Справа № 675/2440/20
Провадження № 1-кп/675/37/2021
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" січня 2021 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ізяслав кримінальне провадження № 0000250 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Якимівці Красилівського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у листопаді 2020 року домовилися між собою про вчинення крадіжки металевих рейок із залізничної колії із території привокзального складу Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)», яка розташована по вул. Шевченка, м. Ізяслав.

Надалі, 25 листопада 2020 року, близько 12 год. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 прийшли на вищевказану територію, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення крадіжки чужого майна, з метою власного збагачення, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи таємно, шляхом вільного доступу, із застосуванням металевого лома та мотузки, які принесли із собою, за допомогою фізичної сили рук, шляхом перекочування, викрали металеву рейку із маркуванням «Д ІІІ 90 Р50», довжиною 1250 см., вартістю 4958,33 грн., яку відкотили за територію Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)», та заховали її у лісопосадці, залишивши поблизу ломи та мотузку, з метою продовження своєї злочинної діяльності.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним умислом, 05 грудня 2020 року, в обідню пору доби, ОСОБА_4 за попередньою домовленістю з ОСОБА_5 , прийшли на вказану вище територію, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення крадіжки чужого майна, з метою власного збагачення, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи таємно, шляхом вільного доступу, із застосуванням металевого лома та мотузки, які попередньо заховали у лісосмузі, за допомогою фізичної сили рук, шляхом перекочування, викрали металеву рейку із маркуванням «Д ІІІ 90 Р50», довжиною 1250 см., вартістю 4958,33 грн., яку відкотили за територію Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)», та заховали її у лісопосадці.

Своїми протиправними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинили для ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)» матеріальну шкоду на загальну суму 9916,66 грн.

29 грудня 2020 року між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено угоду про примирення, згідно якої обвинувачені повністю визнали свою винуватість у вчиненні зазначеного діяння. Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік із звільненням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку.

Під час підготовчого судового розгляду представник потерпілого ОСОБА_6 підтримав угоду про примирення, укладеною з обвинуваченими, просив суд її затвердити та пояснив, що укладення угоди є цілком добровільним і він розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали угоду про примирення з потерпілим і просили її затвердити. При цьому пояснили, що укладення угоди є цілком добровільним, вони повністю розуміють права, передбаченні п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Прокурор вважає за можливе затвердження угод про примирення, укладених між потерпілим та обвинуваченими, вважає, що така угода не суперечить вимогам закону, кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, умови угоди не порушують прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що угоди про примирення підлягають затвердженню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 469 КПК України за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000250, дії обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обґрунтовано кваліфіковані за ч. 2 ст.185 КК України. Дане діяння відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

В судовому засіданні судом з`ясовано, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повній мірі розуміють права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до них у разі затвердження угоди судом.

Судом встановлено, що представник потерпілого розуміє наслідки затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

За таких обставин, суд дійшов до переконання, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону, суд, враховує, що умови угоди про примирення не суперечать вимогам КПК України та закону, правова кваліфікація дій кримінального правопорушення вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, не встановлено підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися, не встановлено очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, а також відсутні фактичні підстави для невизнання винуватості.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що виразились у таємному викраденні чужого майна ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)», яке вчинене за попередньою змовою групою осіб, мало місце. Зазначене діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винні у вчиненні вказаного кримінального правопорушення і підлягають покаранню за його вчинення.

При призначенні покарання, суд згідно із вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченим, суд визнає їхнє щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченим судом не встановлено.

Що стосується осіб обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , суд враховує, що вони раніше не судимі, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебувають, мають постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно.

Із врахуванням всіх обставин справи, а саме викраденого майна та його вартості, добровільне відшкодування завданих збитків, та осіб обвинувачених, суд вважає, що узгоджене сторонами угоди про примирення покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Також при призначенні покарання обвинуваченим, суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про примирення вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченими, призначення їм узгодженої сторонами міри покарання з покладенням відповідних обов`язки, передбачених ст. 76 КК України.
Цивільний позов не пред`явлено.
Процесуальні витрати, що складаються з витрат за проведення експертизи, в сумі 980 грн. 70 коп. згідно ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинувачених в дохід держави в рівних частках.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-375, 474-475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення між представником потерпілого ОСОБА_6 та обвинуваченими ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від 29 грудня 2020 року.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши узгоджену сторонами міру покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно до ст. 76 КК України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави 980 грн. 70 коп. у відшкодування вартості проведеної експертизи, а саме по 490 грн. 35 коп. з кожного.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 23 грудня 2020 року, якою накладено арешт на 2 (дві) металеві рейки, із маркуванням «Д ІІІ 90 Р50», довжиною 12,5 м., які належать Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)».

Речові докази: 2 (дві) металеві рейки, із маркуванням «Д ІІІ 90 Р50», довжиною 12,5 м. повернути Державному підприємству «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (31)».

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1