печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5826/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю:

особи, в інтересах якої подано клопотання ОСОБА_3

представник, особи в інтересах якої подано клопотання адвоката ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ" ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017 року у справі №757/7131/17-к ,-

ВСТАНОВИВ:
07.02.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ" ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017 року у справі №757/7131/17-к.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна, а саме: зазначено, що між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» склалися звичайні цивільно-правові кредитні правовідносини, відповідно до яких Позичальник ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» отримав від Кредитора АТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитні кошти відповідно до укладених кредитних договорів, та в забезпечення зобов`язань за даними кредитними договорами передав Кредитору АТ «Банк Фінанси та Кредит» в іпотеку нерухоме майно, в тому числі й на яке накладено арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7131/17-к від 07.02.2017 року. Тому, з врахуванням зазначеного, заявник зазначає, що відносини, які склалися між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» є цивільно-правовими, а отже дані правовідносини не є деліктними, у зв`язку із чим ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» не є «делінквентом», а АТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є «потерпілим», оскільки між даними суб`єктами склалися договірні цивільно-правові кредитні правовідносини.

Також, зазначено, що на дату постановлення ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7131/17-к від 07.02.2017 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходився на стадії ліквідації у встановленому Законом порядку.

Отже, судом при прийнятті ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7131/17-к від 07.02.2017 року не враховано, що майно, на яке накладено арешт виступає забезпеченням по виконанню зобов`язань ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» перед АТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому на даний момент Фондом гарантування вкладів фізичних осіб здійснюється процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку (ліквідація).

Окрім цього, зазначено, що АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відступив право вимоги за всіма кредитними договорами, забезпеченнями по яких (іпотека) є нерухоме майно, в тому числі на яке накладено арешт ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7131/17-к від 07.02.2017 року, тобто АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнив всі свої вимоги, в тому числі й майнові за всіма кредитними договорами, укладеними із ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ», отже у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутні будь-які претензії, в тому числі й майнові до ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» у зв`язку з даним відступленням права вимоги за кредитними договорами до ТОВ «Корпоративний центр».

Таким чином, на підставі зазначеного, арешт на нерухоме майно, накладений на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/7131/17-к від 07.02.2017 року не тільки порушує права ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» як Іпотекодавця щодо добровільної реалізації предметів іпотеки в рахунок погашення зобов`язань перед ТОВ «Корпоративний центр» за Кредитними договорами, але й порушує права Нового Кредитора ТОВ «Корпоративний центр», оскільки останній не має змоги реалізувати предмети іпотеки ані в добровільному, ані в примусовому порядку для задоволення своїх вимог за даними кредитними договорами, тому заявник просить суд, скасувати арешт накладений ухвалою суду від 07.02.2017, а саме:

- нежитлове приміщення №03 адмінбудівлі літ.А-2 інв №100002 за адресою: Запорізька обл.. м. Запоріжжя вул. Реактивна буд. 1(реєстраційний номер об`єкту нерухомою майна № 01);

- квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомою майна № 00);

- квартира АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомою майна № 82);

- квартира АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту нерухомою майна № 00);

В судовому засіданні адвокат та власник майна підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, зазначив, що арешт є актуальним, оскільки дане майно є предметом передвіки органом досудового розслідування.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Департаментом з розслідування особливо важливих справ у сфері економіки Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000279 від 12.01.2015 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 191 КК України та за ознаками складу кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 364 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, 07.02.2017 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва №757/7131/17-к накладено арешт на нерухоме майно, що на праві власності належить ТОВ «Люкстрейдкомпані Київ» (), а саме:

- нежитлове приміщення № 03 адмінбудівлі літ.А-2 інв.№100002, за адресою: Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Реактивна, буд. 1, (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 01);

- квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00);

- квартира АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 82);

- квартира АДРЕСА_3 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 00);

- нежитлова будівля літ. «А-1» (Стаціонарний АГЗП), за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Свистуна, буд. 7-А (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 01);

- нежитлова будівля літ. «А-1» (Стаціонарний АГЗП), за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. пр-т. П`ятдесятиріччя СРСР, буд. 22-Б (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 01);

- стаціонарна АЗС з магазином супутних товарів, АГЗП, за адресою: Харківська обл., Нововодолазькикий р., смт. Нова Водолага, вул. Харківська буд. 148 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 42).

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017, що слідчий суддя дійшов висновку, про накладення арешту, з метою забезпечення можливого судового рішення в частині конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов, оскільки дане майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, а саме підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, що в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, передбачена можливість накладення арешту на майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно приписам ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Положення ч. 5 ст. 170 КПК України декларують, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, що на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження № 0000279.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявника обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ" та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Люкстрейдкомпані Київ" ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2017 року у справі №757/7131/17-к - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_12 , Ільєва