ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2414/20 Справа № 176/890/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове,

про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Обґрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції зазначив, що з 14 березня 2016 року засуджений ОСОБА_7 утримувався в державній установі Дніпровська установа виконання покарань (№4), характеризувався задовільно, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався, з 26 березня 2016 року відбуває покарання в державній установі Жовтоводська виправна колонія (№26), має 3 заохочення, стягнень не має, на виробництві колонії на теперішній час не працевлаштований, до робіт з благоустрою ставиться безініціативно, участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, 30 червня 2017 року отримав робітничу професію електрогазозварник., а також комісією установи 12 грудня 2019 року було відмовлено засудженому у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а тому судом було відмовлено в задоволенні заявленого засудженим клопотання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що він відбув більш ніж 3/4 строку призначеного йому покарання та до закінчення строку залишилось менше 1 року. За весь час відбуття покарання відносно нього жодного разу не застосовувались стягнення. Вказує, що він залучається до робіт з благоустрою установи та прилеглої території безоплатно, також залучається до робіт з розвантажування продуктів харчування щодня, має 3 заохочення, виконавчих листів не має, у 2017 році закінчив навчання та отримав спеціальність, приймає участь у програмах Підготовка до звільнення та в турнірах з футболу, які проводить адміністрація установи. Також кожної неділі відвідує зібрання віруючих.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, коли особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона була засуджена до позбавлення волі; 3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила новий умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для застосування до особи більш мякого покарання є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.
Застосування більш мякого покарання застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.
Цих вимог закону судом першої інстанції дотримано в повній мірі не було.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 засуджено вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2014 року за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 з 26 березня 2016 року відбуває покарання в деравжній установі Жовтоводська виправна колонія (№26), має лише 3 заохочення у вигляді подяки, стягнень не має, на виробництві колонії на теперішній час не працевлаштований, до робіт з благоустрою установи ставиться безініціативно, участь у роботі самодіяльних організацій не приймає, а також рішенням комісії установи від 12 грудня 2019 року було відмовлено засудженому у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а тому судом було відмовлено в задоволенні заявленого засудженим клопотання.
Між тим, відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого з цих підстав, суд першої інстанції належним чином не перевірив, зокрема, матеріали особової справи засудженого, не надано оцінки доказам у їх сукупності, а висновок про відмову в умовно-дострокового звільненні від відбування покарання зроблений без аналізу даних про поведінку засудженого.
Судом не з`ясовано ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, участі у суспільно корисній роботі, добросовісного виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, ощадливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці.
В матеріалах провадження відсутня інформація, що засуджений, відповідно до ст. 123, 126, 127 КВК України приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, вдосконалює професійно-технічні навички, самодіяльних організаціях засуджених та громадському житті.
Судом не перевірено той факт, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів чи не довів своє виправлення, оскільки в матеріалах справи немає відомостей щодо його працевлаштування чи непрацевлаштування.
Також, в матеріалах справи відсутні: характеристика на засудженого, дані щодо застосування до засудженого заохочень чи стягнень, щодо дотримання засудженим вимог режиму, виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, порушень дисципліни, ставлення до інших засуджених.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що понесене засудженим покарання не досягло мети, передбаченої ч. 2 ст. 50 КК України, є передчасним, зробленим без повного дослідження обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, залишивши недослідженими обставини, з`ясування, яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, й ці порушення кримінального процесуального закону, відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК України, є істотними.
Відповідно до вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційних скаргах з доповненнями, у тому числі за необхідності і шляхом дослідження доказів.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено в ході апеляційного перегляду вироку.
Оскільки відповідно до ст. 404 КПК України ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, а засудженим в апеляційній скарзі та у судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заявлено клопотання про витребовування процесуальних документів, суд апеляційної інстанції позбавлений права перевірити доводи апеляційної скарги засудженого, а також обґрунтування прийнятого судом рішення.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких без клопотання учасників судового провадження не входить повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що зазначено ч. 3 ст. 404 КПК України, з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, та підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції не входять вищезазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, виходячи з загальних засад кримінального провадження та ст. 23 КПК України, вказана ухвала Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Внаслідок скасування оскаржуваної ухвали та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду решти апеляційних вимог засудженого і вони підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.
При новому судовому розгляді необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, створити сторонам необхідні умови для забезпечення рівних прав у наданні доказів на підтвердження своїх позицій і доведенні перед судом їх переконливості та ухвалити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4