ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 478/1141/20
Номер провадження 11-кп/819/1134/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

При секретарі ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Захисника адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського апеляційного суду матеріали кримінального провадження №0000137 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2020 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Казанка Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Житомир, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 12 жовтня 2020 року, включно,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України.

Ухвалою вищевказаного суду від 14 серпня 2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 12 жовтня 2020 року, включно, відносно обвинуваченого ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів до 12 жовтня 2020 року, включно.

Відмовлено у задоволенні клопотань захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Не погоджуючись із таким судовим рішенням захисники обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просять ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2020 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_10 вказують, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому не викладено обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини, відомості на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків, зазначених у клопотанні, обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, чим позбавив суд можливості перевірити свої твердження про обґрунтованість підозри, наявність заявлених ризиків та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Всупереч вимог закону суд незаконно задовольнив клопотання прокурора, безпідставно став на сторону обвинувачення, прийнявши без доказів встановлені факти, викладені у клопотанні прокурора, порушивши загальні засади кримінального провадження, передбачені ст.ст.8, 9, 11, 12, 17 та 21 КПК України.

Безпідставно задовольнивши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, в якому не було наведено доказів на підтвердження тих обставин, якими виправдовувалося подальше тримання під вартою, суд не надав можливості обвинуваченим вимагати дослідження таких доказів з метою довести, що вони отримані незаконним шляхом, а по суті є штучно створеними з метою їх незаконного ув`язнення, а отже позбавив обвинувачених можливості в передбачений законом спосіб захистити своє право на свободу.

Також, на думку захисників, порушено право обвинувачених на доступ до правосуддя, оскільки без дослідження доказів обґрунтованості підозри, наявності ризиків та неможливості їх запобігання шляхом застосування альтернативних запобіжних заходів, продовжено строк дії запобіжного заходу відносно обвинувачених.

Вказують, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкриміновані злочини не вчиняли.

Суд безпідставно не взяв до уваги твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, є фізичною особою-підприємцем, має високий сталий дохід, який здатний забезпечити життя його сім`ї, проживає однією сім`єю з жінкою, з якою виховує спільну дитину, має місце проживання, має міцні сімейні та ділові зв`язки, а тому відсутні підстави вважати, що перебуваючи на волі обвинувачений буде переховуватися.

На думку захисників, законні та об`єктивні підстави для тримання обвинувачених під вартою відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, захисника, прокурора, в судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, за який законом передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у разі визнання винуватими в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинувачених, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу, зокрема наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, має місце тимчасового проживання в м.Одеса, однак проживання за яким не підтверджено жодними доказами, яке, також, не збігається з місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ).

Обвинувачений ОСОБА_9 раніше не судимий, непрацевлаштований, законного джерела доходу не має, неодружений, дітей на утриманні не має, міцних соціальних зв`язків не має, має місце тимчасового проживання в м.Одеса, однак проживання за яким не підтверджено жодними доказами, яке, також, не збігається з місцем реєстрації ( АДРЕСА_3 ).

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Колегія суддів враховує суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема, тяжкого злочину проти власності, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, під час вчинення злочину обвинувачені вживали заходів щодо унеможливлення ідентифікації їх осіб (використовували засоби маскування, рукавички) злочин вчинено за попередньою змовою із використанням заздалегідь заготовленого ножа, крім того, після вчинення злочину обвинувачених було затримано на території іншого адміністративно-територіального району, а тому саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, твердження захисників про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених є непереконливими.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме що перебуваючи на волі обвинувачені можуть вчинити активні дії щодо переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вчинити інше кримінальне правопорушення, і ці ризики на момент розгляду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, не зменшилися, а доводи апелянтів, які це заперечують, являються немотивованими.

Доводи апеляційних скарг захисників про необґрунтованість клопотання прокурора, недоведеність наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необґрунтованості можливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів являються голослівними та спростовуються матеріалами провадження.

Що стосується посилання захисників про те, що суд не дослідив докази обґрунтованості підозри ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в інкримінованих злочинах, то, як вірно зазначив суд першої інстанції, на стадії підготовчого провадження, при вирішенні питання про застосування продовження запобіжного заходу, не можуть бути досліджені докази обґрунтованості обвинувачення.

Крім того, слід зазначити, що питання обґрунтованості підозри, щодо вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкримінованого їм злочину, було предметом перевірки на стадії досудового розслідування. Зокрема згідно зі змісту ухвал Казанківського районного Миколаївської області від 17 липня 2020 року(а.п.85, 107), слідчими суддями перевірено питання існування обґрунтованої підозри, шодо вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого, ч.3 ст.186 КК України.

Доводи апеляційних скарг захисників про недоведеність існування ризиків є необгрунтованими, так як суд першої інстанції мотивовано зазначив про те, що обвинувачений може переховуватися від суду з огляду на тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може залишити місце тимчасового проживання у АДРЕСА_2 (документально проживання за вказаною адресою не підтверджено), яке не збігається з місцем реєстрації (м.Житомир), може ухилятися від суду, продовжити злочинну діяльність, вчинити новий злочин.

Доводи апеляційних скарг адвокатів про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 інкриміновані злочини не вчиняли, а суд не надав можливості обвинуваченим вимагати дослідження доказів з метою довести, що вони отримані незаконним шляхом, та є штучно створеними з метою їх незаконного ув`язнення позбавлені правових підстав, оскільки колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо продовження строку дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинувачених. Судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено, а питання про доведеність чи не доведеність вини останніх судом першої інстанції буде вирішена під час судового розгляду, а тому доводи апелянтів не є предметом розгляду у даному апеляційному провадженні.

Крім того, колегія суддів Херсонського апеляційного суду враховує, що ухвалою слідчого судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 липня 2020 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 серпня 2020 року. 14.08.2020 року під час підготовчого судового засідання обвинуваченим продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 12.10.2020 року.

Згідно ч.4 ст.199 КПК України суд повинен розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно із правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Колегія суддів враховує, що обвинувальний акт знаходиться в суді першої інстанції та розпочато підготовче судове засідання.

Твердження апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, має місце проживання, то колегія суддів хоча і приймає їх до уваги, проте з огляду на підвищену суспільну небезпечність інкримінованого тяжкого злочину, обставини вчинення злочину, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого виду запобіжного заходу, оскільки згідно з матеріалами провадження злочин був вчинений із підготовкою до його вчинення, вжиттям заходів до невикриття та уникнення покарання.

Посилання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 є фізичною особою-підприємцем, має високий сталий дохід, який, проживає однією сім`єю з жінкою, з якою виховує спільну дитину, має міцні сімейні та ділові зв`язки, працевлаштований, здатний забезпечити життя його сім`ї, являються немотивованими, оскільки чином документально не підтверджені.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення права обвинувачених на захист, права на свободу та особисту недоторканість, як про те вказують апелянти, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційних скарг захисників, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 14 серпня 2020 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4