Номер провадження: 11-сс/813/1207/20
Номер справи місцевого суду: 523/9862/20 1-кс/523/2747/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,
представника потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 02.07.2020 р., якою в межах кримінального провадження №0000563 від 20.02.2020 р. відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, маючого на утриманні п`ятьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0000563 від 20.02.2020 р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області ОСОБА_11 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком до 26.08.2020 року із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення про можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, слідчий суддя послався на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, проте в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування не було доведено неможливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для забезпечення його належної процесуальної поведінки, натомість, останній не має непогашеної та незнятої судимості, має обов`язок щодо утримання п`яти неповнолітніх дітей, має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований в якості керівника ремонтного підрозділу, своєчасно прибував в даному кримінальному провадженні до слідчого та в судові засідання.
Окрім того, слідчий суддя зазначив, що посилання прокурора на існування в даному провадженні ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також впливу на свідків є припущеннями, оскільки з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні діяння сплило від 4-х до 6-ти років, а повідомлення про підозру ОСОБА_12 відбулось через два дні з моменту відмови суду у видачі стосовно останнього обмежувального припису; дружина та діти підозрюваного перебувають під захистом Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства сім`ї.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 не погодився із оскаржуваною ухвалою слідчого судді у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження з огляду на наступні обставини:
- слідчий суддя залишив поза увагою те, що в зазначеному провадженні існують доведені органом досудового розслідування ризики переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків в провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також знищення, схову або спотворення будь-якої із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин провадження, обумовлені тим, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти власної малолітньої доньки, проживає разом зі свідками та може незаконно на них впливати з метою зміни своїх пояснень під час судового розгляду, підозрюваний вчинив зазначений злочин під час судового розгляду відносно нього обвинувального акту за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 186 та ч. 1 ст. 263 КК України, проживає в квартирі, яка є безпосереднім місцем вчинення кримінального правопорушення;
- слідчий суддя обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в кв. АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_13 матері потерпілої ОСОБА_14 , а сама потерпіла, відповідно до листа обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї, при згадці про батька плаче та скаржиться на постійні сексуальні домагання, що додатково свідчить про існування ризику впливу на учасників провадження.
Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а також не визначати розмір застави, враховуючи, що кримінальне правопорушення вчинене шляхом погроз насильства до малолітнього.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти її задоволення, думку представника потерпілої, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали, а доводи апеляційної скарги прокурора є необґрунтованими.

Так, підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України не є на теперішній час предметом оскарження в апеляційному порядку, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та полягає у тому, що він у період часу з 2014 по 2016 роки, перебуваючи у приміщенні гаражу № НОМЕР_1 автостоянки «Народна», розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Паустовського, 1 та в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, достовірно знаючи та усвідомлюючи вік потерпілої, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, систематично вчиняв розпусні дії сексуального характеру по відношенню до своєї малолітньої 9-ти річної доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які виражались у примушуванні останньої, шляхом погроз застосування фізичного насилля, до оголення її статевих органів в його присутності; оголенні своїх статевих органів в присутності потерпілої; доторканні ОСОБА_7 своїми руками до статевих органів потерпілої, а також вчиненні інших непристойних дотиків до малолітньої ОСОБА_14 , які викликають статеве збудження.

Зазначена підозра підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого та наданими апеляційному суду, та сторонами кримінального провадження не оскаржується.

Разом з тим, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що в судовому засіданні сторона обвинувачення довела наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочину, однак не довела існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Так, на переконання колегії суддів, в зазначеному кримінальному провадженні існує доведений органом досудового розслідування ризик того, що підозрюваний може вдатись до спроб продовження злочинної діяльності, обумовлений тим, що: останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, вчиненого щодо члена сім`ї, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю на строк до 3-х років або без такого; раніше притягувався до кримінальної відповідальності, натомість, являється не судимим в силу ст. 89 КК України.
Водночас, апеляційний суд не погоджується із думкою прокурора про наявність в зазначеному провадженні ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також знищення, схову або спотворення будь-яких речей, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину, оскільки такі твердження є голослівними та матеріалами провадження не підтверджується, натомість, підозрюваний на всі виклики слідчого, прокурора, слідчого судді та суду з`являється, з часу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні діяння сплило від 4-х до 6-ти років.
Одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Натомість, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований та має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей.
Окрім того, колегія суддів також вважає помилковими посилання прокурора на те, що підозрюваний проживає разом зі свідками за місцем вчинення інкримінованого йому злочину та погоджується із висновком слідчого судді про те, що наявність в зазначеному провадженні ризику впливу підозрюваного на свідків є припущеннями сторони обвинувачення, оскільки дружина та п`ятеро дітей підозрюваного ОСОБА_7 знаходяться під захистом Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї (а.с. 26), де на теперішній час вони й проживають.
Водночас, як в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 звертав увагу на те, що між ним та його дружиною існує довготривалий конфлікт, пов`язаний із правом проживання в житлі, що свідчить про необхідність більш детальної перевірки зазначених обставин під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.
Також, прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_7 умов обраного йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби. Так, останній з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що застосований відносно нього слідчим суддею запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби в достатній мірі може забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.
Отже, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведеного ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, а також характеристику особи підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час є обґрунтованим.
Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.
Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком до 26.08.2020 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4