КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управляння поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 , та накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone 5», imei НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_2 .

Як вказав в ухвалі слідчий суддя, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слід накласти арешт на мобільний телефон, який було вилучено у ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майна, яке було вилучено 22 жовтня 2020 року під час проведення особистого обшуку ОСОБА_6 , а саме: мобільного телефону марки «Iphone 5».

Представник вважає, що ухвала слідчого судді є необгрунтованою та незаконною, підлягає скасуванню, оскільки висновки суду, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, посилається на те, що слідчим у клопотання не наведено жодних доказів, які б вказували на те, що вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон є його власністю та одержаний останнім внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходом від нього.
Разом з цим, в клопотанні не вказується і до нього не долучено належних та допустимих доказів того, що майно, на яке слід накласти арешт, належало чи належить підозрюваному у кримінальному провадженню або особам, які в силу Закону повинні нести за нього цивільну відповідальність.

На думку апелянт, наявна в матеріалах кримінального провадження підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення є необгрунтованою. Зокрема, не надано до суду жодного експертного дослідження, яке б підтвердило, що вилучена у ОСОБА_6 речовина рослинного походження є небезпечним наркотичним засобом - канабісом, а висновки щодо цього зроблені самим слідчим без наявності належного доказу.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, вдруге подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке нічим не обґрунтоване, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити та скасувати ухвалу слідчого судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004110 дані щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
Згідно з протоколом обшуку від 22 жовтня 2020 року, у період часу з 12 год. 05 хв. по 13 год. 00 хв., слідчим Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві капітаном поліції ОСОБА_9 в ході проведеного обшуку було виявлено та вилучено пластикові ємкості в кількості шістдесят чотири одиниці (64) з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом та металеву банку з залишками речовини рослинного походження зеленого кольору.
Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 22 жовтня 2020 року, слідчий СВ Святошинського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 здійснив обшук ОСОБА_6 , під час якого було виявлено та в подальшому вилучено: дві пари шнурків, грошова купюра номіналом десять гривень, ремінь, мобільний телефон марки «Іріюпе 5» імеі НОМЕР_1 , золотисто-білого кольору з сім карткою мобільного оператора НОМЕР_2 .
22 жовтня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.
22 жовтня 2020 року старший слідчий слідчого відділу Святошинського управляння поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 , звернулась до слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на мобільний телефон марки «Iphone 5» imei НОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_2 .
Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року зазначене клопотання було задоволено та накладено арешт на вказаний мобільний телефон.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.
Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження,22 жовтня 2020 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_6 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_6 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Крім того, як встановила колегія суддів, мобільний телефон марки «Iphone 5» imeiНОМЕР_1 з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_2 знаходиться у власності ОСОБА_6 , який в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечував, що вказаний телефон перебуває у його власності, а тому існує обґрунтований ризик його відчуження задля запобігання можливої конфіскації у разі доведеності в майбутньому висунутого обвинувачення.
Таким чином, твердження представника про те, що в клопотанні не вказується і до нього не долучено належних та допустимих доказів того, що майно, на яке слід накласти арешт, належало чи належить підозрюваному ОСОБА_6 , є безпідставними.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вказаний мобільний телефон, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для арешту майна, не є переконливими.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, яка відповідає вимогам ст.ст. 172,173 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого слідчого відділу Святошинського управляння поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури №8 ОСОБА_8 , та накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone 5», imei НОМЕР_1 , з сім-картою мобільного оператора НОМЕР_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , в інтересах власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6034/2020
Єдиний унікальний номер 759/18108/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1