Номер провадження: 11-кп/813/767/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

особи щодо якої вирішується питання про застосування заходів виховного характеру ОСОБА_9

законного представника ОСОБА_9 ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури ОСОБА_11 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №003815 від 01.10.2018 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які підозрюються у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків,-
встановив:
оскаржуваною ухвалою клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №003815 від 01.10.2018 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які підозрюються у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.
В обґрунтування ухвали районний суд послався на те, що прокурором при складанні клопотання не дотримано вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, зокрема, в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру викладені фактичні обставини кримінального правопорушення і надана правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч.2 ст.186 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином. В той же час, з тексту фактичних обставин кримінального правопорушення, викладеного у тексті клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, вбачається, що неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_12 діяли з прямим умислом на заволодіння чужого майна шляхом обману і в подальшому, реалізуючи свій злочинний намір, під приводом здійснення телефонного дзвінка з мобільного телефону потерпілого, отримали від потерпілого його мобільний телефон, тобто кваліфікуючі ознаки кримінального правопорушення, викладені у тексті клопотання, не відповідають кваліфікуючим ознакам, викладеним у кваліфікації дій неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , кваліфікація дій неповнолітніх прямо суперечить фактичним обставинам, встановленим в ході досудового розслідування.

Не погодившись з ухвалою районного суду, прокурор Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на незаконність ухвали суду, просить її скасувати, а клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №003815 від 01.10.2018 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 направити на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки воно відповідає вимогам ст.291 КПК України. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор вказує, що підставою для повернення судом клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору, може бути лише невідповідність його вимогам КПК України, проте прокурором виконані всі вимоги передбачені ст. 291, 292 КПК України, та клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру та реєстр матеріалів досудового розслідування складені відповідно до вимог вказаної статті. Щодо вказівки районного суду про недотримання п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, зокрема, в клопотанні про застосування примусових заходів виховного характеру викладені фактичні обставини кримінального правопорушення і надана правова кваліфікація суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки ч.2 ст.186 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, прокурор вказує, що неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_13 діяли з прямим умислом на заволодіння чужого майна шляхом обману і в подальшому для здійснення дзвінка, заволоділи телефоном потерпілого. Прокурор вказує, що подав 2 окремі клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_9 та відносно ОСОБА_12 , в кожному з них, кваліфікував дії кожного за ч. 2 ст. 186 КК України, тому, твердження районного суду, що кваліфікація дій неповнолітніх суперечить фактичним обставинам є надуманим. Просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2019 року, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №003815 від 01.10.2018 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків, скасувати, постановити нову ухвалу, якою призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити; захисників особи, щодо якої вирішується питання про застосування заходів виховного характеру, ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 , які частково погодились з апеляційною скаргою прокурора і просили скасувати ухвалу суду; дослідивши матеріали кримінального провадження та провівши судові дебати; апеляційний суд приходить висновку про таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Цих вимог судом першої інстанції під час розгляду у підготовчому судовому засіданні кримінального провадження щодо неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 не дотримано.

Застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності регламентовано статтями 498-501 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 292 КПК України клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру має відповідати вимогам ст. 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати.

За правилами пункту 3 частини 3 статті 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню провадження до судового розгляду.

Отже, повернення клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру прокурору передбачає не формальну відповідність вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Всупереч наведеним вимогам кримінального процесуального закону, повертаючи прокурору клопотання про застосування щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру, суд першої інстанції, дійшов помилкових висновків про його невідповідність зазначеним та іншим вимогам кримінального процесуального закону, оскільки при вивченні матеріалів клопотання апеляційним судом не встановлені суттєві порушення вимог ст. ст. 291, 292 КПК України, які б перешкоджали призначенню провадження за клопотанням слідчого до судового розгляду.

Також, всупереч наведеним в ухвалі суду висновкам клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру відповідно до ст. 292 КПК України містить інформацію про захід виховного характеру, який пропонується застосувати до неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , зокрема «обмеження дозвілля і встановлення особливих вимогдо поведінки неповнолітнього».

При цьому, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру відповідає вимогам, встановленим ст. 291,292 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про зворотнє, є хибним і спростовується наявними у клопотанні даними.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що повернення клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру які підозрюються у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність ч. 2 ст. 186 КК України з мотивів не відповідності вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме, що встановлені фактичні обставини кримінального правопорушення не відповідають кваліфікації дій неповнолітніх є безпідставним і надуманим. Зазначене, за переконанням апеляційного суду, свідчить про формальний підхід суду першої інстанції до виконання дій, пов`язаних з підготовкою справи до судового розгляду.

Апеляційним розглядом встановлено, що суд першої інстанції під час підготовчого засідання фактично вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, що на даній стадії кримінального процесу є неприпустимим.

Встановлення дійсних фактичних обставин кримінального провадження та їх відповідність або невідповідність викладеним в клопотанні про примусових заходів виховного характеру фактичним обставинам здійснюється в процесі проведення судового розгляду кримінального провадження, відповідно до Глави 28 КПК України, шляхом безпосереднього дослідження судом та надання належної оцінки доказам, зібраним під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Отже, висновки суду першої інстанції про невідповідність клопотань про застосування примусових заходів виховного характеру вимогам КПК України не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи прокурора про те, що висновки суду з цього питання не відповідають фактичним обставинам, змісту клопотання та вимогам кримінального процесуального закону, слід визнати правильними.

У зв`язку з наведеним висновок суду про те, що зазначені в ухвалі суду порушення не дають суду можливості призначити судовий розгляд на підставі даного клопотання без його повернення прокурору, є необґрунтованими.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено такої невідповідності клопотань про застосування щодо неповнолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_9 примусових заходів виховного характеру вимогам кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цих клопотань до розгляду, у зв`язку з чим ухвала суду про повернення вказаного клопотання прокурору не може вважатися законною і обґрунтованою.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч.1 ст.412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала суду про повернення клопотань прокурору про застосування примусових заходів виховного характеру- скасуванню, а клопотання про застосування примусових заходів виховного характерупідлягають поверненню до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314 КПК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2018 року, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №003815 від 01.10.2018 року, відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , про вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність ч. 2 ст. 186 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків скасувати, і призначити новий розгляд клопотань про застосування примусових заходів виховного характеру стосовно ОСОБА_9 та стосовно ОСОБА_12 , в тому ж суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4