УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , представника заявника адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України,

ВСТАНОВИЛА :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України, в якій заявник просить скасувати вказану постанову.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що Державним бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України.

12 серпня 2020 року ОСОБА_5 направив до Державного бюро розслідувань заяву про залучення його як потерпілого у кримінальному провадженні №0000998.

Однак, 18 серпня 2020 року слідчим винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, яку слідчий мотивував тим, що визнання ОСОБА_5 потерпілим на даний час є передчасним та таким, що може зашкодити завданням кримінального провадження; жодних документальних доказів на підтвердження спричинення моральної, матеріальної шкоди слідчому надано не було; існують очевидні та достатні підстави вважати, що заява про визнання потерпілою подана особою, якій не завдано будь якої шкоди.

При цьому, заявник вважає такі твердження слідчого необґрунтованими та безпідставними, оскільки слідчим під час складання постанови істотно порушено кримінально-процесуальний закон, при цьому при проведенні досудового розслідування, усупереч ч.2 ст.9 КПК України не вчинено всіх необхідних дій, спрямованих на визначення шкоди, та не досліджено факт спричинення такої шкоди.

У зв`язку з наведеним, заявник вважає постанову слідчого від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Представник заявника адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримала з мотивів у ній наведених, та просила її задовольнити.

Слідчий групи у кримінальному провадженні ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що існує інше кримінальне провадження за ст. 371 КК України, де ОСОБА_5 визнано потерпілим. При цьому, органом досудового розслідування наразі вирішується питання про об`єднання кримінальних проваджень.

Вислухавши думку представника заявника, слідчого, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, слідчий суддя при розгляді скарги вважає за необхідне першочергово розглянути питання щодо підсудності даної скарги Шевченківському районному суду м. Києва.

Слідчий суддя приймає до уваги, що фактичним місцем знаходження органу досудового розслідування є м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Києва.

Такої позиції щодо підсудності скарг на бездіяльність Державного бюро розслідувань Шевченківському районному суду м. Києва дотримується Київський апеляційний суд (провадження №№11-сс/824/1620/2020, 11-сс/824/1195/2020, 11-сс/824/778/2020, 11-сс/824/860/2020, 11-сс/824/771/2020).

Отже, враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для висновку про непідсудність скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, Шевченківському районному суду м. Києва та вважає за можливе розглядати вказану скаргу по суті.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що у провадженні другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань перебуває кримінальне провадження №0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України.

18 серпня 2020 року слідчим другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019.

Так, слідчий у своїй постанові послався на те, що слідством не встановлено факту завдання ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням моральної, фізичної або майнової (матеріальної) шкоди, що унеможливлює визнання ОСОБА_5 потерпілим.

Проте, такий висновок слідчого є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019.

При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказана постанова слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_5 зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні.

Цитування у постанові положень кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнити з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.

Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.

Не зважаючи на це, та не спростовуючи в постанові про відмову у визнані потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_5 матеріальної та моральної шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019.

Разом з тим, слідчим, у порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише викладом відомостей щодо руху досудового розслідування вказаного вище кримінального провадження, посилання на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання ОСОБА_5 моральної та іншої шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві останнього про залучення у якості потерпілого, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, останнім у постанові не наведено, що є неприпустимим.

Враховуючи наведене, постанова слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України, підлягає скасуванню, а скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 на постанову слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України, задовольнити.

Скасувати постанову слідчого другого відділу Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями, головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 18 серпня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000998 від 09.07.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.374, ч.1 ст. 365, ч.2 ст.365 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 25 вересня 2020 року о 08 год. 15 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1