Справа № 461/5609/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/429/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвокатаОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Осіївка Бершадського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на вирок Галицького районного суду м.Львова від 20 березня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином - задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 300 000 (триста тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати, пов`язані із проведенням судової дактилоскопічної експертизи в сумі 1256,08 (одна тисяча двісті п`ятдесят шість) гривень.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати із часу фактичного затримання, тобто з 03 червня 2019 року.

Вирішено питання з речовими доказами.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід - тримання під вартою - до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 31 травня 2019 року приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час конфлікту наніс ОСОБА_11 один удар кулаком лівої руки в потиличну частину голови, від якого останній впав обличчям на підлогу в коридорі квартири, яка була покрита керамічною плиткою. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , підбіг до потерпілого та взявши останнього руками за голову, наніс удари головою ОСОБА_11 об керамічне покриття підлоги, чим спричинив потерпілому, згідно лікарського висновку судово-медичної експертизи трупа № 550/2019, закриту черепно-мозкову травму з забоєм головного мозку, крововиливами під тверду (в лівій тім`яній ділянці) та під м`яку (в лівій скроневій, правій тім`яній, лівій тім`яній, правій потиличній, в правій скроневій ділянках) оболонки головного мозку, обширними крововиливами в м`які покриви голови зі сторони внутрішньої поверхні (в правій лобно-скроневій, правій тім`янно-потиличній, лівій лобно-скроневій, лівій тім`яно-потиличній ділянках), із забійною раною обличчя, забоями м`яких тканин з травматичними набряками та синцями в ділянках обличчя, яка ускладнилась набряками головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого, згідно висновку судово-медичного експерта настала смерть потерпілого на місці події.
В подальшому, 02 червня 2019 року, приблизно о 02 год. 50 хв., ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності та з мотивів приховування злочину перемістив та приховав тіло потерпілого ОСОБА_11 в комунікаційному колодязі, який знаходиться поблизу будинку № 26, на вул.С.Бандери у м.Львові.
Не погоджуючись із вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м.Львова від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 в частині міри покарання і задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні змінити. Пом`якшити вирок ОСОБА_7 в частині міри покарання та цивільний позов залишити без розгляду з метою його юридичного доведення, надавши право звернутися в суд в загальноприйнятому цивільному порядку.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник обвинуваченого покликається на те, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не врахував, що останній щиро розкаявся у вчиненому, що саме потерпілий наніс обвинуваченому тяжкі словесні образи, таким чином ініціатором інциденту став саме потерпілий.

Окрім цього, на переконання адвоката, заявлений цивільний позов нічим не доводиться і є надуманим.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення.

Висновки суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікація діянь є правильними, ґрунтуються на сукупності зібраних та перевірених судом доказів, що ніким не оспорюється.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між призначеним судом у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував обставини та характер вчиненого злочину, ступінь його тяжкості, наявність обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, та визначив таке, яке за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом щирого каяття ОСОБА_7 , то такі не заслуговують на увагу, адже розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Натомість у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений дійсно визнає негативні наслідки злочину, такий не вживав заходів щодо компенсації перенесених потерпілим страждань, пов`язаних із непоправною втратою близької людини, чи полегшення душевного болю.
На переконання колегії суддів апеляційного суду, підстав вважати покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні встановлений ст.129 КПК України, в якій передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. У разі встановлення відсутності події кримінального правопорушення суд відмовляє в позові. У разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Водночас, у п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України визначено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Окрім того, згідно із п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» у разі закриття справи з передбачених законом підстав цивільний позов не розглядається.
При розгляді цивільного позову суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, та дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 , згідно з яким останній просить стягнути з обвинуваченого завдану йому моральну шкоду, спричинену вбивством брата у розмірі 300 000 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що вбивство рідного брата негативно вплинуло на його здоров`я як інваліда та призвело до смерті їхнього із загиблим рідного батька всього через тиждень після загибелі ОСОБА_11 . Вказав, що зазнав приниження через спаплюження тіла брата під час його приховання, публікація даної події у ЗМІ та мережі Інтернет завдали йому значні моральні страждання, що негативно вплинуло на його життєвий устрій.
Положенням п. 2 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності вини.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд першої інстанції при визначенні суми моральної шкоди виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, характер, обсяг та глибину фізичних й душевних страждань потерпілого, істотність вимушених змін у його повсякденному житті, зокрема непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.
На переконання колегії суддів, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам цивільного законодавства, у тому числі ст.ст.23, 1167 ЦК України, заявлений цивільний позов є обґрунтованим та вмотивованим, а тому підстав для залишення його без розгляду, як того просить апелянт, немає.
Ураховуючи вищенаведене, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, відтак підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
вирокГалицького районного суду м.Львова від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4