Провадження № 1-кп/537/27/2020
Справа № 534/502/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2020 року Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі : головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_7 ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в режимі відео конференції з Державною установою «Полтавська установа виконання покарань (№23)», кримінальне провадження № 0000254 за обвинуваченням:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

15.06.2004 року Автозаводським р/с м. Кременчука Полтавської обл. за ст.ст. 15, 70,76, ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

24.11.2010 року Комсомольським м/с Полтавської обл. за ч. 1 ст. 286 КК України до 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.;

14.11.2013 року Комсомольським м/с Полтавської обл. за ч. 1 ст. 70, ст. 86, ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 187 до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.;

19.11.2014 року Комсомольським м/с Полтавської обл. за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

21.04.2015 року Апеляційним судом Полтавської області за ст. 70, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3. ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Приморське, Новоазовського району, Донецької області, громадянина України, не працюючого, осіб на утриманні не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

06.06.2012 року Орджонікідзевським р/с м. Маріуполя за ч. 1 ст. 185 КК України. Кримінальне провадження припинено за ст. 9 КПК України;

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч.2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України,

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Новоградівка, Донецької області, громадянина України, не працюючого, на утриманні осіб не маючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше судимого:

06.07.1992 року Комсомольським м/с Полтавської області за ст. 206 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі;

01.02.1994 року Крюківським р/с м. Кременчука Полтавської області за ст. 142 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі;

28.09.2000 року Кременчуцьким р/с Полтавської області по ст. 196-1 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі умовно на 1 рік, штраф 200 грн.;

21.05.2007 року Комсомольським м/с Полтавської області за ст. 185 ч. 1 КК України. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

17.09.2007 року Комсомольським м/с Полтавської області по ст. 309 ч. 1, 70 ч. 1, 70 ч. 3, 72 ч. 1 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

23.06.2008 року Комсомольським м/с Полтавської області по ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 190 ч. 2, 309 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі;

24.07.2009 року Комсомольським м/с Полтавської області по ст. 186 ч. 2 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

21.06.2011 Комсомольським м/с Полтавської області по ст. 190 ч. 2 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

18.10.2014 року Комсомольським м/с Полтавської області по ст. 186 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

06.09.2017 року Комсомольським м/с Полтавської області по ст. 185 ч. 2 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України,

встановив:

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, строк дії якого закінчується 31 грудня 2020 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України суд під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

На виконання вимог ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, у зв`язку зі спливом строку дії запобіжного заходу, судом поставлено на обговорення питання про доцільність продовження обвинуваченим раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень п 20-5 Розділу XІ Перехідні положення КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження, так зокрема, у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Судді зі складу даної колегії: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебувають на лікарняних та не можуть брати участь у розгляді питання доцільності продовження міри запобіжного заходу обвинуваченим, строк дії якого спливає 31.12.2020 року, а тому в зв`язку з викладеним та на підставі вказаних вище норм КПК України, головуючий по справі - суддя ОСОБА_1 здійснює розгляд даного питання одноособово.

В судовому засіданні прокурор вказав на доцільність продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики наразі не змінилися, а більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку обвинувачених.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносного обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України, а також те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку обвинуваченого, а тому просила змінити запобіжний захід відносно її підзахисного на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю. Аналогічну думку висловила з приводу запобіжного заходу відносно інших обвинувачених. Вказавши, що справа слухається тривалий час, однак лише вирішуються питання про продовження міри запобіжного заходу, свідки не з`являються.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та прохав змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, та змінити запобіжний захід іншим обвинуваченим.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_10 заперечував проти продовження виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносного обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України, а також те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку його підзахисного, а тому просив змінити запобіжний захід відносно його підзахисного на цілодобовий домашній арешт. Вважає, що вказаний запобіжний захід повністю виключить вказані прокурором ризики, при тому, що з часом ризики зменшуються. Крім того, вказав, що його підзахисний має проблеми зі здоров`ям. Стосовно інших обвинувачених також вважає за необхідне змінити запобіжний захід на більш м`який.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та прохав змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та змінити запобіжний захід на більш м`який іншим обвинуваченим.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносного обвинуваченого ОСОБА_5 оскільки прокурором в судовому засіданні не доведено ризики визначенні ст. 177 КПК України, а також те, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну поведінку його підзахисного, а тому просив обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_5 цілодобовий домашній арешт, який унеможливить будь-які порушення зі сторони обвинуваченого та ризики. Вказав на тривалий час перебування обвинувачених під вартою та погіршення стану здоров`я його підзахисного. Аналогічну думку має з приводу запобіжного заходу відносно інших обвинувачених.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та прохав змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, та аналогічно змінити і іншим обвинуваченим.

Згідно зі статтею 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вирішуючи питання щодо продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить із вимог статті 29 Конституції України, якими передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Щодо доводів захисників про відсутність вказаних ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" закріпив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не застосувавши запобіжний захід. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».
Обвинуваченні раніше неодноразово судимі, обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності поєднаних з насильством, за які передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, офіційно не працюють, що вказує на ризик продовження ними злочинної діяльності.

Щодо незаконного впливу на свідків та потерпілих, для уникнення покарання, то в ході кримінального розслідування встановлено свідків вказаних злочинів, які своїми показами викривають злочину діяльність обвинувачених, тому останні з метою уникнення покарання, можуть вчиняти дії з метою зміни показань свідків, а також вчиняти тиск на потерпілих, які ще не допитані в судовому засіданні з метою зміни її показань.

Доказів які б вказали на зміну вказаних прокурором ризиків стороною захисту до суду не надано.

Медичних висновків які б обґрунтовано давали суду підстави вважати, що за станом здоров`я обвинуваченні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не можуть утримуватися в умовах установи виконання покарань до суду не подано.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими наявність зазначених прокурором підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ст. 177, ст. 178, ст. 197, ст. 199 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

За викладених обставин, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінальних правопорушень, які інкримінується обвинуваченим, особи обвинувачених, з метою запобігання ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме вчиняти повторно кримінальні правопорушення, впливати на свідків та потерпілих, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинувачених запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Оскільки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, вчинених із застосуванням насильства, суд у відповідності з вимогами частини 4 статті 183 КПК України, при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підстав до визначення застави не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 199, 331, 371, 372 КПК України, суд

постановив:

Продовжити відносно обвинувачених:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 22 грудня 2020 року до 19 лютого 2021 року до 24 години.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 22 грудня 2020 року до 19 лютого 2021 року до 24 години.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - а саме: з 22 грудня 2020 року до 19 лютого 2021 року до 24 години.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено та проголошено 22.12.2020 року о 16:30 годині.