ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1271/20 Справа № 202/4680/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали досудового розслідування № 0000486 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , яке погоджене з прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під вартою відносно ОСОБА_8 та продовжено строк тримання під вартою останнього до 08 листопада 2020 року включно.
Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується, насамперед, протоколами допиту потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , слідчими експериментами, протоколом обшуку. Незалежно від подальшої доведеності підозри ОСОБА_8 отримані на даний час органом досудового розслідування докази свідчать, що є достатні підстави стверджувати, що він може бути причетним до правопорушень, в яких його підозрюють, оскільки на нього вказують потерпілі як особу, яка незаконно позбавили їх волі та здійснювала їх катування.
Слідчий суддя вважав, що під час розгляду клопотання прокурором доведено, що на сьогодні заявлений ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування не зменшився, оскільки поданими матеріалами підтверджується, що досудове розслідування не завершено і підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки він підозрюється у вчиненні ряду тяжких кримінальних правопорушень, зокрема проти життя та здоров`я, волі особи.
Продовжуючи строк тримання ОСОБА_8 під вартою, відповідно до частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя не вбачає підстав для визначення підозрюваному застави, оскільки злочин, в якому він підозрюється, вчинено із застосування насильства.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, який перебуває більше ніж три роки на обліку в кабінеті «Довіра», а саме із 04.07.2017 року по теперішній час з діагнозом ВІЛ-інфекція 1 клінічна стадія, й тим самим підозрюваний потребує постійного прийому препаратів антиретровірусної терапії.
Сторона захисту звертає увагу на те, що 18.06.2020 року ОСОБА_8 , раптово потрапив до Інституту серця МОЗ України, де перебував на стаціонарному лікуванні до 01.07.2020 року включно. Також, вказує, що підозрюваний ОСОБА_8 є особою, котра перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двох дітей, зареєстрований та мешкає у м. Нікополь Дніпропетровської області.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 , та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги захисника, просили їх задовольнити.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думки учасників судового процесу, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно із ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:
1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;
2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;
3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані, висновки суду про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи.
Як вбачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, слідчим управлінням ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2020 року за № 0000486 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що між ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_12 укладено шлюб. За час сумісного життя у ОСОБА_8 виникли підозри щодо вірності його дружини ОСОБА_13 , у зв`язку з чим останній вирішив організувати незаконне позбавлення волі осіб, заподіяння фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою примусити їх вчинити дії, що суперечать їх волі, у тому числі отримати від них відомості, що підтверджують наявність інтимного зв`язку його дружини ОСОБА_13 з ОСОБА_14 .
Так, ОСОБА_8 , усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів групою осіб, повідомив раніше знайомим ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про план вчинення незаконного позбавлення волі та катування, які надали згоду на вчинення цих злочинів за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_8 , розуміючи, що для досягнення злочинної мети необхідна наявність місця утримання потерпілих, а також транспортних засобів для їх доставки в ці місця, підшукував засоби та знаряддя вчинення злочину, домовившись з ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , що у якості гран спорту будуть використовувати автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Лексус», а у якості місць утримання викрадених осіб, будуть використовувати домоволодіння АДРЕСА_3 .
Так, у невстановлений слідством час та місці ОСОБА_8 дав вказівку ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_14 - ОСОБА_11 .
Приблизно 07.15 год.. 01.05.2020, на виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 та умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб, зустрів потерпілого ОСОБА_11 поблизу прохідної ТОВ «Оскар» на вул. Херсонська у м. Нікополь, з яким попрямував бік кафе «Ковчег» на автомобілі ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_2 .
В цей час ОСОБА_15 та співучасники злочину ОСОБА_18 і ОСОБА_16 , пересуваючись на автомобілі «Лексус», під керуванням останнього неподалік кафе «Ковчег», виконуючи умисні дії, направлені на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 , зупинили автомобіль «Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_11 пересісти до автомобіля «Лексус».
При цьому ОСОБА_11 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю Лексус, де з метою придушення волі ОСОБА_11 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_16 і ОСОБА_18 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», а ОСОБА_15 заблокував двері автомобіля «Лексус».
Продовжуючи свої умисні дії, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_15 зателефонував ОСОБА_8 , узгодивши шлях пересування та місце зустрічі, а саме в цей час ОСОБА_16 одягнув потерпілому ОСОБА_11 куртку капюшоном на обличчя та за попередньою змовою із ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , продовжували проти волі потерпілого незаконно утримувати його в автомобілі «Лексус», погрожуючи застосуванням насильства небезпечним для його життя та здоров`я.
Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_11 пройти до приміщення вищевказаного будинку.
