Справа № 314/1709/20
Провадження № 1-кп/314/349/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.07.2020 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,
розглянувши у дистанційному судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження № 0000327 від 08.04.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 186 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:
в провадженні Вільнянського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, оскільки ризики, враховані при обранні даного запобіжного заходу, існують і на теперішній час.
Також, прокурор зазначив, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні умисного, корисливого, тяжкого кримінального правопорушення, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі від чотирьох до шести років. Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 є особою раніше судимою, судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став і скоїв злочин із застосуванням насильства, який посягає на право власності та здоров`я особи. А також відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились та не виправдовують тримання ОСОБА_3 під вартою. Прокурор вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі.
Крім того, в судовому засіданні надали свої пояснення свідки, а саме рідний брат обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_6 , який охарактеризував обвинуваченого ОСОБА_3 з позитивної сторони, та співмешканка обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_7 , яка пояснила, що вони з обвинуваченим ОСОБА_3 з січня 2020 року проживали разом, на даний час вагітна (16-17 тижнів) на підтвердження чого надала до суду лікарський висновок № 4 від 29.07.2020 року.
До суду надано характеристику директора ТОВ «Парадіз ХХІ» ОСОБА_8 від 28.07.2020 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , яка за своїм змістом характеризує останнього позитивно, зазначено, що ОСОБА_3 27.09.2019 року був прийнятий на роботу апаратником-електрозварювальником, стаж роботи на підприємстві 4 місяці. За період роботи ОСОБА_3 дисциплінарних стягнень не мав, скромний, порушень трудової дисципліни та розпорядку дня не допускав, зі співробітниками знаходився у дружніх відносинах, комунікабельний, брав активну участь у життєдіяльності колективу.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд не може погодитися з висновками сторони обвинувачення, оскільки обвинувачений має належну процесуальну поведінку, під час досудового розслідування сприяв органам досудового розслідування. Твердження прокурора про тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не є достатнім для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
У справі Мамедова проти Росії 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з виняткового абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.
Ризики переховування обвинуваченого від правосуддя, перешкоджання кримінальному провадженню та вчинення інших кримінальних правопорушень не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий їх незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, сприяв органу досудового розслідування під час проведення слідчих дій, своєчасно з`являвся на виклики слідчого. Не надано прокурором доказів, які б свідчили про вплив обвинуваченого на потерпілого та свідків.
Суддя не приймає доводи прокурора з приводу того, що інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, оскільки вважає, що з цього приводу не наведено переконливих доказів, які б давали підстави вважати, що внаслідок обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, ОСОБА_3 буде переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , наявність доказів причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення, його вік, стан здоров`я, суддя дійшов до висновку, що для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, достатньо застосувати відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 176-178, 181, 194, 331 КПК України, суд, -

постановив:

в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Обрати стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту шляхом заборони протягом двох місяців залишати місце свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 23 години 00 хвилин до 05 години 00 хвилин наступного дня, - з 09.08.2020 року до 09.10.2020 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
-не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду;

-повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

-утримуватись від спілкування зі свідками та потерпілим по кримінальному провадженні в якому він підозрюється.

Роз`яснити ОСОБА_3 положення ч. 5 ст. 181 КПК України, у відповідності до якої працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
В разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 .
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1

31.07.2020