Справа № 308/3388/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.07.2020 місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000088, відомості про яке 14.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженим прокурором відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 , про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000088, відомості про яке 14.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 13.03.2020 року ОСОБА_8 , за попередньою домовленістю зустрівся в готельному комплексі «Золота Гора», що знаходиться за адресою: Ужгородський район, с. Барвінок, урочище «Золота Гора», із громадянкою із зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , яка була залучена до контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки після чого вони присіли у автомобіль марки «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 , та поїхали на прогулянку. Близько 20 год. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вказаному автомобілі під`їхали до автозаправної станції «ОККО», що знаходиться за адресою: Ужгородський район, с. Баранинці, вул. Гагаріна, 101, де ОСОБА_8 у невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка під`їхала на вказане місце на невстановленому автомобілі марки «БМВ», незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, вагою 0,1252 грама, яка знаходилася у зеленому зіп-пакеті, після чого там же, присівши назад у автомобіль марки «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1 , незаконно передав її (збув) громадянці ОСОБА_9 , за що отримав від неї грошові кошти у розмірі 7000 гривень купюрами номіналом по 200 гривень кожна у кількості 35 штук.

Дану психотропну речовину ОСОБА_8 , діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою протиправного збагачення, незаконно придбав 13.03.2020 року у невстановленої досудовим розслідуванням особи, та в подальшому, заздалегідь знаючи, що дана речовина є психотропною, 13.03.2020 року незаконно збув ОСОБА_9 .

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що близько 15 год. 15 хв. 14.05.2020 року, за попередньою домовленістю із ОСОБА_8 , громадянка із зміненими анкетними даними ОСОБА_9 , яка була залучена до контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, прибула на автомобілі до автозаправної станції «WOG», що знаходиться за адресою: Мукачівський район, с. Клячаново, вул. Мукачівська, 129, де після декількох хвилин очікувань їй зателефонував ОСОБА_8 та повідомив, що незабаром до неї під`їде ОСОБА_10 та продасть їй психотропну речовину метамфетамін.

В подальшому через п`ять хвилин на вказану автозаправну станцію під`їхав ОСОБА_10 на автомобілі «БМВ» сірого кольору та пересів на водійське місце автомобіля, де перебувала ОСОБА_9 та декілька інших невстановлених осіб. Під час зустрічі ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_8 та за його вказівками, збув громадянці ОСОБА_9 психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, вагою 0,4279 грама, яка знаходилася у фольговому згортку, за що отримав від неї грошові кошти у розмірі 4600 гривень купюрами номіналом по 200 гривень кожна у кількості 23 штуки.

Дану психотропну речовину ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом та метою протиправного збагачення, незаконно придбав у невстановлений досудовим розслідуванням час за невстановлених обставин, та в подальшому, заздалегідь знаючи, що дана речовина є психотропною, 14.05.2020 року незаконно збув її ОСОБА_9

09.07.2020 року вказане кримінальне провадження об`єднано з кримінальним провадженням 0000088 від 14.02.2020 року.

10.07.2020 року на підставі ухвали Перечинського районного суду від 09.07.2020 року № 304/817/20, № 1-кс/304/308/2020 було проведено обшук автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , під час якого було виявлено та вилучено: предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker MOD 914 UK»; чотири предмети, схожі на набої; автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, який зареєстрований на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий зазначає, що вищевказане майно, речі та речовини підпадають під ознаки, перераховані в ч. 1 ст. 98 КПК України, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом, а тому є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, як зауважує слідчий, у органу досудового розслідування наявні підстави для застосування в межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження одного з видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбаченого п. 7 ч. 1 ст. 131 КПК України, а саме арешту майна.

Беручи до уваги викладене, слідчий просить накласти арешт на майно, вилучене 10.07.2020 року під час проведення обшуку автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , а саме на: предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker MOD 914 UK»; чотири предмети, схожі на набої; автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, який зареєстрований на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пріоритет визначення місця подальшого зберігання вищеперерахованого майна слідчий просить залишити за органом досудового розслідування.