На місці ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_11 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема: ОСОБА_15 наніс зі спини ОСОБА_11 не менш трьох ударів кулаком в область вуха, щелепи та потилицю. ОСОБА_18 демонстрував в руках алюмінієву біту, а ОСОБА_16 тримав сокиру у тулуба потерпілого ОСОБА_11 , ОСОБА_17 знаходився поряд.
При цьому до 21.00 год. 01.05.2020 ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 примушував потерпілого ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити про наявність інтимного зв`язку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.
Після цього потерпілого ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_8 , ОСОБА_19 на автомобілі «Ауди». д.н.з. НОМЕР_1 , відвіз додому до АДРЕСА_4 .
Після цього на початку травня 2020 року, більш точне час та місці не встановлено, ОСОБА_8 дав вказівку ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ОСОБА_19 , ОСОБА_20 на незаконне позбавлення волі та катування знайомого ОСОБА_14 - ОСОБА_11 .
З цією метою 06.05.2020, близько 23.00 год., на виконання вказівки ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , маючи умисел на незаконне позбавлення волі ОСОБА_11 та умисне заподіяння сильною фізичного болю, фізичного та морального страждання останньому, з метою примусити потерпілого вчинити дії проти його волі, а саме отримати від нього відомості щодо наявності інтимного зв`язку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , діючи узгоджено, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які приїхали на автомобілі «Мерседес» до прохідної Трубного заводу, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Херсонська, 539. де шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_11 пересісти до автомобіля ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_19 повідомивши, що з ним бажає поспілкуватись ОСОБА_8 ..
При цьому ОСОБА_11 , реально усвідомлюючи загрозу як небезпечну для його життя та здоров`я, підкорився на їх вимогу, пересів на заднє сидіння до автомобілю ««Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_19 , де з метою придушення волі ОСОБА_11 до супротиву і створення у нього почуття безвихідності, ОСОБА_16 і ОСОБА_18 сіли з обох сторін та забрали належний йому мобільний телефон «Самсунг Галаксі Джі2», позбавивши останнього можливості вільного спілкування, обмеживши його права.
Приїхавши до домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_15 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , шляхом психологічного тиску примусили потерпілого ОСОБА_11 пройти з ними до приміщення вищезазначеного будинку.
На місці ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, спричинили потерпілому ОСОБА_11 сильного фізичного болю, фізичні та моральні страждання шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень, зокрема ОСОБА_8 наніс ОСОБА_11 удар кулаком правої руки, на якої була одягнена тканева перчатка з пластиковими костяшками для единоборств «Битки», в область носу, від якого останній впав на підлогу.
ОСОБА_8 , демонструючи свою перевагу перед присутніми, наказав потерпілому ОСОБА_11 зняти з себе одяг. При цьому ОСОБА_11 , реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, підкорився, залишившись у трусах і шкарпетках. Далі, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_18 за допомогою заздалегідь заготовлених до нанесення тілесних ушкоджень алюмінієвих біт, продовжили побиття ОСОБА_11 , нанесли хаотичні удари по всьому тілу і голові, який спочатку сидів на табуреті та від одного удару впав на підлогу, закриваючи обличчя руками. Потім ОСОБА_8 і ОСОБА_15 , самостверджуючись за рахунок приниження ОСОБА_11 , нанесли останньому не менше 12 ударів по різних частинах тіла, через що потерпілий відчув сильний фізичний біль, фізичне та моратьне страждання.
Після чого, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_8 наніс потерпілому ОСОБА_11 , удари кулаками, на яких одягнені заздалегідь пристосовані тканеві перчатки з пластиковими костяшками для единоборств «Битки», в область обличчя. останній впав на підлогу. ОСОБА_15 разом з ОСОБА_17 і ОСОБА_18 нанесли удари кулаками, ногами і алюмінієвою битою. В цей час ОСОБА_8 табуретом намагався нанести удари в область голови ОСОБА_11 , у зв`язку з чим останній руками прикрив голову. Тоді ОСОБА_8 наніс йому два удари в область правої руки, після чого діставав ніж та погрожуючи його застосуванням, почав лезом ножа робити надрізи на тілі ОСОБА_11 на лівому плечі, спричинивши потерпілому сильну фізичну біль, фізичне та моральне страждання.
Далі ОСОБА_8 , демонструючи пістолет, схожий на пістолет Макарова, утримуючи його у безпосередній близькості до тулубу ОСОБА_11 , погрожуючи його застосуванням і ображаючи нецензурною лайкою, погрожував здійсненням відносно останнього дії сексуального характеру.
У такий спосіб приблизно до 06.00 год. 07.05.2020 ОСОБА_8 за попередньою змовою із ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 примушував потерпілого ОСОБА_11 вчинити дії, що суперечили його волі, у тому числі надати відомості та підтвердити наявність інтимного зв`язку ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , який відмовлявся, оскільки не було відомо про будь-який їх зв`язок.
