Справа №359/3506/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2251/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року, якою обвинуваченим:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Кременчук Полтавської області, громадянину України, офіційно не працюючому, не одруженому, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , знятому з реєстрації, раніше судимому:

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 04.11.2010 року за ч.2 ст.296 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.07.2013 року за ч.5 ст.185 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.12.2014 року звільнений від відбування основного покарання на підставі Закону України «Про амністію», -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115, ч.2 ст.209 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Києва, громадянину України, офіційно не працюючому, не одруженому, який має на утриманні двох малолітніх дітей, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянину України, офіційно не працюючому, одруженому, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка з кадастровими номерами :02:001:0030 та :02:001:0031, на яких знаходиться житловий будинок, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.257, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289, ст.290, ч.3 ст.262, ч.3 ст.28 п.6 ч.2 ст.115 КК України, строк тримання під вартою продовжено до 4 липня 2020 року та ухвалено утримувати їх в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що оскільки термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо вказаних обвинувачених згідно ухвали суду закінчується 09.05.2020 року, а судовий розгляд даного провадження не закінчився, виходячи з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та які були встановлені судом під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу - тримання під вартою, із ступеня тяжкості та інкримінованих їм злочинів, а також тієї обставини, що підстави для обраного ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді гримання під вартою не відпали, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, оскільки в ході розгляду даного клопотання прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 які не мають постійного джерела доходу, обґрунтовано підозрюються у вчиненні декількох особливо тяжких кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, за які вони можуть бути засудженими до позбавлення волі до 15 років, або довічного позбавлення волі, останні в разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм злочинів, з метою уникнути покарання за вчинені злочини можуть переховуватися від суду; можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків, знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та вчинити інший злочин.

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та невмотивованим. Прокурором протягом більше року не надано жодного доказу або інших відомостей про обґрунтування доводів про необхідність тримання під вартою ОСОБА_12 . У матеріалах справи такі дані взагалі відсутні, у тому числі не надавались прокурором під час вирішення судом питання про обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу. Тому посилання суду на недоведеність прокурором обґрунтованої підозри та ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого є надуманими та безпідставними, а рішення про подальше тримання під вартою по суті свавільним.

Залишено без обговорення та вирішення позиція сторони захисту, підтверджена долученими доказами, що обвинувачення ґрунтується виключно на очевидно недопустимих доказах. Така позиція сторони захисту на даній стадії процесу не може спростовувати висунуте обвинувачення, але оцінка обставин щодо його доведеності має впливати на вирішення питання про тримання ОСОБА_12 під вартою без будь-якого руху протягом більше року в справі та фактично не розгляду обвинувачення по суті.

Характеризуючі дані дозволяють дійти висновку, що інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_12 .

Очевидно не може бути підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_12 наявність ризику перешкоджання розгляду справи в суді шляхом тиску на свідків та потерпілих, оскільки досудове розслідування завершене, всі свідки допитані, а речові докази та документи перебувають у сторони обвинувачення. Судом першої інстанції також не врахований стан здоров`я його підзахисного, який має низку хвороб. Мотивування судом рішень про продовження строку тримання є абсолютно однаковим та ідентичним. Крім того, суд першої інстанції постійно посилається на наявність суспільного інтересу тримання ОСОБА_12 під вартою, не конкретизуючи в чому він полягає.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що ухвала суду є необґрунтованою, не вмотивованою, висновки суду не відповідають фактичним обставина справи, постановлена з суттєвим порушенням норм кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. На думку захисника прокурор ОСОБА_13 не має права здійснювати повноваження у даному кримінальному провадженні, оскільки даний прокурор є прокурором Броварської місцевої прокуратури, а отже вона не має повноважень прокурора прокуратури Київської області. Тому постанова про включення її до групи прокурорів винесена поза повноваженнями прокурора Київської області.

Судом першої інстанції було продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_10 всупереч встановленому КПК України порядку, без врахування обставин індивідуального характеру, винесене одне формальне судове рішення, щодо всіх обвинувачених одночасно. ОСОБА_10 не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду і жодного доказу його ухилення від слідства прокурором не надано. Недоведеним також, на думку сторони захисту, є ризик щодо ОСОБА_10 з метою уникнення відповідальності може знищити чи сховати будь-які речі чи документи, що мають істотне значення для кримінального провадження. Також є необґрунтованим ризик щодо можливості ОСОБА_10 незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного, оскільки прокурором не надано будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин. Крім того, його підзахисний є раніше не судимим, а тому твердження про його схильність до вчинення злочинів є надуманим.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора прокуратури Київської області ОСОБА_14 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_11 .

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з грубим порушенням норм міжнародного та національного законодавства, продовження строку тримання під вартою має суто технічний характер, колегія суддів взагалі не врахувала доводів захисту, не надала їм оцінку в своїй ухвалі. За досить тривалий час стороною обвинувачення не надано жодних доказів щоб обґрунтовано та неспростовно доводили вину ОСОБА_11 в злочині, що йому інкримінується. Прокурор у своєму клопотанні перелічила та послалась на докази, які суду не надавала. Суд в свою чергу, в порушення вимог ст.23 КПК України фактично прийняв такі докази навіть не дослідивши їх особисто. В зв`язку з цим, було порушено вимоги ст.22 КПК України, сторона захисту не змогла надати свої заперечення та пояснення стосовно доказів. Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 та інших, суд підійшов до цього питання поверхово, не навівши в своєму рішенні жодних обґрунтованих підстав.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених та їх захисників на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_15 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин захисник обвинуваченого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 , захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 мають право на оскарження ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 року, і їх апеляційні скарги підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 06.05.2020 року було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.05.2020 року продовжено ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 строк тримання під вартою продовжено до 4 липня 2020 року.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні ряду особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 15 років або довічне позбавлення волі. Таким чином, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, та покарання, яке загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, дані про особу обвинувачених, які не мають постійного джерела доходу, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, які ще не допитані в суді, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, міськрайонний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наведені в апеляційних скаргах дані про особу обвинувачених, в тому числі про стан здоровя обвинуваченого ОСОБА_12 , самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до них іншого, більш мякого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Отже, на думку колегії суддів, міськрайонний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтами не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , строк тримання під вартою продовжено до 4 липня 2020 року та ухвалено утримувати їх в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :