Провадження №1/359/6/2020
Справа №1005/4078/2012
УХВАЛА

05 листопада 2020 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області кримінальну справу по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Знам`янка Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: вироком Знам`янського окружного суду Кіровоградської області від 18 лютого 1993 року за ст.94 та ч.3 ст.81, ст.42 КК України в редакції 1960 року до позбавлення волі строком на 8 років; вироком Березанського міського суду від 10 грудня 2003 року за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 510 гривень; вироком Березанського міського суду від 20 серпня 2004 року, зміненим ухвалою Верховного Суду України від 19 січня 2006 року, за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, звільненого 19 серпня 2006 року у зв`язку з відбуттям покарання,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Македони Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: вироком Березанського міського суду від 13 серпня 2003 року за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з призначенням іспитового строку тривалістю 2 роки; вироком Березанського міського суду від 11 грудня 2003 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі, звільненого 24 травня 2005 року умовно-достроково на 1 рік 7 місяців,

у вчиненні злочинів передбачених ч.4 ст.187, пунктами 6, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

05.11.2020 прокурор ОСОБА_10 подав клопотання про продовження строку тримання підсудних під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обвинувачуються у розбійному нападі та умисному вбивстві ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що підтверджується показаннями потерпілих, показаннями свідків, протоколами слідчих дій та висновками експертів, іншими письмовими доказами, тобто у злочинах, віднесених до категорії особливо тяжких, що свідчить про високу ступінь суспільної небезпеки вказаних злочинів та особи підсудних, а саме дають підстави вважати, що підсудні можуть переховуватись від суду, а також незаконно впливати на потерпілих та свідків шляхом погроз, умовляння, залякування чи їх підкупу, з метою зміни ними своїх показань чи дачі неправдивих показань, вчинити інший злочин, строк їх тримання під вартою необхідно продовжити.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав.

Підсудний ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вимагав негайно звільнити його з-під варти. Зазначив, що жодних доказів його причетності до вчинення даних злочинів не має, що своїми рішеннями двічі підтвердив Верховний Суд України, а тому жодних підстав для його тримання під вартою не має. Звернув увагу, що вже дванадцять років перебуває під вартою, з цей час втратив сім`ю, здоров`я.
Захисник підсудного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 підтримав позицію свого підзахисного просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та звільнити підсудного ОСОБА_6 з-під варти, зважаючи на його тривалий термін ув`язнення.
Підсудний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказав на відсутніх будь-яких доказів тим ризикам, на які посилається прокурор, а також просив врахувати тривалий термін, більше дванадцяти років перебування під вартою. Звернув увагу, що клопотання є необґрунтованим, оскільки докази, на які посилається прокурор, не доводять його причетність до вчинення злочинів. Сам факт його тривалого утримання під вартою, що за дванадцять років не закінчено розгляд даної справи свідчить про недоведеність обвинувачення щодо вчинення ним даних злочинів.
Зазначив, що має постійне місце проживання, а також осіб, які його підтримують та можуть поручитись за його поведінку. Крім того, зазначив, що в матеріалах справи є відомості про його реєстрацію в м.Березань, можливість належного фінансування, що не призведе до вчинення ним інших злочинів для забезпечення харчуванням.
Захисник підсудного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію свого підзахисного та просив відмовити у клопотанні прокурору, звільнити ОСОБА_7 з-під варти, зазначив про тривалий термін його ув`язнення та відсутність ризиків зазначених прокурором. Просив застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.
Заслухавши доводи учасників процесу, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.274 КПК України в редакції 1960 року, під час розгляду справи суд, при наявності до того підстав, може своєю ухвалою (постановою) змінити, скасувати або обрати запобіжний захід відносно підсудного. При обранні запобіжного заходу у вигляді застави або тримання під вартою суд повинен керуватись відповідними статтями Глави 13 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.148 КПК України в редакції 1960 року запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений (підсудний) буде намагатися ухилитися від слідства та суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Відповідно до ст.150 КПК України в редакції 1960 року при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім обставин, зазначених у статті 148 цього Кодексу, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, сімейний і матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 листа №511-550/0/4-13 від 4 квітня 2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011).

Проаналізувавши доводи учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що продовжують існувати раніше встановлені ризики, передбачені ст. 148 КПК України (в редакції 1960 року). Зокрема, встановлено, що існує висока ймовірність переховування підсудних від суду, зважаючи на передбачене суворе покарання за інкриміновані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 особливо тяжкі злочини, один з яких передбачає довічне позбавлення волі, а також дані про осіб підсудних, які раніше засуджувалися за вчинення умисних корисливих злочинів, на момент вчинення інкримінованих їм злочинів не працювали і, враховуючи пред`явлені їм обвинувачення, на шлях виправлення не стали.

Суд, при вирішенні вказаного клопотання, не бере за основу докази, як зі сторони обвинувачення, так і зі сторони захисту, про наявність чи відсутність вини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,, проте приходить до переконання, що ступінь раніше встановлених ризиків не зменшилася, менш суворий запобіжний захід об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.
Забезпечення належної процесуальної поведінки підсудних, має сприяти виконанню завдань кримінального судочинства в даній кримінальній справі.
На переконання суду, менш суворий запобіжний захід об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам. Так, особисте зобов`язання, підписка про невиїзд та застава, не можуть бути застосовані судом, враховуючи вищенаведені наявні у суду дані про підсудних, які неодноразово засуджувалися за умисні корисні злочини, не мають постійного джерела доходу, на момент затримання не працювали.

З урахуванням викладеного, не зважаючи на тривалий термін тримання підсудних під вартою, такий запобіжний захід і на даний час залишається єдиним можливим дієвим заходом, який запобігає вищенаведеним ризикам.

Вжиття цього процесуального заходу вкрай необхідно з метою забезпечення кримінального судочинства та правопорядку, досягнення яких становить суспільний інтерес, який превалює над принципом поваги до свободи підсудних.

З огляду на це, суд вважає допустимим і необхідним продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою ще на 60 днів.

Керуючись ч.2 ст.148, ст.150, ч.4 ст.165, 237, 240,244, 245, 246, 274 КПК України в редакції 1960 року, а також рішенням Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підсудним ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до 24 години 00 хвилин 03 січня 2021.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити строк тримання під вартою на 60 днів до 24 години 00 хвилин 03 січня 2021.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 утримувати в Державній установі «Київському СІЗО».

Копії ухвали суду невідкладно вручити учасникам процесу.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_13 -Лесів