Близько 04.30 год.. 07.05.2020. ОСОБА_8 , продовжуючи свої умисні дії та. усвідомлюючи їх протиправний характер, діючи за попередньою змовою групою осіб, наказав потерпілому ОСОБА_11 вийти у двір домоволодіння АДРЕСА_3 .
Слідом за ними вийшли ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 ОСОБА_21 .
У дворі ОСОБА_8 показуючи свою перевагу шляхом приниження ОСОБА_22 , спричиняючи морального страждання, наказав останньому зняти з себе труси і сісти на бетонний поріг будинку. ОСОБА_11 сприйняв загрозу як реально небезпечну для свого життя і здоров`я, тому підкорився.
Після чого ОСОБА_8 наказав ОСОБА_20 дістати свій статевий орган та ввести його у рот потерпілому ОСОБА_11 , на що останній категорично відмовлявся. При цьому ОСОБА_20 на виконання наказу ОСОБА_8 , дістав зі штанів свій статевий орган, підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , правою рукою захопив його за потилицю з силою направив голову ОСОБА_11 до свого статевого органу, та провів ним по губам останнього.
Всі обставини катування ОСОБА_11 для приниження людської гідності потерпілого та підняття власної самооцінці, ОСОБА_8 знімав на власний мобільний телефон. При цьому ОСОБА_8 погрожував потерпілому ОСОБА_11 розповсюдженням даного відеозапису в мережі Інтернет у разі звернення до правоохоронних органів. Отже ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_15 ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_19 спричинили моральне страждання потерпілому ОСОБА_11 . Після цього за вказівкою ОСОБА_8 , ОСОБА_19 на автомобілі Ауди», д.н.з. НОМЕР_1 , відвіз потерпілого ОСОБА_11 до місця його мешкання.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_15 , який діяв за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження та обмежували його пересування, незаконно позбавляючи свободи у період часу з 23.00 год. 06.05.2020 до 06.00 годин 07.05.2020.
Як вбачається з наданих матеріалів, 15 липня 2020 року ОСОБА_8 затримано у порядку ст. 208 КПК України, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.07.2020 року ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, із строком застосування до 13.09.2020 року.
08 вересня 2020 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб.
Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська задоволено дане клопотання слідчого і продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 08 листопада 2020 року включно.
Апеляційним переглядом встановлено, що під час судового розгляду слідчий суддя достатньою мірою з`ясував дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, оскільки наведені прокурором обставини дають достатні підстави для такого висновку, а доводи захисника та твердження підозрюваного щодо необґрунтованості підозри мають характер суб`єктивної оцінки зацікавленої особи і є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу чи його продовження має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також загальним правилом, яке випливає із рішень ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. «Вемгофф проти Німеччини», від 24 липня 2003 р. у справі «Смірнови проти Росії», є те, що особа, обвинувачена у правопорушенні, має перебувати на волі до початку судового розгляду її справи, якщо держава не наведе відповідних і достатніх підстав для тримання під вартою цієї особи. Тобто держава має довести необхідність тримання під вартою особи, а суди, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішити, на основі принципу змагальності, чи є достатні підстави для тримання особи під вартою.
У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що належним чином обґрунтовані і висновки слідчого судді про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою. Такими обставинами обґрунтовано визнано те, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків.
Отже, з урахуванням тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до десяти років, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, його ролі у вчиненні вказаних кримінальних правопорушеннях, міцність соціальних зв`язків останнього, який не працює, доходить висновку про те, що позиція слідчого судді відносно можливості запобігання даним ризикам виключно шляхом продовження саме такого запобіжного заходу як тримання під вартою, є в даному випадку обґрунтованою та оцінює доводи апеляційної скарги захисника підозрюваного щодо недоведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.
Доводи захисника щодо наявності у підозрюваного ряду захворювань, які потребують лікування, слідчий суддя враховує, оскільки дійсно з долучених стороною захисту документів вбачається, що він перебуває на обліку з ВІЛ-інфекцією, крім того у червні 2020 року переніс хворобу серця, з якою знаходився на стаціонарному лікуванні. Поміж із тим, матеріали клопотання не містять та стороною захисту не надано будь-яких даних, що стан здоров`я підозрюваного на час розгляду даного клопотання унеможливлює його перебування під вартою чи надання йому належної медичної допомоги.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами ст. ст. 197, 199 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , даних про особу підозрюваного, за відсутності підстав для зміни йому запобіжного заходу на більш м`який, продовжив строк тримання його під вартою в межах строків досудового розслідування, а тому в даному випадку не вбачається підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4