Справа № 487/1818/20
Провадження № 1-кп/487/541/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2020 року місто Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Миколаєва обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000801 від 06.03.2020 року, та обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000880 від 12.03.2020 року, відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, має середню освіту, неодружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 15.01.2020 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 1 ст. 185 КК України до 100 годин виправних робіт;
- 25.05.2020 року Центральним районним судом міста Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років 10 днів позбавлення волі; згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, -
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_6 скоїв умисні злочини проти власності при наступних обставинах.
Так, 25.07.2019 року, у денний час, більш точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_3 , де допомагав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з будівництвом паркану на території вищевказаного домоволодіння.
Перебуваючи та території вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 побачив мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 5-а», який належить потерпілому ОСОБА_7 , і в цей час у нього виник злочинний корисливий умисел, направлений та таємне викрадення чужого майна з метою власного незаконного збагачення.
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, знаходячись у вищезазначений час у вищезазначеному місці, ОСОБА_6 , діючи повторно, умисно, протиправно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, скориставшись тим, що його злочинні дії не помітні для потерпілого та інших осіб, шляхом вільного доступу з бордюру на території вказаного домоволодіння таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi», модель «Redmi 5-а», вартістю 2000 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_7 .
Після цього, утримуючи викрадене при собі, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальний збиток на загальну суму 2000 гривень.
Крім того, 11.03.2020 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, більш точного часу встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 перебував на перетині вулиці Рюміна та проспекту Центрального в місті Миколаєві.
Перебуваючи за даною адресою у вказаний час, ОСОБА_6 побачив потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, ОСОБА_6 з метою власного незаконного збагачення, діючи повторно, під приводом необхідності телефонного дзвінку шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 марки «Samsung», модель SM-J250FZKDSEK, вартістю 2500 гривень.
Після чого, ОСОБА_6 утримуючи викрадене майно при собі, з метою уникнення покарання з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 матеріали збиток на суму 2500 гривень.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину и вчиненні кримінальних правопорушень визнав, з кваліфікацією погодився та пояснив, що він дійсно 25.07.2019 року у денний час на території домоволодіння АДРЕСА_3 таємно заволодів мобільним телефоном марки «Xiaomi», модель «Redmi 5-а», вартістю 2000 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_7 . Крім того, 11.03.2020 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 на перехресті вулиці Рюміна та проспекту Центрального в місті Миколаєві під приводом необхідності телефонного дзвінку шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном ОСОБА_9 марки «Samsung», модель SM-J250FZKDSEK, вартістю 2500 гривень. У вчиненому щиро розкаявся.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а також визнав всі фактичні обставини їх вчинення, учасники процесу не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, враховуючи заяви потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , згідно яких останні просили розглядати кримінальне провадження без їхньої участі, у зв`язку із відсутністю моральних та матеріальних претензій до обвинуваченого, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.
Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.
Відповідно до пунктів 2, 3 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майн шляхом обману чи зловживання довірою. Зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 63 КК України, покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.
За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.
Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися у таємному викраденні 25.07.2019 року чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, та у заволодінні 11.03.2020 року чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому повторно, при обставинах, викладених у вироку, ОСОБА_6 скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 ч. 2 КК України та ст. 190 ч. 2 КК України.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ст. 185 ч. 2 КК України та ст. 190 ч. 2 КК України, ступінь тяжкості вказаних злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжких злочинів, дані щодо особи обвинуваченого, який раніше засуджувався, неодружений, дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем мешкання негативних характеристик не має.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
З огляду на вказані обставини, враховуючи ступень тяжкості скоєних ОСОБА_6 злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують вказані злочини, зокрема, форму вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння та тяжкість наслідків, беручи до уваги дані, що характеризують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, та відсутність обстави, що обтяжують покарання, суд вважає що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням яке, відповідно до ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім заходом примусу, що застосовується від імені держави згідно ст. 50 КК України.
Вироком Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до 4 років 10 днів позбавлення волі; згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Враховуючи, що злочини, винуватість у чинені яких встановлена даним вироком, були вчинені ОСОБА_6 до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання підлягає визначенню за сукупністю злочинів за нормами ст. 70 КК України.
Цивільний позов у справі не заявлено.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung», модель SM-J250FZKDSEK, переданий на відповідальне зберігання власнику - потерпілому ОСОБА_9 , вважати таким, що повернутий за належністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370-371, 373, 374 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання:
- за ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі;
- за ч. 2 ст. 190 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, до призначеного покарання часткового приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за вироком Центрального районного суду Миколаївської області від 25.05.2020 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст. 186 ч. 2 КК України до 4 років 10 днів позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки, зобов`язавши його на підставі ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Речовий доказ: мобільний телефон марки «Samsung», модель SM-J250FZKDSEK, переданий на відповідальне зберігання власнику - потерпілому ОСОБА_9 , вважати таким, що повернутий за належністю.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_10