Номер провадження: 11-кп/813/2100/20
Номер справи місцевого суду: 492/1215/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2020 року м. Одеса

Одеській апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на ухвалу Арцизького районного суду Одеської області, від 11 вересня 2020 року, у кримінальному провадженню № 0000211, внесеному до ЄРДР 16.07.2020 року, стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.194 КК України,-

встановив:

Зміст оскарженого судового рішення та фактичні обставини, встановлені судом першої інстанції.
Оскарженою ухвалою було повернуто обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000211, внесеному до ЄРДР 16.07.2020 року, стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.194 КК України.

Підставами для повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив, що в порушення п.п.5,7 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не описана об`єктивна, а також суб`єктивна сторона злочинів, що свідчить про неконкретне обвинувачення, внаслідок чого безперечно порушено право обвинуваченого на захист, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення і, безперечно, порушують право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі за приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що в обвинувальному акті при викладі фактичних обставин, формулювання обвинувачення не зазначено:

- по епізоду знищення майна ОСОБА_11 , ОСОБА_8 : дати та часу вчинення злочину; вид умислу (прямий чи непрямий), на що був спрямований умисел обвинуваченого (на знищення майна обох потерпілих чи лише потерпілого ОСОБА_11 ); чи передбачав обвинувачений, що він завдає чи може завдати фізичної шкоди людям, а так само знищити чи пошкодити майно інших фізичних осіб, крім майна, на яке вчинюється посягання, або міг і повинен був це передбачити; психічне ставлення обвинуваченого до такого наслідку, як спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 (умисел чи необережність); якого ступеню тяжкості, внаслідок дій обвинуваченого, спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого; хто є власником знищеної квартири АДРЕСА_1 ; яке саме майно, крім квартир ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , було знищено, беручи до уваги, що у викладі фактичних обставин та формулювання обвинувачення тільки зазначено, що у квартирі ОСОБА_8 знаходилася електротехніка та інше майно; вартість знищеного майна, що впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого;

- по епізоду знищення майна Арцизької міської ради: вид умислу (прямий чи непрямий), на що був спрямований умисел обвинуваченого (на знищення будівлі музичної школи чи лише на підпал сухого листя біля вказаної будівлі); чи передбачав обвинувачений, що він може знищити чи пошкодити майно інших осіб, зокрема Арцизької міської ради, або міг і повинен був це передбачити; вартість знищеного майна, а саме будівлі музичної школи, враховуючи, що діями обвинуваченого знищено об`єкт нерухомості та вартість майна впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого; яке майно знищене на суму 189,00 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На зазначену ухвалу суду прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій він вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною.

В обґрунтування своїх прокурор вимог вказує, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 , повністю відповідає вимогам КПК України, а саме п.5,7 ч.2 ст. 291 КПК України. Так в обвинувальному акті вказано: фактичні обставини кримінального правопорушення, які в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, свою у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою; кваліфікацію злочинів передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.194 КК України та формулювання обвинувачення.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду про повернення обвинувального акту з підстав його невідповідності вимогам КПК України та призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити.

Потерпіла та захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , вважали рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просили апеляційний суд залишити ухвалу без змін.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з норм ч.1,2 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В порядку п.3 ч.3 ст. 314 КПК України на стадії підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно із приписом п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Частина 4 статті 110 КПК України містить вичерпне поняття такого документу як обвинувальний акт. Зокрема визначено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Статтею 291 КПК України визначені відомості, які має містити обвинувальний акт, а саме: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору суд першої інстанції виходив з того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, оскільки в ньому допущено ряд суперечностей, а саме в обвинувальному акті не повністю викладені фактичні обставини злочину, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення, розмір шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями.

Згідно з вимогами п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Наявність формулювання обвинувачення є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_10 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.194 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне знищення чужого майна шляхом підпалу.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту положенням закону і повернув його прокурору для усунення недоліків, оскільки прокурором в обвинувальному акті нечітко сформульовано обвинувачення та не розкриті об`єктивна та суб`єктивна сторони інкримінованих кримінальних правопорушень.

У вказаному обвинувальному акті не зазначено жодних відомостей про обставини саме підпалу: вид умислу; на що був спрямований умисел обвинуваченого; чи передбачав обвинувачений, що він завдає чи може завдати фізичної шкоди людям, а так само знищити чи пошкодити майно інших фізичних осіб, крім майна, на яке вчинюється посягання, або міг і повинен був це передбачити; психічне ставлення обвинуваченого до такого наслідку, як спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 (умисел чи необережність).

Крім того, відсутність виду умислу при викладенні фактичних обставин справи та формулюванні обвинувачення позбавляє суд можливості перевірити відповідність та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого при ухваленні вироку.

Вказані обставини свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення та позбавляють суд можливості визначити межі судового розгляду стосовно обвинуваченого та прийняти об`єктивне рішення по справі, про що обґрунтовано зазначено в ухвалі суду першої інстанції.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обвинувальний акт в зазначеному кримінальному провадженні не відповідає вимогам п.7 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки зазначаючи в обвинувальному акті про знищення об`єктів нерухомості та іншого майка потерпілих у формулюванні обвинувачення не зазначено розмір шкоди, який був спричинений потерпілим та які саме речі потерпілих були знищенні шляхом підпалу.

Вірними є також висновки суду першої інстанції щодо необхідності дотримання положень Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», зокрема п. а) ч.3 ст.6, відповідно до якого однією із гарантій права на справедливий суд є негайна та детальна проінформованість обвинуваченого про характер і причини обвинувачення висунутого проти нього.

Наявність вказаної неповноти в обвинувальному акті порушує одну із основних конституційних гарантій обвинуваченого - право на захист, оскільки позбавляє останнього знати у яких конкретних діях його обвинувачують та за якими фактичними обставинами, а також подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, а суд належним чином встановити істину у кримінальному провадженні.

Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що необхідне залишити оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями: 290, 291, 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Арцизького районного суду Одеської області, від 11 вересня 2020 року, у кримінальному провадженню № 0000211, внесеному до ЄРДР 16.07.2020 року, стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.194, ч.2 ст.194 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4