УХВАЛА
14 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 761/3134/18
провадження № 51-1762ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу та клопотання про поновлення строку на касаційне оскарженнязасудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року,
встановив:
За вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у строк покарання, призначеного за цим вироком, ОСОБА_4 зараховано покарання, відбуте повністю за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 16 липня 2018 року, та останньому призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Київський апеляційний суд ухвалою від 22 січня 2020 року вирок щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Як убачається з матеріалів провадження, не погоджуючись із постановленими судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 звертався до Верховного Суду з касаційною скаргою, яку було повернуто, оскільки засуджений у встановлений строк не усунув недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху.
Звертаючись повторно до Верховного Суду з касаційною скаргою ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильно надану оцінку доказам, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду.

До поданої касаційної скарги засуджений, долучив клопотання про поновлення йому строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень. Обґрунтовуючи поважність пропуску строку, ОСОБА_4 посилається на те, що він не зміг скористатись належним чином правом на касаційне оскарження у встановлений законодавством строк у зв`язку з неналежним виконанням його захисником своїх обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) касаційну скаргу на судові рішення може бути подано протягом трьох місяців із дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Частиною 1 ст. 117 КПК встановлено, що пропущений із поважних причин строк має бути поновлено за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Перевіривши наведені в клопотанні причини пропуску засудженим строку на касаційне оскарження, Верховний Суд визнає їх поважними та вважає за необхідне поновити йому цей строк, оскільки, на думку Верховного Суду, він, звертаючись до суду касаційної інстанції з клопотанням діяв сумлінно, без невиправданих затримок у часі.
Разом з тим, перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність її вимогам ст. 427 КПК, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається найменування суду касаційної інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 33 КПК кримінальне провадження у касаційній інстанції здійснює Верховний Суд, однак усупереч зазначеним вимогам закону касаційна скарга засудженого адресована Верховному Суду України.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
При цьому слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судами оцінкою доказам та по суті заперечення правильності встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При цьому, Верховний Суд відзначає, що доводи засудженого щодо незаконності судових рішень фактично стосуються тільки вироку суду першої інстанції, а доводів щодо незаконності судового рішення апеляційного суду касаційна скарга засудженого не містить, як і не містить доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ньому на спростування доводів апеляційної скарги засудженого.
Також, всупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга засудженого не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених відповідно до положень ст. 436 КПК.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Зі змісту касаційної скарги ОСОБА_4 вбачається, що вирок суду першої інстанції переглядався в апеляційному порядку та залишений цим судом без змін. Тому викладена у касаційній скарзі вимога засудженого про скасування вироку суду першої інстанції без зазначення вимоги щодо судового рішення апеляційного суду не узгоджується зі ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК, вона не надала усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Що стосується порушеного засудженим ОСОБА_4 питання щодо заміни йому захисника, суд касаційної інстанції зазначає, що відповідно до ст. 48 КПК засуджений, його законний представник чи інші особи за його проханням чи згодою вправі залучити захисника.
Крім того, слід зауважити, що згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, на всі види правових послуг, передбачені ч. 2 ст. 13 цього Закону (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у виді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Таким чином, засуджений не позбавлений можливості звернутися до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за місцем відбування покарання.
Керуючись ст. 117, ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:
Поновити засудженому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року та ухвали Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року.

Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3