Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/480/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0008785 від 01 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2020 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степанки Черкаського району Черкаської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого верстатником ТОВ «Інтех-Авто», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено: за ч.1 ст. 307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; за ч.3 ст.307 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 09 років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 9 років без конфіскації майна.

ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.313 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю наявності у його діях складу даного кримінального правопорушення.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 11451 грн. 44 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

У апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень вичерпання можливості їх отримання.

Зокрема захисник зазначає про те, що викладені у вироку суду обставини справи не відповідають дійсності, оскільки причетність ОСОБА_7 до незаконного обігу наркотичних засобів, залишилась прокурором не доведеною, а висновки суду про те, що вилучені наркотичні засоби належать саме ОСОБА_7 , не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, оскільки відбитків пальців або інших слідів по яким можливо було б ідентифікувати особу, яка за місцем проживання ОСОБА_7 виготовляла особливо небезпечні наркотичні засоби, слідством під час досудового розслідування не виявлено.

З посиланням на презумпцію невинуватості адвокат ОСОБА_8 вважає, що суд першої інстанції наявним у справі доказам дав неправильну оцінку і, як наслідок ухвалив незаконний вирок,який грунтується на припущеннях.

У апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 також просить скасувати вирок суду, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам цієї справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості та суспільної небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень та його особі, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, згідно з яким ОСОБА_7 визнати винуватим та призначити покарання за ч.3 ст.313 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією належного ОСОБА_7 майна; за ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього належного йому майна; за ч.2 ст.307 КК України прокурор просить призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією належного йому майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, ОСОБА_7 , шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає про те, що під час досудового розслідування зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які з об`єктивністю свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно, з корисливих мотивів, з метою збуту, для виготовлення шляхом синтезу з прекурсору та солі ртуті психотропної речовини - амфетаміну, незаконно придбав та за місцем свого проживання зберігав обладнання для його виготовлення.
Крім того прокурор вказує, що слідством встановлено і в суді доведено, що за допомогою цього обладнання ОСОБА_7 незаконно виготовив дану психотропну речовину в особливо великих розмірах, яку з метою збуту, зберігав за місцем свого проживання, а також незаконно, придбав та зберігав, з метою збуту, особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс.
Прокурор вважає, що суд, зібраним під час досудового розслідування доказам не дав належної та об`єктивної оцінки, передчасно та необґрунтовано виправдав ОСОБА_7 за ч.3 ст. 313 КК України, а свої висновки належним чином не мотивував.
Крім того суд, на думку прокурора, неправильно перекваліфікував дії ОСОБА_7 з ч.2 на ч.1 ст. 307 КК України, за відсутністю ознаки «повторності» оскільки однією з кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України є не тільки повторність вчинення однієї з альтернативних дій, передбачених ч.1 вказаної статті, а й придбання та зберігання «особливо небезпечного» наркотичного засобу, як у даному випадку канабісу.
У апеляційній скарзі прокурор також вказує, що суд, в порушення вимог ст..50, 65 КК України, а також роз`яснень Пленуму Верховного суду України, викладених у Постанові № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» не призначив ОСОБА_7 додаткове покарання у виді конфіскації майна, яке згідно санкцій ч.2 ст.307 та ч.3 ст. 313 КК України є обов`язковим додатковим видом покарання.
При таких обставинах, прокурор стверджує, що відсутність в ухваленому вироку належного обґрунтування, суперечності у висновках та невмотивованість судового рішення, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вплинуло на його законність та обґрунтованість.

