Справа № 357/3409/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі головуючий суддя ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ДУ «Білоцерківська ВК № 35» щодо засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волинка Сосницького району Чернігівської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, до засудження не працював, раніше судимого: 1) 16.06.1994 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ст.ст. 17 ч. 2, 215-3 КК України до 2 років виправних робіт; 2) 12.11.1996 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ст. 83 ч. 1 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 15% в дохід держави; 3) 29.04.1999 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 1 ст. 142 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 24.07.2003 року умовно-достроково на 1 рік 7 днів ст. 52 КК України; 4) 04.04.2005 року Менським районним судом Чернігівської області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст.ст. 70,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.12.2007 року умовно-достроково на 4 місяці 26 днів, ст. 52 КК України; 5) 15.01.2009 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 185,75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки; 6) 08.02.2010 року Сосницьким районним судом Чернігівської області за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту, звільнений 11.06.2010 року по відбуттю покарання. У теперішній час відбуває покарання у ДУ «Білоцерківська ВК № 35» за вироком 03.04.2017 року Коропським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. Апеляційним судом Чернігівської області від 20.06.2017 року вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 3 квітня 2017 року в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, початок строку 2 грудня 2016 р., кінець 14 листопада 2020 р. про умовно-дострокове звільнення

У С Т А Н О В И В:

Із ДУ «Білоцерківська виправна колонія №35» надійшло клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини покарання відносно ОСОБА_5 , мотивоване тим, що згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване після фактичного відбуття не менше 2/3 строку покарання. Відбута частина покарання на 23.03.2020 р. становить 3 роки 10 місяців 10 днів. Відбуваючи покарання ОСОБА_5 зарекомендував себе позитивно. До роботи відношення добре, має 7заохочень, працевлаштований на контрагентському об`єктів ТОВ «Палет Центр». Порушень вимог режиму утримання не допускає, стягнень не має. Засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник колонії клопотання в суді підтримав та просить його задовольнити.

Суд, заслухавши засудженого ОСОБА_5 , представника колонії, прокурора, який вважає клопотання підлягає задоволенню, дослідивши матеріали, приєднанні до клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Згідно довідки стягнень та заохочень на засудженого ОСОБА_5 має 7 заохочень, стягнень не має.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 протягом 1994-2017 років сім разів засуджувався за умисні злочини. Неодноразово відбував покарання у місцях позбавлення волі. Неодноразово звільнявся з місць позбавлення волі умовно-достроково. Однак кожного разу після звільнення знову вчиняв нові умисні злочини.

Так, 16.06.1994 року Сосницьким районним судом Чернігівської області засуджений за ст.17 ч. 2, 215-3 КК України до 2 років виправних робіт. Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

12.11.1996 року Сосницьким районним судом Чернігівської області знову засуджений за ст. 83 ч. 1 КК України до 2 років виправних робіт з утриманням 15% в дохід держави. Однак через нетривалий час знову вчинив умисний злочин.

29.04.1999 року Сосницьким районним судом Чернігівської області знову засуджений за ч. 1 ст. 142 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 24.07.2003 року умовно-достроково на 1 рік 7 днів. Незважаючи на проявлений до нього гуманізм він в період умовно-дострокового звільнення знову вчинив умисні злочини.

04.04.2005 року Менським районним судом Чернігівської області засуджений за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст.ст. 70,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений 12.12.2007 року умовно-достроково на 4 місяці 26 днів. Незважаючи на повторно проявлений до нього судом гуманізм, через нетривалий час він знову вчинив умисний злочин.

15.01.2009 року Сосницьким районним судом Чернігівської області знову засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Незважаючи на це ОСОБА_5 довіру суду не виправдав. Постановою Сосницького районного суду Чернігівської області від 3.08.2011 р. скасоване звільнення від відбування покарання з випробування і він направлений для відбування покарання.

08.02.2010 року Сосницьким районним судом Чернігівської області знову засуджений за ст. 395 КК України до 3 місяців арешту. Звільнений 11.06.2010 року по відбуттю покарання. Незважаючи на це на шлях виправлення не став та знову вчинив у стані алкогольного сп`яніння умисні тяжкі злочини.

03.04.2017 року Коропським районним судом Чернігівської області знову засуджений за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі. Апеляційним судом Чернігівської області від 20.06.2017 року вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 3 квітня 2017 року в частині призначеного покарання скасовано, призначено покарання за ст.ст. 162 ч. 1, 185 ч. 3, 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

У судовому засіданні ОСОБА_5 пояснив, що він переосмислив свою поведінку і просить його звільнити із колонії умовно-достроково. Він бажає проживати разом із своєю співмешканкою у м. Біла Церква, працевлаштуватися. Нові злочини вчиняти не буде.

Оцінюючи вищевказане у сукупності суд вважає що ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, оскільки кожного разу після звільнення, він вчиняв нові умисні злочини.

У суду відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення, тобто підстави, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Враховуючи викладене суд не знаходить законних підстав для задоволення клопотання, оскільки незважаючи на неодноразові звільнення із місць позбавлення волі, у т.ч. двічі умовно-достроково, проявлений судом неодноразово гуманізм до ОСОБА_5 , останній знову вчиняв злочини. Вказане є свідченням тривалого злочинного спрямування його поведінки, впертого небажання стати на шлях виправлення.

Відповідно до ст. 371 ч.3, ст. 539 ч.5 КПК України у випадках, передбачених цим Кодексом, ухвала постановляється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд. За наслідками розгляду клопотання (подання) суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Оскарження прокурором ухвали щодо умовно-дострового звільнення від відбування покарання зупиняє її виконання.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 50,74,81 КК України, керуючись ст.ст. 371,537,539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволені клопотання ДУ «Білоцерківська ВК № 35» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду