ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/420/20 Номер провадження 11-кп/814/905/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мурманськ, Російська Федерація, зареєстрованої по АДРЕСА_1 та поживаючої по АДРЕСА_2 , росіянки, громадянки України, не працюючої, неодруженої, невійськовозобов`язаної, раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст. 126-1 КК України , -

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_9 ,-

у с т а н о в и л а:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Диканського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватою за ст.126-1 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту.

Застосовано запобіжний захід до набрання вироком законної сили у виді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 15 прожиткових мінімуми для працездатних осіб , що становить 31 530 грн.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", маючи єдиний, прямий умисел на вчинення домашнього насильства на побутовому ґрунті, вже будучи притягнутою постановою Диканського районного суду від 01.07.2019 року, яка набрала законної сили, до адміністративної відповідальності за вчинення психологічного насильства в сім`ї відносно своєї матері ОСОБА_9 , належних висновків для себе не зробила, та далі, з мотивів неприязних відноси та неповаги до існуючих норм спільного проживання, обвинувачена ОСОБА_7 , умисно, системно, протягом року - 07.04.2020 року, 14.04.2020 року в адресу своєї матері - потерпілої ОСОБА_9 , висловлювалась нецензурною лайкою, поводила себе відносно неї агресивно, вчинивши таким чином, кожного разу, психологічне насильство в сім`ї, яке призвело до психологічних страждань і як наслідок відбулось погіршення життя потерпілої. За вчинення вказаних протиправних дій, постановами Диканського районного суду, які набрали законної сили, обвинувачена ОСОБА_7 була притягнута до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи особи , яка їх подала

Адвокат ОСОБА_6 діючи в інтересах обвинуваченої подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити та пом`якшити покарання до 240 годин громадських робіт.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те , що судом призначене занадто суворе покарання та при цьому не враховано в повній мірі дані про особу обвинуваченої та висновок органу пробації.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні обвинувачена та її захисник адвокат ОСОБА_6 апеляцію підтримали та просили задовільнити з наведених в ній підстав.

Потерпіла в судовому засіданні заперечувала з приводу задоволення апеляційної скарги.

Прокурор в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення апеляції , вважаючи вирок законним і обґрунтованим .

Мотиви суду

Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , вивчивши матеріали кримінального провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону та постановив законне , обґрунтоване та вмотивоване судове рішення в якому правильно встановивши фактичні обставини по справі надав їм вірну юридичну оцінку.

При цьому оскільки провадження розглянуте в порядку статті 349 КПК України , фактичні обставини по справі в апеляційній скарзі не оспорюються , не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів відповідно до приписів статті 404 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги адвоката щодо суворості призначеного обвинуваченій покарання , колегія суддів вважає їх непереконливими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі , яка вчинила злочин , має бути призначене покарання , необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості , співмірності та індивідуалізації , покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій , їх небезпечності та даним про особу винного.

Покарання є заходом примусу , що застосовується від імені держави за вироком суду до особи , визнаної винною у вчиненні злочині , і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання , необхідне і достатнє для виправлення засуджених , а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими , так і іншими особами . Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України , відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер , а також з принципу правової держави , з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність , але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ст. 126-1 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом`якшують її покарання.

При цьому, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої , суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин , що обтяжує покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , судом встановлено не було.

Враховував суд і інші обставини щодо особи обвинуваченої , а зокрема той факт , що вона позбавлена батьківських прав щодо своїх дітей , які проживають з її ж матір`ю , що вона зловживає спиртними напоями , через , що перебуває на обліку у лікаря нарколога , стійкість до вчинення домашнього насильства , висновок органу пробації щодо середнього ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

При цьому , колегія суддів звертає увагу , що попри відсутність попередніх судимостей у обвинуваченої , орган пробації не встановив мінімального ризику вчинення інших кримінальних правопорушень , що давало б підстави для пом`якшення обвинуваченій покарання.

Врахувавши зазначені обставини суд прийшов до висновку , що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нових злочинів , буде призначення покарання у виді арешту.

Із вказаним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Водночас , колегія суддів не погоджується із доводами автора апеляції , оскільки судом були повно враховані всі обставини щодо особи обвинуваченої і , в тому числі , ті на які посилається автор апеляції та призначене покарання яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним щодо особи обвинуваченої.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим , як про це наголошується в апеляційній скарзі , колегія суддів не знаходить.

В контексті піднятого питання щодо несправедливості призначеного обвинуваченій покарання , колегія суддів наголошує на тому , що вся попередня поведінка обвинуваченої в сім`ї , відношення до матері , ставлення до своїх дітей , свідчить про те , що вона не заслуговує на поблажливе ставлення до себе з боку суду і призначення більш м`якого покарання , ніж визначено судом першої інстанції , не буде відповідати меті покарання.

Вирок суду відповідає положенням статті 374 КПК України , є законним , обґрунтованим і вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства , які були б допущені судом першої інстанції , колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційну скаргу адвоката в інтересах обвинуваченої слід залишити без задоволення , а вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення , а вирок Диканського районного суду Полтавської області від 24 червня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного кримінального суду Верховного Суду на протязі 3 місяців з моменту проголошення , а особою , яка тримається під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

Судді:

____________ ____________ _____________
ОСОБА_10 ОСОБА_3 ОСОБА_4