Згідно з вироком суд встановив, що ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту психотропної речовини, обіг якої обмежено - «амфетамін», незаконно зберігав речовину у розфасованих п/е пакетах, яку 01.11.2017 у період часу з 07 год. 45 хв. до 11 год. 40 хв. уході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси (справа № 712/13327/17, провадження № 1-кс/712/5799/17) від 31.10.2017 було виявлено за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та вилучено, а саме: 5 п/е пакетів із вмістом розфасованої порошкоподібної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/2648 від 02.11.2017 містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, маса амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,623 г; 115 п/е пакетів із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/2674 від 30.11.2017 містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса психотропної речовини амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 18,944 г; 10 п/е пакетів із порошкоподібною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/2827 від 11.12.2017 містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса психотропної речовини амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 1,417 г; пластикова пляшка з п/е пакетами із вмістом порошкоподібної речовини, відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/2872 від 12.12.2017 у 6-ти пакетах з полімерного матеріалу, порошкоподібні речовини жовтого кольору містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, загальна маса амфетаміну (в перерахунку на амфетамін-основу) становить 0,771 г. Загальна маса виявленого психотропної речовини амфетаміну складає 21,755 г, що відповідно до таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу, затверджених Комітетом з контролю за наркотиками при МОЗ України є особливо великим розміром психотропної речовини.
Крім, того ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - «канабіс», незаконно зберігав вказану речовину у розфасованих п/е пакетах, яку 01.11.2017 у період часу з 07 год. 45 хв. до 11 год. 40 хв. у ході проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали Соснівського районного суду м.Черкаси (справа № 712/13327/17, провадження № 1 -кс/712/5799/17) від 31.10.2017 було виявлено за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , та вилучено, а саме: 77 фасовочних п/е пакетів та 1 п/е пакет із подрібненою речовиною рослинного походження, яка відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 2/2673 від 04.01.2018 надані на експертизу: у 77 п/е пакетах з полімерного матеріалу, речовини рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, маса особливо небезпечного наркотичного засобу у перерахунку на суху речовину становить 29,62 г, надана на експертизу; у п/е пакеті з полімерного матеріалу, речовина рослинного походження зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабіс, маса висушеного особливо небезпечного наркотичного засобу становить 2,41 г, загальна маса висушеного особливо небезпечного наркотичного засобу складає 32,03 г.
При таких обставинах, суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.3 ст. 307 КК України, як незаконне зберігання психотропних речовин з метою збуту в особливо великих розмірах та за ч.1 ст. 307 КК України, як незаконне зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту.
При цьому, ОСОБА_7 за ч.3 ст. 313 КК України, суд на підставі п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, визнав його невинуватим та виправдав, як вбачається з мотивувальної частини вироку, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення наявності у діях ОСОБА_7 складу даного кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідача, у дебатах думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 підлягають частковому задоволенню за таких підстав.
Згідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до '.

Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінально процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до пункту 1 статті 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Однак, наведені положення Конвенції та практика Європейського суду з прав людини не були враховані судом першої інстанції, при ухваленні вироку.

Так, згідно протоколу, ОСОБА_7 01 листопада 2017 року, на підставі ч.3 ст. 208 КПК України, затримано у зв`язку з підозрою вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України, а 02 листопада 2017 року йому повідомлено про підозру ( т.1 а.п 58-61, 88-89).

Як вбачається з рапортів працівників Черкаського відділу поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_7 після вручення йому клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, 02 листопада 2017 року о 14.10 год., перебуваючи у службовому кабінеті намагався втекти, у зв`язку з чим до нього були застосовані фізична сила та прийому рукопашного бою, після чого ОСОБА_7 звернувся до Черкаської міської лікарні за медичною допомогою зі скаргами на забійні рани голови.

02 листопада 2017 року захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 звернувся до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області з відповідною заявою про застосування працівниками вказаного відділу поліції недозволених методів слідства та недопущення захисника (т.2 а.п. 128, 129).

Після обрання слідчим суддею Соснівського районного суду м. Черкаси підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, 03 листопада 2017 року до службового приміщення Черкаського ВП ГУНП, у зв`язку погіршенням стану здоров`я було викликано карету швидкої допомоги, після чого ОСОБА_7 госпіталізовано до хірургічного відділення Черкаської міської лікарні Швидкої медичної допомоги (т.1 а.п. 58-61, 88-89, 103).

Також з матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2018 року, адвокат ОСОБА_8 , на стадії завершення досудового розслідування, з метою встановлення ступеню тяжкості завданих ОСОБА_7 працівниками поліції тілесних ушкоджень, звернувся до слідчого ОСОБА_12 з клопотанням про призначення та проведення судово-медичної експертизи.

Зазначив, що працівники Черкаського ВП ГУНП, шляхом застосування фізичного насильства примушували ОСОБА_7 дати зізнавальні показання про зберігання ним наркотичних речовин з метою збуту.

Однак, постановою від 24 січня 2018 року, у задоволенні даного клопотання захиснику слідчим ОСОБА_12 - відмовлено ( т.2 а.п. 245 - 251)

16 травня 2019 року адвокат ОСОБА_8 повторно звернувся до прокурора Черкаської області ОСОБА_13 із заявою про внесення до ЄРДР відомостей про вчинення слідчим ОСОБА_12 та іншими працівниками Черкаського відділу поліції кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 365 та ч.1 ст. 374 КК України по факту порушення права на захист ОСОБА_7 та його побиття у приміщенні поліції ( т.2 а.п. 130)

За даними прокуратури Черкаської області, яку представив прокурор ОСОБА_6 , під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, вказане звернення адвоката Хмельницького від 16.05.2019 року скеровано 17.05.2019 року до ДБР у м. Києві, за результатами його розгляду, адвокату відмовлено у внесенні до ЄРДР відповідних відомостей, про що 05.06.2019 року повідомлено по телефону.

