Справа № 487/775/20
Провадження № 1-кс/487/4864/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 року слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000206, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим, в якій просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 від 26.06.2020 року про відмову у визнання потерпілим та зобов`язати слідчого залучити ОСОБА_4 як потерпілого до участі у кримінальному провадженні та вручити йому пам`ятку про права та обов`язки.
В обґрунтування скарги вказав, що в слідчим Другого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000206 від 03.05.2019 за ч.1 ст. 371 КК України. Ухвалою слідчого судді зобов`язано слідчого протягом трьох днів з дня отримання хвали визнати ОСОБА_4 потерпілим шляхом вручення пам`ятки про процесуальні права та обов`язки або винести постанову про відмову у визнанні потерпілим. 24.07.2020 ОСОБА_4 отримав копію постанови слідчого від 26.06.2020 року про відмову у визнанні його потерпілим. Із зазначеною постановою ОСОБА_3 не згоден, оскільки згідно правил ч. 1 ст. 55 КПК України ОСОБА_4 , який подав заяву про вчинення щодо нього кримінальних правопорушень шляхом незаконного затримання, побиття з метою отримання зізнавальних свідчень у злочині, який він насправді не вчиняв, внаслідок чого йому було завдано моральну, фізичну, майнову шкоду, отримав статус потерпілого ще 03.04.2019 року (з моменту подання відповідної заяви в порядку ст. 214 КПК України). Всупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 5 ст. 55 КПК України слідчий не навів жодних очевидних та достатніх підстав, чому він вважає, що ОСОБА_4 не зазнав жодної шкоди через його незаконне затримання та побиття. Тому оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, на підставі викладеного просив скаргу задовольнити.
В судове засідання ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 не з`явились, у скарзі просили розгляд скарги здійснити за їх відсутності.
Слідчий у судове засідання не з`явився, його відсутність, згідно частини 3 статті 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, приходжу до наступного.
Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк; рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.
Згідно ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, передбачені частиною першою статті 303 КПК України, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Як було встановлено, Слідчим управлінням Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000206 від 03.05.2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 371, ч.1 ст.373 КК України.
Відповідно до ухвали слідчого судді від 29.05.2020 року зобов`язано слідчого у даному кримінальному провадженні протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали визнати ОСОБА_4 потерпілим, або винести постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 від 26.06.2020, відмовлено у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000206 від 03.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 371, ч.1 ст.373 КК України.
Згідно ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 1 ст.21КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Положеннями частин 1 та 2 ст.55 КПК України передбачено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, діючий КПК України не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування приймати процесуальне рішення про визнання особи потерпілою, оскільки згідно з ч. 2 ст.55 КПК України права та обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Отже, з цього моменту така особа, за відсутності постанови про відмову у визнанні потерпілим, відповідно до ст.220 КПК України може вносити клопотання про вчинення процесуальних дій, які мають бути розглянуті, зокрема і щодо такої процесуальної дії, як вручення повідомлення про процесуальні права та обов`язки.

У той же час, за змістом ч. 5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. В такому випадку, оскарженню підлягає саме така постанова на підставі п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до вимог ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого приймається виключно у формі постанови.

Постанова слідчого про відмову у визнанні потерпілим має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту свої прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають можливість визнання особи потерпілою, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України).

Проте, всупереч положенням ст.110 КПК України вказана постанова не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у задоволенні заяви про залучення ОСОБА_4 в якості потерпілого у кримінальному провадженні.

За такого, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 26.06.2020 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 передчасною та не вмотивованою, оскільки постанова не містить конкретних фактичних обставин із посиланням на докази, які дають підставу дійти висновку, що ОСОБА_4 не завдано кримінальним правопорушенням фізичної, майнової або моральної шкоди.

За таких обставин скарга в частині скасування постанови слідчого про відмову у визнанні потерпілим підлягає задоволенню.

Що стосується інших вимог заявлених у скарзі, слідчий суддя відмовляє у їх задоволенні оскільки слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а тому слідчий суддя не наділений повноваженнями вказувати органам досудового розслідування, які саме рішення за наслідком вирішення процесуальних питань вони повинні приймати.
Керуючись статтями 55,92-94, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити частково .
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 щодо відмови у визнанні потерпілим ОСОБА_4 від 26.06.2020 року по кримінальному провадженню №0000206 від 03.05.2019 року.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1