Справа № 520/6352/19
Провадження № 1-кп/947/489/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2020 року Київський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4

розглянувши у підготовчого судовому засіданні в залі суду у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003309від 24.08.2018 року, та угоду про визнання винуватості від 26.03.2019 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь Автономної Респібліки Крим, громадянина України, українця, з середньою освіто, раніше не судимого, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого оператора зенітного комплексу, у військовому званні старший сержант, зареєстрованого за адресою та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 259 КК України,
ВСТАНОВИВ:

У провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться обвинувальний акт з додатками відносно ОСОБА_5 та угода про визнання винуватості, укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.
Так, 31.07.2017 ОСОБА_5 прийнято на військову службу за контрактом, зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

З 31.07.2017 ОСОБА_5 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом на посаді старшого оператора зенітного комплексу, у військовому званні «сержант».

Відповідно до ст. ст. 3, 21, 68 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно із ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, поважати честь і гідність кожної людини.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених вище нормативно - правових актів, 24.08.2018 року, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_5 , який перебував у вільний від служби час, знаходячись поблизу приміщень гаражів та багатоповерхового будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , через надуману образу з боку працівників поліції, вирішив повідомити працівникам правоохоронного органу на лінію «102» завідомо неправдиву інформацію про мінування приміщень гаражів, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 .
Того ж дня, 24.08.2018 о 18:16 годині перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свої злочинні наміри та розуміючи про наслідки надання правоохоронним органам недостовірної інформації про загрозу злочинних посягань та поширення неправдивих відомостей про громадську безпеку, достовірно знаючи, що поширена ним інформація є неправдивою, розуміючи, що повідомлення про підготовку вибуху (замінування) приміщень гаражів викличе обстановку страху в населення та порушить громадську безпеку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, розуміючи про можливу дезорганізацію діяльності правоохоронних органів, діючи з прямим умислом, з наявного в його розпорядженні мобільного телефону «Huawei» ІМЕІ 1 № НОМЕР_2 та ІМЕІ 2 № НОМЕР_3 обладнаного сім картою оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_4 , ОСОБА_5 здійснив дзвінок диспетчеру спецлінії «102» управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП в Одеській області та повідомив завідомо неправдиву інформацію про підготовку вибуху (замінування) приміщень гаражів, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив безпеку суспільства, дезорганізацію діяльності поліції, створив обстановку загального страху і невпевненості, необхідність реагування та безпідставного використання сил і засобів органів Національної поліції України та спеціальних служб для перевірки вказаного повідомлення, в результаті чого була поставлена під загрозу громадська безпека та здійснено відволікання від виконання своїх обов`язків органи Національної поліції
Вказаними умисними діями,обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 259 КК України - завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, яке загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

По кримінальному провадженню за № 0003309від 24.08.2018 року між обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 та прокуроромвійськової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 26 березня 2019 року була укладена угода про визнання винуватості відповідно до вимог ст. 468 КПК України.
В угоді про визнання винуватості прокурор та обвинувачений виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст. 259 КК України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини.
Одночасно, сторони угоди про визнання винуватості погодилися на призначення ОСОБА_7 покарання, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 259 КК України, яке є тяжким злочином, але враховуючи особу ОСОБА_5 , позитивну характеристику за місцем служби, статус учасника бойових дій, наявність на утриманні матері пенсіонерки, а також наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, збіг тяжких сімейних обставин, беззастережне визнання винуватості, у зв`язку з чим застосувати ст.ст.60,69 КК Українита призначити більш м`яке покарання, ніж передбачене санкцієюч.1 ст. 259 КК України, у вигляді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Угода укладена в присутності захисника ОСОБА_4 , про що свідчить його особистий підпис.
Крім того, в судовому засіданні захисник підтримав умови укладеної угоди та просив її затвердити, оскільки її умови не порушують прав інших осіб та не становлять суспільної небезпеки і не загрожують інтересам держави.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , свою провину в скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з прокурором на призначення узгодженого покарання. Зазначив про обставини вчинення ним злочину, які повністю відповідають обставинам, встановленим органом досудового слідства, судом та викладені в обвинувальному акті в кримінальному провадженні № 0003309від 24.08.2018 року.

Угоду про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_5 підтримав та просив її затвердити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав та просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене в угоді покарання, оскільки при укладенні даної угоди дотримані вимоги та правила КПК України та КК України.
Обвинуваченому ОСОБА_5 суд під розписку відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладення, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
За умовами ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, які згідно ст. 12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.
У судовому засіданні судом встановлено, що обвинувачений безперечно визнав свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст. 472 КПК України, та розуміють наслідки затвердження такої угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України. Вид та міра покарання, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст. ст. 65-67 КК України.
В ході судового розгляду, судом встановлені обставини, які пом`якшують покарання, зокрема, ОСОБА_5 щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, збіг тяжких сімейних обставин, беззастережне визнання винуватості, та враховує, що ОСОБА_5 позитивну характеристику за місцем служби, статус учасника бойових дій, наявність на утриманні матері пенсіонерки. Обставини, що обтяжують покарання в ході судового розгляду не встановлені.
Судом не встановлено підстави для відмови в затвердженні угоди, визначених в ч.7 ст. 474 КПК України.
За умовами ч.1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу ОСОБА_5 , наявності пом`якшуючих і відсутністю обтяжуючих обставин покарання, визнання своєї вини ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості і призначення узгоджених сторонами виду і міри покарання.
Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до ст. 124 ч. 2 КПК України, витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369,373-374,392,393,394,395,473-475 КПК України,суд УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.03.2019 року, по кримінальному провадженню за № 0003309 від 24.08.2018 року між обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника ОСОБА_4 та прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України, старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 .

Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, на підставі якої призначити йому покарання із застосуванням ст.ст.60, 69 КК Україниу вигляді 2 (двох) місяців арешту з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.
Речовій доказ: мобільний телефон «Huawei» ІМЕІ 1 № НОМЕР_2 та ІМЕІ 2 № НОМЕР_3 , обладнаного сім картою оператора ПрАТ «ВФ Україна» за номером НОМЕР_4 , повернути за належністю ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення, але лише у випадках, встановлених ст. ст. 473, 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1