ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/83/21Головуючий по 1 інстанції ОСОБА_1
Справа №711/8537/19 Категорія: ч.3 ст.185 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочержинці, Уманського району Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04.03.2010 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт;

2) 29.03.2011 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

3) 01.07.2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.1 ст.391, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць;

4) 30.10.2015 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч.3 ст. 185, ст.309, ч.1 ст.315, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць;

5) 19.06.2018 року Уманським міськрайонний судом Черкаської області за ч.3 ст.185, ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.309, ч.1 ст.317, ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. Звільнений 07 вересня 2018 року по відбуттю строку покарання, судимості не зняті та не погашені,

визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі статті 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо ОСОБА_7 протягом іспитового строку тривалістю два роки шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, а саме:

6) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

7) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

8) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного тапрацевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він діючи умисно та цілеспрямовано, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, 19.03.2019 року, близько 05 год. 00 хв., шляхом вільного доступу проник до підсобного приміщення домоволодіння, що розташовується за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , звідки таємно, з корисливих мотивів, викрав металеві вироби, які там знаходились. Знаходячись всередині підсобного приміщення ОСОБА_7 заволодів бувшим у використанні газовим балоном об`ємом 50 л., вагою 22 кг. вартістю 500 грн. 00 коп., та газовим двохкамфорним таганком, які виніс та сховав біля недобудованої споруди сусіднього домоволодіння. В подальшому, продовжуючи свої дії, що об`єднані єдиним злочинним умислом щодо заволодіння металевими речами, ОСОБА_7 повернувся до вищевказаного підсобного приміщення, де заволодів двома бувшими у використанні бильцями металевого ліжка, двома бувшими у використанні металевими вуголками лежанки, двома секціями металевих воріт, загальна вага яких разом із попередньо вказаним газовим двохкамфорним таганком, становить 84 кг. загальною вартістю 445 грн. 20 коп., які також виніс та залишив біля недобудованої споруди сусіднього домоволодіння, та якими в подальшому розпорядився на власний розсуд. В подальшому, ОСОБА_7 , маючи на меті викрасти інші металеві речі, відразу повернувся до підсобного приміщення, але був помічений власником домоволодіння - ОСОБА_8 , в результаті чого місце злочину покинув, та внаслідок своїх протиправних дій завдав ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 945 гривень 20 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування вироку районного суду з підстав неправильного застосування судом першої інстанції ЗУ Про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_9 винуватим за ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без застосування положень ст.75 КК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив вирок районного суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого за ч.3 ст.185 КК України при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження і ґрунтується на підставі об`єктивних доказів, які досліджені в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що не оспорюються в апеляційній скарзі.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно за ч.3 ст.185 КК України і також не оспорюються в апеляційній скарзі прокурора, тому суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Судом першої інстанції вищевказані вимоги Кримінального кодексу та Постанови Пленуму ВСУ про "Про практику призначення судами кримінального покарання" дотримані в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Колегія суддів вважає, що обираючи строк та вид покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65,66,67 КК України в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого злочину, який класифікується, як тяжкий, вчинив один епізод злочинної діяльності, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, на спеціальних обліках не перебуває, має непогашені та не зняті судимості за корисні злочини, визнав провину в повному обсязі, наявність пом`якшуючої покарання обставини щире каяття у скоєному, відсутність претензій з боку потерпілої, яка не наполягала на позбавленні волі, наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, відсутність цивільного позову, тому прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його звільнення на підставі ст.75 КК України, встановивши іспитовий строк 2 роки 6 місяців з покладенням на обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язків відповідно до вимог ч.1 ст.76 КК України.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з іспитовим строком на два роки шість місяців відповідає вимогам кримінального закону, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередженню запобігання вчиненню нових злочинів.

Підстав для призначення покарання ОСОБА_9 у вигляді ізоляції від суспільства, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів також звертає увагу на суму викраденого майна 945 грн.20 коп., яка є незначною, вчинив один епізод злочинної діяльності та щире каяття у скоєному, а лише наявність попередніх непогашених судимостей не може бути безумовною підставою для призначення ОСОБА_9 покарання у виді реального позбавлення волі

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Крім того, колегія суддів враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 серпня 2020 року, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 404,405,407,419 КПК України,

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - залишити без задоволення.

Вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 серпня 2020 року стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду учасниками кримінального провадження протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддя

Судді