Провадження №1-кс/523/3597/20
УХВАЛА
про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою
та про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту
(повний текст)

18 вересня 2020 року

Слідчий суддя Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000868 від 16.09.2020 року, а також клопотання вказаного захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нерубайське Біляївського району Одеської області, українця за національністю, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно неодруженого й непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, -
в с т а н о в и в:
18.09.2020 року до Суворовського районного суду м.Одеси від старшого слідчого СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 надійшло погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який згідно повідомлення про підозру, 16.09.2020 року приблизно о 11:00 годині, знаходячись за адресою: м.Одеса, вул.Михайла Грушевського 37, незаконно придбав у невстановленої особи 14 пакетиків з наркотичним засобом - канабіс, обіг якого заборонено, з метою збуту, та того ж дня в період часу з 13:00 до 15:30 години здійснив 11 «закладок» психотропних речовин на території Суворовського району м.Одеси.

Як слідує з клопотання й доданих до нього матеріалів, за наведеним фактом незаконного придбання і зберігання наркотичних засобів з метою збуту, СВ Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000868 від 16.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, а 17.09.2020 року старшим слідчим ОСОБА_5 складено і прокурором ОСОБА_3 погоджено відповідне повідомлення про підозру ОСОБА_6 , яке вручено останньому у той ж день в присутності його захисника.

У свою чергу, захисником ОСОБА_4 в судовому засіданні подано та підтримано письмове клопотання про застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, мотивуючи його, зокрема, відсутністю підстав застосування найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та з огляду на недоведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Заслухавши в судовому засіданні прокурора ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_4 на підтримку внесених сторонами клопотань, з`ясувавши позицію підозрюваного ОСОБА_6 , який підтримав клопотання свого захисника, вивчивши додатково надані стороною захисту відповідні документи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Частина ч.1 ст.9 КПК України встановлює, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч.1 ст.94 означеного Кодексу, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до положень ст.ст.177, 183 вказаного Кодексу, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який може бути застосований лише до підозрюваного чи обвинуваченого у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний чи обвинувачений не виконає покладені на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 4 ст.194 КПК України регламентовано, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри та наявність достатніх підстав, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 зазначеного Кодексу, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Проте, аналіз викладених у розглядуваному клопотанні відомостей свідчить про невідповідність його змісту вимогам ст.184 КПК України, зокрема й всупереч цієї норми закону, в клопотанні лише наведені посилання на відповідні матеріали досудового розслідування, без визначення їх змісту і обставин, що надають підстави підозрювати певну особу у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, а також у клопотанні відсутнє належне обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів (п.п.3, 6 ч.1 ст.184 КПК).

Як слідує з матеріалів клопотання, за версією органу досудового розслідування, підозра в інкримінованому ОСОБА_6 кримінального правопорушення обґрунтовується: протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, протоколом затримання підозрюваного в порядку ст.208 КПК України, протоколом огляду мобільного телефону та іншими матеріалами в їх сукупності.
Втім, слідчим суддею в порядку ст.ст.94, 132, 184 КПК України не приймаються до уваги наведені у розглядуваному клопотанні доводи сторони обвинувачення щодо обґрунтування висунутої ОСОБА_6 підозри, зокрема, іншими матеріалами досудового розслідування у їх сукупності, оскільки вказані матеріали до суду не надані й до матеріалів розглядуваного клопотання не долучені, а згідно наявних в матеріалах клопотання протоколів допиту свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , допит останніх здійснювався відповідними оперуповноваженими СКП ХВП Суворовського ВП, які згідно матеріалів клопотання, до досудового розслідування не залучались та доручення на проведення таких слідчих дій не отримували, що у свою чергу позбавляє слідчого суддю можливості надати належну оцінку викладеним в цих протоколах обставинам.

Наведені обставини у контексті п.2 Розділу ІІІ роз`яснень, що містяться в «Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження» від 07.02.2014 року, затвердженого Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 07.02.2014 року, обумовлюють висновок про неможливість задоволення розглядуваного клопотання у запропонованому стороною обвинувачення обсязі.

Як вбачається з матеріалів розглядуваного клопотання, ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, за кваліфікуючими ознаками незаконного придбання, зберігання наркотичних засобів з метою збуту, за яке визначена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років.

В обґрунтування внесеного клопотання старший слідчий ОСОБА_5 посилається на дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 офіційно непрацевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, на тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, та на покарання, яке йому загрожує у випадку доведення провини, що обумовлює на думку сторони обвинувачення, ймовірність можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення.