Слідчий у судовому засідання клопотання про арешт майна підтримав повністю та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Захисник власника майна ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив проти клопотання, зауваживши, що в розумінні ч. 1 ст. 98 КПК України, вилучений автомобіль «БМВ» не є речовим доказом, до матеріалів клопотання додано лише протокол обшуку та витяг з ЄРДР, інші докази відсутні. Зауважує, що із змісту клопотання випливає, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, однак клопотання не містить жодного обґрунтування, яке відношення має автомобіль «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , до вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_10 кримінального правопорушення, що саме на даному транспортному засобі було вчинено кримінальне правопорушення. Зазначає, що власник транспортного засобу не має жодного відношення до обставин, викладених у клопотанні про арешт майна. Автомобіль було вилучено по вул. Довженка в м. Ужгород, обшук працівниками поліції проводився самовільно без власника, який не був залучений під час проведення обшуку. Наголошує, що арешт майна можливий у випадках, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, однак жоден із пунктів зазначеної норми у даному випадку не може бути застосований, оскільки автомобіль не є речовим доказом та знаряддям злочину, не зберіг на собі відповідних слідів злочину, а власник транспортного засобу ОСОБА_4 не є причетною до вчинення злочину. Звертає увагу, що транспортний засіб вилучений працівниками поліції самовільно без технічного паспорту та ключів. При цьому наголошує на тому, що огляд транспортного засобу проводився самовільно і переміщено працівниками поліції без ключів, у клопотанні не зазначено місце зберігання автомобіля на даний час. Просить відмовити у задоволенні клопотання, а саме не накладати арешт на автомобіль, а щодо арешту на пістолет та набої не заперечує проти клопотання. У разі, якщо слідчий суддя дійде висновку про необхідність накладення арешту на транспортний засіб, то просить передати останній на відповідальне зберігання власнику.

Власник майна ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримала позицію свого захисника, додатково пояснивши, що у неї на утриманні перебуває малолітня дитина, а транспортний засіб необхідний для існування.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши подане клопотання слідчого про арешт майна та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Як встановлено слідчим суддею, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження 0000088, сформованим станом на 13.07.2020 року, підтверджується, що органом досудового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, згідно з вказаним витягом, повідомлено про підозру ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 .

З копії протоколу обшуку від 10.07.2020 року вбачається, що старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду Закарпатської області від 09.07.2020 року проведено обшук автомобіля «БМВ», номерний знак НОМЕР_2 , під час якого виявлено та вилучено: предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker MOD 914 UK»; чотири предмети, схожі на набої; безпосередньо сам автомобіль «БМВ», номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області капітаном поліції ОСОБА_6 від 10.07.2020 року у рамках кримінального провадження № 0000088 визнано речовими доказами: предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker MOD 914 UK»; чотири предмети, схожі на набої; автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, що зареєстрований на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із таких заходів є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

У внесеному клопотанні слідчий зазначає, що метою арешту у даному випадку є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, повинен враховувати, серед іншого: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з клопотанням арештувати майно, оскільки згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Вищезазначених вимог слідчий при зверненні до слідчого судді з даним клопотанням про арешт майна не дотримався, а саме, усупереч імперативним вимогам п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 171 КПК України клопотання не містить відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та до клопотання слідчим не додано документи, які підтверджують право власності на майно (транспортний засіб), що належить арештувати, не зазначено конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження третіми особами таким майном.

Слідчим у клопотанні не наведено відповідного обґрунтування щодо можливості використання майна, що належить арештувати (транспортного засобу), як доказу в кримінальному провадженні № 0000088, у рамках якого, згідно з доданим до клопотання витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, проводиться досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна для власника і третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст. ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

З системного аналізу наведених норм кримінального процесуального закону можна дійти висновку, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Однак, із тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, та посилання на ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Між тим, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування під час складання даного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання слідчого судді, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні.

Не зважаючи на те, що слідчим визнано речовим доказом майно, що є предметом арешту, однак у даному клопотанні не доведено таку мету арешту майна, як збереження речових доказів.

Таким чином, надані слідчому судді матеріали, з урахуванням відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні та диспозиції статті, за якою здійснюється досудове розслідування, не містять відомостей, які б давали розумні підстави вважати, що майно, яка є предметом арешту, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій, або набуто кримінально протиправним шляхом.

При цьому всупереч вимог ч. 6 ст. 132 КПК України до клопотання слідчим додано лише копії вищезазначених документів, які належним чином не засвідчені, що позбавляє слідчого суддю можливості пересвідчитися в ідентичності цих документів, в той час, як інформація, що в них міститься, має суттєве значення під час розгляду клопотання цієї категорії та може істотно вплинути на висновки слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За наведених обставин слідчий суддя вважає, що відповідно до наведених вимог кримінального процесуального закону клопотання про арешт майна підлягає поверненню прокурору, який його погодив, а для усунення недоліків клопотання слід встановити строк в сімдесят дві години, початок обчислення якого рахувати з моменту фактичного отримання вказаного клопотання прокурором.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-172 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна у рамках кримінального провадження № 0000088, відомості про яке 14.02.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, вилученого 10.07.2020 року під час проведення обшуку автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , а саме на: предмет, схожий на пістолет з маркуванням «Stalker MOD 914 UK»; чотири предмети, схожі на набої; автомобіль марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_2 , чорного кольору, що зареєстрований на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повернути прокурору відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_7 для усунення недоліків.

Встановити строк в сімдесят дві години з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених у ній недоліків.

Роз`яснити, що повернення клопотання не є перешкодою для повторного звернення до слідчого судді з клопотанням про вжиття заходів кримінального провадження (арешт майна).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 17 липня 2020 року о 18 год. 00 хв.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1