Справа № 152/565/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000081 від 10 квітня 2020 року,

за обвинуваченням: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , відповідно до рішення Шаргородського районного суду у Вінницькій області № 152/3/17 від 10.01.2017, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.01.2017 року і до її повноліття.

Так, будучи раніше засудженим вироком Шаргородського районного суду Вінницької області від 12.04.2019 за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 110 годин громадських робіт, ОСОБА_4 , маючи повторний умисел на ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), ігноруючи рішення суду та ухиляючись від його виконання, в період часу з 01.05.2019 по 31.03.2020 не сплачував аліменти, хоча достовірно знав про необхідність їх сплати, оскільки повідомлений державним виконавцем під розписку про необхідність сплати аліментів та наслідки ухилення від їх сплати, мав реальну можливість їх сплачувати, так як отримує офіційний дохід від надання земельної ділянки в оренду, однак, не маючи обмежень до фізичної праці та протипоказань по стану здоров`я, на роботу не влаштовувався, на обліку в Шаргородському районному центрі зайнятості не перебував та не перебуває, маючи доходи від тимчасових заробітків, їх не декларував та не декларує, про суми заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв, внаслідок чого порушив та продовжує порушувати право дитини на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток, передбачене ст. 51 Конституції України.

Як наслідок, ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини не сплачував, будь-якої іншої допомоги не надавав, тобто добровільно рішення суду не виконував і таким чином умисно, злісно, повторно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання малолітньої дитини, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів за вказаний період у розмірі 10 519 (десять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) гривень, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

Окрім того, за період з моменту винесення судового рішення, тобто з 05.01.2017 по 31.03.2020 ОСОБА_4 допустив збільшення загальної заборгованості по сплаті аліментів до загальної суми 23 538 (двадцять три тисячі п`ятсот тридцять вісім) гривень 06 копійок.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 свою винуватість у висунутому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся і дав показання, які за своїм змістом повністю відповідають викладеним вище обставинам вчинення ним злочину, пояснивши, зокрема, що він тривалий час не працював офіційно, заробляв на життя тимчасовими заробітками. Про вчинене шкодує, просив суворо не карати, вказав, що буде вживати заходи до погашення заборгованості.

Ураховуючи те, що учасники судового засідання не оспорюють усі обставини, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом установлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд провів судовий розгляд цього провадження щодо усіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших обставин у кримінальному провадженні, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу.

Отже, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_4 своїми умисними діями злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), будучи раніше судимим, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 164 КК України.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, бере до уваги характер, ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії невеликої тяжкості, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше судимий за ч. 1 ст. 164 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_4 статей 69, 69-1 КК України, а тому: з урахуванням усіх обставин у справі, ступеня тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченим, особи винуватого, наявності обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 164 КК України.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, його перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Цивільний позов не заявлено, процесуальних витрат та речових доказів у провадженні немає.

Підстав для обрання запобіжного заходу немає.

Керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 368-371, 373-376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком сто сорок годин.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Згідно зі статтями 392-395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Згідно зі статтею 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1