Справа № 682/2418/19
Провадження № 1-о/675/2/2020
У Х В А Л А
"02" вересня 2020 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , заявника - засудженого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , прокурора ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької області справу за заявою засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами,-
В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_5 (по тексту засуджений, ОСОБА_5 , заявник), який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» та тимчасово утримується у державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» звернувся до суду з заявою про перегляд вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2003 року за нововиявленими обставинами.

В обгрунтування своєї заяви засуджений ОСОБА_5 вказує на наявність новиявлених обставин, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.

У якості нововиявленої обставини заявник посилається на невідповідність призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення вимогам ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положенням Конституції України.

На переконання заявника приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положення Конституції України та правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені у його рішеннях по справі «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 року та по справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20.05.2014 року, про які дізнався тільки 30.07.2019 року, свідчать про неправильність постановленого вироку, який порушує його права та принижує людську гідність.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2003 року щодо нього за нововиявленими обставинами, але в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 466 КПК України неприбуття у судове засідання потерпілих, не перешкоджає розгляду заяви і перегляду судового рішення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 просив його заяву задовольнити на підставах, які в ній викладені та скасувати вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2003 року з постановленням нового вироку з призначенням покарання у виді позбавлення волі на певний строк у відповідності до ст. 63 КК України.

Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 підтримав позицію заявника та просив задовольнити його заяву.

Прокурор у судовому засіданні вказав на безпідставність заяви засудженого та на відсутність підстав для її задоволення.

Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 та його захисника, позицію прокурора, суд вважає, що заява про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2003 року ОСОБА_5 засуджено: за п.п. 4, 6 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла; за ч. 4 ст. 187 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, крім житла; за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Ухвалою Верховного Суду України від 17.02.2004 року вирок щодо ОСОБА_5 змінено. Виключено кваліфікацію його дії за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України; ухвалено вважати його засудженим за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання, призначеного судом у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, і на підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_10 засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю, крім житла. В решті вирок залишено без змін.

Суд констатує ту обставину, що частиною 2 ст. 462 КПК України визначені вимоги, які ставляться до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в тому числі в такій заяві зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду та обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених або виключних обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Суд вказує і те, що ч. 2 ст. 459 КПК України визначено, які обставини визнаються нововиявленими.

Так у відповідності до пункту 4 ч. 2 ст. 459 КПК України, на яку покликається заявник, нововиявленою обставиною визнаються інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Аналіз ст. 459 КПК України дає підстави зробити висновок, що нововиявлені обставини - це встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, ухвалі, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. Нововиявлені обставини характеризуються такими ознаками, як їх невідомість суду з причин, від нього незалежних; їх істотне значення для провадження; їх наявність в об`єктивній дійсності до ухвалення вироку; неможливість урахування під час провадження у справі та ухвалення вироку в зв`язку з їх невідомістю судові; їх відкриття тільки після вступу вироку у законну силу. Тобто необхідно наявність двох умов для визнання обставини нововиявленою, це обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінального провадження та не були відомі і не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі.

Слід зазначити і те, що обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, про що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Желтяков проти України», який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах.

У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч. 2 ст. 459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Зі змісту заяви засудженого убачається, що в якості нововиявленої обставини він посилається на невідповідність призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення вимогам ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст. 28 Конституції України. На переконання заявника такі приписи та правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені у його рішеннях по справі «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 року та по справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20.05.2014 року, про які дізнався тільки 30.07.2019 року, свідчать про неправильність постановленого вироку, який порушує його права та принижує людську гідність.

Разом з тим, такі доводи не є обгрунтованими та не можуть в розумінні пункту 4 ч. 2 ст. 459 КПК України визнані нововиявленою обставиною.

Необізнаність самого заявника про існування положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського суду з прав людини, викладені по справі «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 року та по справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20.05.2014 року, ухвалених вже після постановлення вироку по якому відбуває покарання не свідчить про неправильність висновків судів покладених в основу такого вироку та призначеного покарання.

У частині застосування та зазначення у вироці норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення при постановленні судових рішень необхідно зазначити, що у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27.09.2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27.09.2001 року).

У контексті викладених засудженим обставин в обгрунтування поданої заяви про перегляд вироку Апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2003 року за нововиявленими обставинами, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 15.05.2019 року по справі № 757/12726/18-ц.

Так, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що 12.03.2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України. У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст. 3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (§194).

На переконання суду, при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд не може вирішувати питання щодо заміни вже призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, так як воно вирішується в порядку виконання вироку суду.

З огляду, що обставини наведені заявником не можуть бути визнані судом нововиявленими, так як свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли, то у задоволенні його заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Заяву засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку апеляційного суду Хмельницької області від 09.10.2003 року за нововиявленими обставинами залишити без задоволення.
Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд в строк 7 днів з моменту її оголошення, а засудженим в той самий строк і в тому ж самому порядку, з моменту отримання копії даної ухвали

Головуючий суддя ОСОБА_1
судді ОСОБА_2
ОСОБА_3