Крім того, згідно інформації керівника Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_14 від 02.12. 2020 р., адресованої першому заступнику керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_15 , звернення адвоката Хмельницького від 02.11.2017 року зареєстровано у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про злочин, яке 15.11. 2017 року за № 16294 скеровано до ГУНП в Черкаській області для проведення перевірки та до Черкаського ВП ГУНП не поверталося.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує про відсутність у матеріалах кримінального провадження належної та ефективної перевірки заяв захисника ОСОБА_8 про порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, застосування заходів фізичного та психічного впливу працівниками правоохоронних органів під час досудового розслідування, а мотиви суду, який не відреагував на даний факт, а лише обмежився роз`ясненням ОСОБА_7 та його захиснику їх права на звернення в порядку ст. 214 КПК України, колегія суддів, вважає взагалі неприйнятними.

Крім того, не може не відреагувати на порушення судом вимог ч.2 п.1 ст. 65 КК України, яке виразилось у тому, що суд допитав в якості свідка захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про обставини пов`язані не тільки з побиттям ОСОБА_7 у приміщенні Черкаського ВП, а й про обставини злочину щодо цілісності замків на вхідних дверях будинку в якому проживав ОСОБА_7 , що є недопустимим.

Також відмічає, що згідно вимог ч. 2 ст. 371 КПК України, вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Учасники судового провадження відповідно до ч. 6 вказаної статті мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Системний аналіз процесуальних норм вказує про те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати, крім того, копію цього вироку негайно має бути вручено учасникам судового провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 14 лютого 2020 року о 15.40 год. суд видалився до нарадчої кімнати, а 17 лютого 2020 року колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 був проголошений вирок стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України.

Після прослуховування звукозапису судового засідання, яке відбулось 17 лютого 2020 року, апеляційним судом встановлено, що суд після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок, мотивувальна та резолютивна частини якого істотно відрізняється від тексту вироку, який є у справі.

Зокрема, при оголошенні вироку, суд не повністю вказував номери справ та кримінальних проваджень, деякі речові доказі головуючим суддею зовсім не проголошувалися, не повністю вказані номери банківських карток.

Резолютивна частина ухваленого вироку в частині вирішення питань про долю деяких речових доказів також відрізняється від того тексту вироку, який є у справі.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія апеляційного суду вважає, що вказані порушення, допущені судом першої інстанції, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК є підставами для скасування судового рішення.

Тобто, суд першої інстанції допустив порушення вимог ст.ст. 319, 370 та 374 КПК України, що перешкодило йому ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, що згідно вимог ч.1 ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 цього ж закону - підставами для скасування вироку суду.

Крім процесуальних порушень, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, безпідставно перекваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.2 на ч.1 ст. 307 КК України, за відсутністю ознаки «повторності» при тому, що згідно обвинувального акту дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.2 ст. 307 КК України, не тільки за ознакою повторності, а ще й за ознакою придбання та зберігання «особливо небезпечного» наркотичного засобу.
Виходячи із положень ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і зобов`язаний повторно дослідити лише ті обставини, які досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.

Встановлена колегією суддів неповнота судового розгляду даного кримінального провадження, є системною, що свідчіть про однобічність розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження.

Виходячи із передбачених ст. ст. 7, 9 ч.6 КПК України загальних засад кримінального провадження, положень ст. 409, 411, 412, 415 КПК України, з метою забезпечення права сторін провадження на справедливий судовий розгляд та на оскарження процесуальних рішень, дотримання принципу змагальності сторін та свободи подання ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвалений Придніпровським районним судом м. Черкаси обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_7 підлягає безумовному скасуванню, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, з призначенням нового судового розгляду.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, не можливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, навіть шляхом проведення повного дослідження всіх доказів по справі, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень ( ст.24 КПК України).

Таким чином, наведені істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 415 КПК України є підставою для призначення нового судового розгляду.

У зв`язку із скасуванням вироку суду із-за істотних порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, та відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, якими встановлено, що призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, колегія суддів в обговорення вини і кваліфікації дій ОСОБА_7 не входить.

Під час нового судового розгляду даного кримінального провадження, суду першої інстанції слід врахувати наведене, ретельно, використовуючи усі процесуальні можливості, здійснити перевірку доводів обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника щодо застосування до нього незаконних методів слідства з боку працівників поліції, після чого з урахуванням усіх обставин і вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, ухвалити законне, обґрунтоване, належним чином вмотивоване рішення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.370, 376, 405, 407, 409, 412-415, 418, 420, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 лютого 2020 року в кримінальному провадженні № 0008785 від 01 листопада 2017 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.307 та ч.3 ст.307 КК України - скасувати та призначити новий судовий розгляд в Придніпровському районному суді м. Черкаси.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді застави у розмірі, що визначений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 грудня 2017 року - залишити без змін.
Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4