Справа № 758/4107/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3721/2020 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 до 06.12.2020 включно.
Рішення суду мотивоване наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме, переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також, на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ОСОБА_7 суд вважає недостатнім. Відтак, утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби. Встановити обвинуваченому ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суд; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з усіма дійовими особами, які зазначені в підозрі.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що постановлення оскаржуваної ухвали відбувалось із істотними порушеннями процесуального законодавства України, що в подальшому може істотно вплинути на права обвинуваченого в даному кримінальному провадженні. Окрім того, на думку захисника, з моменту застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із застосуванням альтернативи внесення застави відбулись істотні зміни в процесуальній поведінці обвинуваченого.
Крім цього, захисник звертає увагу на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України щодо ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні відсутні, а у клопотанні про обрання запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою, стороною обвинувачення не було наведено жодного конкретного факту, що доводить існування істотного ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду. Також, обвинувачений ОСОБА_7 позбавлений можливості знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як всі речові докази, які мають суттєве значення для справи були вилучені. Окрім того, обвинувачений не має необхідності перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а зазначений ризик є неконкретним і не підтверджується будь-якими доказами, крім того він висловив стійке бажання співпрацювати зі слідством для встановлення у вказаних злочинах об`єктивної істини. Відтак, сторона захисту вважає, що на даний час ризики, передбачені ст.177 КПК України мінімальні та на даний час не має обставин, що переважують правило поваги до особистої свободи.
Також, апелянт зазначає, що громадянин України ОСОБА_7 має позитивні характеристики, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має хронічні захворювання, має батьків похилого віку. Крім того, обвинувачений не має на меті жодним чином ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі або здійснювати злочинну діяльність, усвідомив та визнав свою вину.
В свою чергу, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем реєстрації.
В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що оскаржуване судове рішення було прийнятне з рядом грубих порушень, а саме: порушення права обвинуваченого на захист, порушення п.1 ч.3 ст.199, ч.5 ст.199, ст.178, ст.183 КПК України, що є недопустимими при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою. Наявність зазначених порушень стверджується аудіозаписом судового засідання від 08.10.2020.
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст.331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Як вбачається з матеріалів провадження ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 в межах кримінального провадженні №0000442, за ч.2 ст.186 КК України.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що в матеріалах провадження не міститься виняткових даних, які б давали підстави для продовження застосування обвинуваченому ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім того відсутнє клопотання про обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу.
У відповідності з положеннями п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
За змістом ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
У рішеннях Європейського суду з прав людини означено, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.
Так, колегія суддів приходить до переконання про те, що вирішення питання про можливість подальшого перебування особи під вартою передбачає необхідність врахування також необхідності забезпечення дотримання прав обвинуваченого, у тому числі і тих, які гарантовані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 у зв`язку із застосуванням щодо нього запобіжного заходу із квітня 2019 року перебуває під вартою, що є однією із форм перебування особи під контролем держави.
Колегія суддів враховує в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_7 обвинувачується, розмір покарання, який загрожує останньому у разі доведення його винуватості, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має позитивні характеристики, що дає підстави стверджувати про наявність міцних соціальних зв`язків. Окрім того, ОСОБА_7 має хронічні захворювання та батьків похилого віку.
Також, колегією суддів апеляційного суду не встановлено будь-яких обставин про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, у зв`язку з не перебування останнього під вартою.
У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з доводами захисника про безпідставність продовження судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.10.2020 обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою був продовжений за відсутності письмового клопотання прокурора. Як вбачається із мотивувальної частини ухвали Подільський районного суду м. Києва від 08.10.2020 питання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою було ініційоване судом. Ця обставина підтверджується захисником, обвинуваченим та фактично не заперечується прокурором. Із пояснень захисника та виділених матеріалів кримінального провадження вбачається те, що розгляд питання про продовження строку тримання під вартою був проведений безпосередньо після його ініціювання судом. Наведене указує на те, що продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, результатом чого стала ухвала Подільського районного суду м. Києва від 08.10.2020 року судом першої інстанції було проведено за відсутності підстави для початку провадження із розгляду даного питання, що викликає сумнів у об`єктивності, неупередженості та безсторонності суду у ході вирішення цього питання. Окрім того, зазначені вище обставини указують на те, що у ході провадження про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою було допущене порушення права обвинуваченого на захист, яке проявилося у не наданні йому часу та можливостей, необхідних для підготовки до захисту. Наведене указує на те, що при продовженні строку тримання ОСОБА_7 під вартою судом першої інстанції були грубо порушені вимоги ст.184, 199 КПК України, п.1, п/п. «b» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вони є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Посилання як суду в ухвалі, так і прокурора під час апеляційного розгляду на положення ст.331 КПК України, як на підставу для розгляду питання про продовження строку тримання під вартою за відсутності клопотання прокурора не ґрунтуються на вимогах закону. Так, ч.3 ст.331 КПК України не визначається порядок вирішення питань, пов`язаних із продовженням строку тримання під вартою, які вирішуються відповідно до положень § 1 Глави 18 КПК України. Колегія суддів вважає, що положення ч.3 ст.331 КПК України не скасовують дію ч.2 ст.184 КПК України щодо обов`язковості вручення обвинуваченому копії відповідного клопотання. Аналіз положень ч.2 ст.184 КПК України у поєднанні із положеннями ч.3 ст.331 КПК України та зазначеними вище положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод дає підстави стверджувати те, що при настанні обставин, передбачених ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції за відсутності клопотання прокурора може ухвалити лише одне із тих рішень, передбачених цією нормою закону, які не пов`язані із продовженням строку тримання під вартою, тобто про скасування або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою наявність відповідного письмового клопотання прокурора є обов`язковим.
На підставі наведеного, колегія суддів, вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт.
Керуючись ст.ст. 376, 350, 177, 418, 419, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України:
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні;
- прибувати за кожною вимогою до суду;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон;
- носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому перебуває останній, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
На підставі п.1 ч.3 ст.202 КПК України зобов`язати Подільське УП ГУ НП в м. Києві негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_7 до місця його проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,та звільнити його з під варти.

Копію ухвали направити до ПодільськогоУП ГУ НП в м. Києві для виконання в частині доставки обвинуваченого ОСОБА_7 до місця цілодобового домашнього арешту та контролю за виконанням обвинуваченим ОСОБА_7 умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

ОСОБА_9 , до прибуття працівників Подільського УП ГУ НП в м. Києві для виконання даної ухвали - утримувати в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Встановити строк дії ухвали тривалістю 60 (шістдесят) днів, тобто до 23 січня 2021 року включно.
Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4