ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3655/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника колонії про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Своє рішення суд обґрунтував тим, що засуджений хоча і не має стягнень, має 2 заохочення подяки, однак працював за період відбування покарання лише 5 місяців в 2019 та 2020 році, в 2017 та 2018 році взагалі до праці не долучався, проте умовою умовно-дострокового звільнення є не тільки сумлінна поведінка протягом всього строку відбування покарання, а й сумлінне відношення до праці.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Вважає, що за період відбування покарання він довів своє виправлення.
Зокрема вказує, що 12.03.2020 року він був виведений до дільниці соціальної реабілітації, за час відбування покарання має 2 заохочення, не має стягнень, позитивно характеризується адміністрацією установи, регулярно приймає участь в заходах виховного характеру, приймає активну участь в житті колонії та дільниці, а також в спортивних масових заходах виправної колонії.
Зазначає, що працевлаштований підсобним працівником на цегляному заводі, до праці ставиться сумлінно.
Крім того вказує, що повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаявся.
Також просить врахувати, що в нього є постійне місце проживання, в разі звільнення від покарання має намір чесно трудитися, піклуватися про свою сім`ю і більше не вчиняти правопорушень.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали провадження, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
В той же час, відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, обов`язковою складовою для прийняття судом рішення про безумовне умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком суду кримінального покарання, є сумлінна поведінка та ставлення до праці засудженого, як умова доведеності виправлення останнього.
За змістом зазначеної норми сумлінну поведінку слід розуміти як комплекс зразкового дотримання режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації колонії, відсутність порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених.
Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до праці проявляється у поліпшенні кількісних та якісних показників виконуваної робити, підвищення виробничої кваліфікації, бережливому ставленні до обладнання та інструментів, додержання охорони праці та техніки безпеки.
Крім того, у роз`ясненнях Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, відповідно до яких суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
З досліджених під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції даних встановлено наступне:
ОСОБА_7 раніше судимий:
- 17.05.2002 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст. 185 КК України 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК країни звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 09.09.2002 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ст. ст. 185 ч.3, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.03.2005 р. умовно-достроково на 10 місяців 14 днів;
- 12.09.2005 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 186 ч.2, 190 ч.2, 70,71 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 28.04.2010 р. умовно-достроково на 1 місяць 29 днів;
- 09.02.2011 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі. Звільнений 23.09.2015 р. умовно-достроково на 1 місяць 23 дні;
- 12.12.2016 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч.3, 317 ч.1, 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06.12.2017 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.12.2016 року та остаточно призначено до відбуття 3 роки 8 місяців позбавлення волі.
Початок строку - 08.06.2017 р., кінець строку 08.02.2021 р.
З матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений мав 2 заохочення подяки, не мав доган. Також за період відбування покарання працював лише 5 місяців в 2019 та 2020 році, в 2017 та 2018 році взагалі до праці не долучався.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що умовою умовно-дострокового звільнення є не тільки сумлінна поведінка протягом всього строку відбування покарання, а й сумлінне відношення до праці, а ОСОБА_7 протягом всього строку відбування покарання з 2017 року працював лише 5 місяців.
Таким чином, поведінка засудженого та ставлення його під час відбування ним покарання є посередньою, а не сумлінною, що не може свідчити про факт того що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року.
Апеляційні доводи ОСОБА_7 про те, що він працює, має заохочення, не має стягнень, позитивно характеризується адміністрацією установи, регулярно приймає участь в заходах виховного характеру, приймає активну участь в житті колонії та дільниці, а також в спортивних масових заходах виправної колонії, до праці ставиться сумлінно вже комплексно досліджені судом першої інстанції при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення, а підстав для надання ним іншої оцінки колегія суддів не вбачає.
Крім того, з матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_7 був неодноразово судимий за вчинення тяжких корисливих злочинів, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, але належних висновків для себе не зробив.
Зазначені факти свідчать про небажання засудженого ставати на шлях перевиховання та виправлення та про неефективність застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для виправлення засудженого ОСОБА_7 .
Отже, викладені в оскарженій ухвалі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає вірними оскільки вони ґрунтуються на ретельному дослідженні поведінки засудженого за весь час відбування ним покарання та зважаючи на усі вказані обставини в їх сукупності, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали за доводами апеляційної скарги та відмовляє у задоволенні апеляційної скарги засудженого.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні подання начальника колонії про умовно дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий - Судді -