З огляду на вимоги ст.8 КПК України та положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, слідчий суддя при розгляді даного клопотання використовує Європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерел права.
У практиці ЄСПЛ щодо дотримання положень ст.5 Конвенції встановлено вимогу, щоб позбавлення свободи було "законним", зокрема з дотриманням "процедури, встановленої законом". У цьому аспекті Конвенція відсилає до норм національного законодавства та встановлює зобов`язання забезпечувати дотримання матеріально-правових і процесуальних норм законодавства, але вона також вимагає, щоб при будь-якому позбавленні свободи забезпечувалася мета ст.5 Конвенції, зокрема захист осіб від свавілля. Відповідно до практики ЄСПЛ національні органи, передусім суди, повинні тлумачити і застосовувати національний закон відповідно до ст.5 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 року у справі "Ічин та інші проти України"п.п.34-35).
В пункті 196 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», Суд наголосив на тому, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати не свавільним у розумінні п.1 ст.5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо та застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.
Опріч викладене, за п.62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», існує презумпція на користь звільнення особи з-під варти, а доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» та у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Аналогічні висновки ЄСПЛ виклав у пілотному рішенні «Сукачов проти України» від 30.01.2020 року, де Суд визнав неналежними умови тримання ув`язнених під вартою у більшості СІЗО України (зокрема й в Одеському СІЗО), що виявляють порушення статті 3 Конвенції (п.46-100), а також зауважив на тому, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості уявляється зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (п.146).

У цьому ж рішенні, ЄСПЛ визначив, що прокурорів та інших працівників правоохоронних органів слід заохочувати до подальшого зменшення кількості запитів щодо початкового утримання під вартою та його продовження, окрім найбільш серйозних справ (п.149).

Попри те, матеріали розглядуваного клопотання не містять будь-яких доказів на підтвердження доводів сторони обвинувачення щодо недостатності застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, а обґрунтовуючи необхідність застосування виняткового запобіжного заходу у конкретному випадку, ані старшим слідчим ОСОБА_5 у клопотанні, ані прокурором ОСОБА_3 у судовому засіданні належним чином не доведено ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, виходячи з нижчевикладеного.
Так, слідчим суддею приймається до уваги дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який офіційно неодружений та непрацевлаштований, але з огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, підозрюваний раніше не судимий, забезпечений місцем реєстрації й постійного проживання в Одеській області, сукупність чого, за переконанням слідчого судді, обумовлює достатню міцність соціальних зв`язків вказаного підозрюваного у місці його реєстрації і проживання та у випадку застосування до останнього виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, потягне свавільне позбавлення підозрюваного свободи.

Сукупність наведених обставин, зважаючи на фактичне визнання підозрюваним ОСОБА_6 своєї провини в інкримінованому діянні та добровільне надання ним органу досудового розслідування відомостей щодо усіх місць здійснення ним «закладок» наркотичного засобу, який був вилучений працівниками поліції, враховуючи надані стороною захисту задовільні характеристики останнього за місцем його фактичного проживання та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, надає слідчому судді можливість зробити висновок про те, що вказаний підозрюваний, будучи забезпеченим місцем реєстрації й проживання в Одеській області, об`єктивно спростовує доводи сторони обвинувачення щодо наявності означених ризиків та свідчить про неспівмірність запропонованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою фактичним обставинам справи.
Отже, з урахуванням означеного вище та у контексті наведеної практики суду конвенційної юрисдикції, в силу ч.4 ст.194 КПК України, слідчий суддя вважає, що у такому випадку розглядуване клопотання сторони обвинувачення не підлягає задоволенню у запропонованому обсязі, а доводи сторони захисту уявляються такими, що заслуговують на увагу.
На підставі викладеного, оцінюючи доводи розглядуваного клопотання старшого слідчого ОСОБА_5 та позицію прокурора ОСОБА_3 в судовому засіданні, враховуючи положення ст.ст.7-9, 177-178, 181, 183, 194 КПК України у їх системному взаємозв`язку, а також приймаючи до уваги встановлені під час розгляду клопотання обставини та характер інкримінованого підозрюваному ОСОБА_5 кримінального правопорушення, його тяжкість та передбачене законом покарання, забезпеченість підозрюваного місцем реєстрації і постійного проживання в Одеській області, слідчий суддя доходить висновку про те, що для забезпечення належного виконання вказаним підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, достатнім й обґрунтованим, з дотриманням справедливого балансу між існуванням суспільного інтересу та поваги до особистої свободи, уявляється застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, із задоволенням клопотання сторони захисту та залишенням клопотання сторони обвинувачення без задоволення.
Частинами 1, 2 ст.181 КПК України регламентовано, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби та може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Керуючись ст.ст.3, 7-9, 22, 26, 177-178, 181-184, 193-194, 202, 369-372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ Суворовського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 17.09.2020 року, погоджене прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні за №0000868 від 16.09.2020 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, - залишити без задоволення, а клопотання захисника ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, - задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 місяці, тобто до 18.11.2020 року, звільнивши останнього з-під варти негайно в залі суду.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: невідкладно прибути до місця проживання та заборонити залишати житло в період часу з 20:00 до 07:00 години, яке розташоване за означеною адресою; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та експертами у цьому кримінальному провадженні.
Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Строк дії ухвали в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчується 18.11.2020 року.
Виконання ухвали в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити працівникам Біляївського ВП ГУНП в Одеській області. Ухвала підлягає негайному виконанню органом внутрішніх справ.
Копію ухвали направити для виконання до Біляївського ВП ГУНП в Одеській області, для контролю виконання прокурору Одеської місцевої прокуратури №4, для відома та виконання вручити під розписку підозрюваному ОСОБА_6 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження шляхом подачі апеляційної скарги, протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя: ОСОБА_1