Дата документу 04.02.2021 Справа № 323/2256/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/2256/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/410/21 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року, якою

відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилаючись на положення ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд зазначив, що матеріали провадження не містять достатніх даних, які б свідчили про сумлінне ставлення засудженого до праці. Суд вважав що засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а отже і не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання, тому у задоволенні клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання необхідно відмовити.

В апеляційній скарзі захисник засудженого зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, суд невірно з`ясував всі обставини справи. Вважає, що суд першої інстанції невірно встановив обставини щодо працевлаштування засудженого. Також зазначає, що відповідно до довідки засуджений ОСОБА_7 має чотири заохочення. Останнє стягнення до засудженого було застосовано 13.03.2020, тому на даний час засуджений не має стягнень. ОСОБА_7 щиро кається у вчиненні злочинів, довів своє виправлення сумлінною поведінкою. Хоча на даний час засуджений не працевлаштований, однак він жодним чином не ухиляється від праці.

Просить скасувати ухвалу суду від 26.11.2020 та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 та звільнити його умовно-достроково.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги засудженого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Згідно із ст.1 КПК України, на території України порядок кримінального провадження визначається Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, кримінальним процесуальним законом та іншими законами України.

Статтею 2 КПК України, визначені завдання кримінального провадження, серед яких крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, окрім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як верховенство права, законність та диспозитивність.

Згідно зі ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У пункті 1 частині 3 ст.81 КК України зазначено , що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2020 №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засудженні, які протягом всього, а не певного часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський влив.

З матеріалів провадження вбачається, що 21.11.2016 р. вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області визнано винним ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України і призначено йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарань за сукупністю злочинів встановлених цим вироком та вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 30.06.2016 року призначено 4 роки позбавлення волі. За ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання визначену цим вироком за правилами ч.4 ст.70 КК України у виді 6 місяців позбавлення волі, остаточно за сукупністю вироків визначено 5 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Початок строку 19.01.2017 року. Кінець строку 19.07.2022 року.
Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на ст.81 КК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки засуджений ОСОБА_7 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення і перевиховання.

Відповідно до характеристики засудженого, виданої ДУ «Оріхівська виправна колонія (№88)» засуджений ОСОБА_7 з 24.02.2017 відбуває покарання в Державній установі «Оріхівська виправна колонія (№88»), за час відбування покарання характеризується незадовільно, на виробництві установи не працевлаштований. До робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов для засуджених не залучався та бажання не виявляє. До працівників установи може проявити грубість. Участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу не бере, так як не вбачає в цьому суспільної необхідності, байдуже ставиться до участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.Засуджений ОСОБА_7 не проявляє готовності до самокерованої і соціально-правової поведінки, на шлях виправлення не стає (т.1, а.с.10).

Засуджений ОСОБА_7 за час відбування кримінального покарання має чотири заохочування, шість разів притягався до дисциплінарної відповідальності (т.1 а.с.11).

За період відбування кримінального покарання п`ять місяців виконував норми виробітку погодинно згідно договору цивільно-правового характеру, але після травня 2019 року на виробництві установи не працевлаштований.

Відповідно до довідки, яка наявна в матеріалах провадження зазначено, що засуджений ОСОБА_7 має заборгованість за виконавчим листом на суму 129596,95 гривень.

Засуджений ОСОБА_7 відмовився працювати для погашення заборгованості за виконавчим листом, за що 19.08.2019 дисциплінарною комісією ДУ ОВК-88 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді суворої догани.

Враховуючи характеризуючі данні про засудженого та надаючи оцінку матеріалам провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 відповідно до ст.81 КК України, не довів своєю поведінкою і працею своє виправлення.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не врахував, та не в повному обсязі дослідив матеріали провадження є безпідставними. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе і інших умовах без ізоляції від суспільства.

Колегія суддів звертає увагу, що поведінка засудженого ОСОБА_7 за останні півроку може лише свідчити про належне дотримання ним умов відбуття кримінального покарання, а не про сумлінність його поведінки, тому відсутність у нього непогашених порушень режиму утримання є не достатнім для оцінки ставлення до праці засудженого.

Посилання захисника засудженого на те, що ОСОБА_7 щиро кається у вчинені злочинів, на думку апеляційного є непереконливим, оскільки відповідно до характеристики і відомостей засуджений не відшкодовує заборгованість за виконавчим листом, працювати відмовляється, а тому щире каяття засудженого є формальним.

Таким чином, судовий розгляд клопотання засудженого судом першої інстанції було здійснено та проведено у відповідності до вимог законодавства України.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення і не вбачає підстав для його скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2020 року, щодо ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4