Провадження № 11-кп/824/509/2021 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.10.2011 за ч.1
ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.;
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09.10.2012 за ч.2
ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2013 за ч.2
ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі;
- вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2018 за ч.2
ст. 185 КК України на 4 місяці арешту,
визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.
Крім того, даним вироком суду вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за наступних обставин.
Так, ОСОБА_7 30 жовтня 2018 року приблизно о 18 год. 30 хв., знаходячись біля станції метро «Лісова» по вул. Кіото, 8 в м. Києві, діючи умисно, з метою повторного таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до раніше незнайомого ОСОБА_8 , та скориставшись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно таємно викрав з кишені рюкзака ОСОБА_8 мобільний телефон «Nokia6700», вартістю 1128 грн. 33 коп., після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, завдавши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду в сумі 1128 грн.33 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій, посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року змінити, застосувати ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує про те, що під час досудового слідства свою вину визнав та щиро розкаявся, співпрацював зі слідством щодо встановлення обставин вчиненого ним правопорушення, шкоду потерпілому відшкодовано, цивільний позов потерпілим не заявлявся. В ході судового розгляду кримінального провадження особисто вибачився перед потерпілим ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення та потерпілий не вбачав за необхідне застосування до нього реального покарання у виді позбавлення волі. Також апелянт вказує, що за місцем проживання характеризується позитивно, має стійкі соціальні зв`язки, на обліках у психіатра та нарколога не перебуває.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про те, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч. 2 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.
Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Всупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 повністю дотримався вимог вищезазначених норм кримінального закону. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України судом першої інстанції визнано і враховано щире каяття, обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом першої інстанції не встановлено. Також, судом першої інстанції враховано дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, на шлях виправлення не став, вчинив кримінальне правопорушення невдовзі після відбуття покарання за попереднім вироком суду, без визначеного роду занять, визнав себе винуватим у вчиненому, розкаявся, характеризується позитивно.Таким чином, судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 були враховані всі обставини, передбачені статтею 65 КК України в тому числі і ті, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання в межах санкції ч.2 ст. 185 КК України за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на відшкодування шкоди потерпілому, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки викрадене у потерпілого майно було вилучено у обвинуваченого та повернуто потерпілому працівниками правоохоронних органів, про що в матеріалах провадження міститься розписка потерпілого, тоді як сутність добровільного відшкодування шкоди полягає у відновленні порушеного майнового становища потерпілого особою, яка вчинила злочин, воно полягає в усуненні саме винною особою наслідків скоєного правопорушення внаслідок її щирого розкаяння. З огляду на вказане, факт повернення викраденого майна потерпілому працівниками правоохоронних органів, які вилучили це майно під час обшуку, не можна вважати добровільним волевиявленням обвинуваченого щодо усунення заподіяної ним шкоди (а.с.29).
Що ж стосується твердження апелянта про необхідність врахування позиції потерпілого, то колегія суддів звертає увагу на те, що в суді першої інстанції потерпілий не висловлював своєї позиції щодо призначення обвинуваченому покарання, оскільки судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, який подав до суду заяву щодо проведення підготовчого та подальших судових засідань щодо ОСОБА_7 без його участі (а.с.51).
Також з матеріалів справи не вбачається, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству в установленніневідомих їм обставин справи, які б свідчили про активне сприяння у розкритті злочину, а відтак доводи обвинуваченого в цій частині є безпідставними.
Додаткових доводів, які б могли бути підставою для зміни вироку обвинуваченим ОСОБА_7 до апеляційного суду не надано, а не перебування обвинуваченого на обліках у лікаря психіатра та нарколога, не є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також не є підставами для зміни вироку і звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, як про це ставить питання обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу суворості призначеного судом покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 14 березня 2019 року, якимОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців без змін
Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Судді:

_______________ _______________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4