окрім цього, суд не врахував тривалий строк тримання під вартою, а також значний обсяг вже проведених у провадженні процесуальних дій. Серед іншого, обвинувачений вказує на те, що безпідставно не приймав участі у судовому розгляді, через незаконне видалення, а прокурором не було вручено стороні захисту клопотання у порядку, встановленому законом.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує порушенням його права на участь у судовому розгляді. ОСОБА_8 вважає, що з зали суду його було видалено безпідствно та не повідомлено про час відкладення судового розгляду. Поряд із цим, обвинувачений вважає, що суд не надав оцінки доказам, які засвідчують його непричетність до злочину.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та захисників, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 07 грудня 2020 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо
останніх.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку застосування запобіжного заходу, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання осіб під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинувачених під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку застосування запобіжного заходу.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими, особу останніх та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останніх та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, та обвинуваченими і їх захисниками в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Твердження захисту про недоведеність встановлених судом ризиків не заслуговують на увагу, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обставини провадження та особи останніх беззаперечно вказують на їх існування.
За цих умов посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на те, що він має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу як такі, що не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Щодо доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про ненадання судом оцінки доказам, які доводять його непричетність до злочину, то і вони є безпідставними.
Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.
Щодо стосується доводів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про порушення порядку розгляду клопотання, то вони висновків суду щодо необхідності подальшого тримання обвинувачених під вартою спростувати не можуть та, за умови наявності відомостей про видалення останніх з зали судового засідання, підстав для скасування ухвали не дають. Водночас, законність такого видалення судом апеляційної інстанції на даній стадії провадження не перевіряється, оскільки в силу вимог ч. 2 ст. 392 КПК України заперечення проти судового рішення яким це вирішено може бути подано лише після ухвалення вироку.
Отже, підстав для застосування судом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4