Справа № 559/1792/20
номер провадження 1-кп/558/31/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000306, по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

сторони судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , потерпілий (цивільний позивач) ОСОБА_5 , представник потерпілого (цивільного позивача) адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений (цивільний відповідач) ОСОБА_3 , захисник адвокат ОСОБА_7 , суд -

в с т а н о в и в:

31 березня 2019 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи біля Дубенської ЗОШ № 6, що розташована за адресою: м. Дубно, вул. Грушевського, 182, Рівненської області, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_5 один удар кулаком правої руки в область нижньої щелепи, від якого ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи, саден обличчя, часткового вивиху 1,1 зубів та альвеолярного паростку нижньої щелепи, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 56 від 23 квітня 2019 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я (згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затв. Наказом №6 Мінітерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року).

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Зазначену кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд вважає вірною.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, дав показання про те, що 31 березня 2019 року, в пізній час, він перебував біля шостої школи в м. Дубно. Там між ним та ОСОБА_5 виник конфлікт під час якого він наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в обличчя. Визнає те, що вчинив неправильно. Він знав, що потерпілий лікувався в лікарні, але з ним не спілкувався.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 в частині вимог про стягнення 1387,28 гривень майнової шкоди обвинувачений ОСОБА_3 визнав. Позовні вимоги потерпілого про стягнення 10000,00 гривень моральної шкоди визнав частково в розмірі відшкодування 1000,00 гривень моральної шкоди. При вирішенні цивільного позову в частині вимог потерпілого ОСОБА_5 про стягнення 3000,00 гривень витрат на надання правничої допомоги покладався на розсуд суду.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 дав показання про те, що 31 березня 2019 року під час конфлікту між ним та ОСОБА_3 , що відбувся в м. Дубно біля ЗОШ № 6, ОСОБА_3 наніс йому один удар в нижню щелепу, потім в обличчя розбризкали сльозогінний газ. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він два тижні лікувався в лікарні. Не міг споживати їжу. Протягом трьох тижнів не відвідував заняття в коледжі, а пізніше змушений був відпрацьовувати пройдений навчальний матеріал. Все це йому завдавало фізичного та душевного болю, а тому просив позовні вимоги задовольнити, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 понесені матеріальні витрати в розмірі 1387,28 гривень, моральну шкоду, яку він оцінює у 10000,00 гривень. Крім того, ним були понесені витрати на надання правничої допомоги в розмірі 3000,00 гривень.

Крім показань обвинуваченого та потерпілого, вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена сукупністю інших досліджених судом доказів, в т.ч.

- висновком експерта №56 від 23 квітня 2019 року (т.1 а.п. 39, 40), з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_5 виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани нижньої губи, садна обличчя, часткового вивиху 1,1 зубів та альвеолярного паростку нижньої щелепи. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (их) предмету (ів), могли утворитись від одного (зважаючи на локальне розташування ушкоджень) удару кулаком руки та/чи ногою, і які згідно п. 2.3.3 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я;

- протоколами проведення слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_5 (т.1 а.п. 24-25), свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (т. 1 а.п. 27-35), під час яких учасники кримінального провадження показали, в які частини тіла потерпілого наносились удари обвинуваченим.

Досліджені в судовому засіданні докази підтверджують показання обвинуваченого та потерпілого, є такими, що зібрані у відповідності до вимог діючого кримінального процесуального законодавства.

Сумнівів у достовірності таких доказів сторони судового провадження, потерпілий та його представник не висловлювали та не заявляли клопотань про виключення їх з числа доказів.

За таких обставин, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведена дослідженими доказами у кримінальному провадженні.

Проаналізувавши вказані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 2 ст. 125 КК України, повністю доведена зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами та знайшла своє підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_5 своїми показаннями підтвердили факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 одного удару кулаком в обличчя (нижню щелепу)потерпілого ОСОБА_5 .

Дослідженим в судовому засіданні висновком експерта № 56 від 23 квітня 2019 року підтверджується, що отримані та виявлені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися від нанесення одного удару кулаком в обличчя (нижню щелепу).

Таким чином, дослідженими доказами по справі не знайшов свого підтвердження факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 5-7 ударів кулаками по всій ділянці поверхні голови потерпілого.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд визнає його активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 після конфлікту з потерпілим не вчиняв будь-яких дій для досягнення примирення з потерпілим, не вибачився за вчинене, не намагався усунути негативні наслідки вчинених дій, відшкодувати шкоду.

Вказані дії обвинуваченого, на думку суду, не свідчать про його щире каяття.

Разом з тим, прибуття на виклик слідчого та суду, свідчить про добросовісне ставлення та виконання ОСОБА_3 його обов`язку, як підозрюваного чи обвинуваченого, прибувати на виклики до слідчого та суду, а отже і про сприяння у з`ясуванні всіх обставин кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, вину визнав, вибачився в судовому засіданні перед потерпілим за вчинене.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що вчинене кримінальне правопорушення є кримінальним проступком; обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання; те, що ОСОБА_3 раніше не судимий (а.п. 68), стан його здоров`я та молодий вік (а.п. 66); дані про особу винного, який по місцю проживання та навчання характеризується з позитивної сторони (а.п. 64, 67), не працює, але є працездатним; думку потерпілого та його представника щодо виду і міри покарання та приходить до висновку про призначення покарання необхідного, достатнього для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт, що буде відповідати тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого.

Посилання та вимоги потерпілого ОСОБА_5 та його представника -адвоката ОСОБА_6 на необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 найбільш суворого покарання, передбаченого санцією ч. 2 ст. 125 КК України, у виді обмеження волі, не є достатньо обгрунтованими.

Так, в силу вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Та обставина, що обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у заподіянні тілесних ушкодження, давав послідовні та визнавальні показання про обставини вчинення кримінального правопорушення (які не суперечать показанням самого потерпілого), істотно знижують його суспільну небезпечність та дають можливість суду призначити покарання у виді громадських робіт.

Дослідженими доказами встановлено, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 щодо нанесення удару потерпілому ОСОБА_5 , перебувають у причинному зв`язку з заподіянням останньому легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та понесеними витратами на його лікування, медичне обстеження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 в частині відшкодування майнової шкоди, суд приходить до висновку про задоволення таких вимог та стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 матеріальну шкоду (витрати на лікування та медичне обстеження) в розмірі 1387,28 гривень.

При цьому, суд враховує, що цивільний позов в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди повністю визнав обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження.

При вирішенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_5 в частині стягнення моральної шкоди, суд враховує рівень фізичного болю та душевних страждань потерпілого ОСОБА_5 через нанесення йому тілесних ушкоджень, а також виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, обставин нанесення тілесних ушкоджень, не вжиття заходів щодо відшкодування шкоди та усунення негативних наслідків вчиненого, та приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень, що в нинішніх умовах проживання не буде вважатися завищеним розміром відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 понесені ним витрати на надання правничої допомоги в розмірі 3000,00 гривень, оскільки понесення таких витрат підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера № 16 від 6 липня 2020 року (а.п. 50).

Речові докази та процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, підстав для застосування, на час до набрання вироком законної сили, запобіжного заходу немає.

Відповідно до викладеного та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 12, 125 КК України, суд, -

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити покарання у виді громадських робіт на строк 200 (Двісті) годин.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) 1387 (Одна тисяча триста вісімдесят сім) гривень 28 копійок завданої майнової шкоди, 10000,00 (Десять тисяч) гривень моральної шкоди та 3000,00 (Три тисячі) гривень понесених витрат на надання правничої допомоги.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу через Демидівський районний суд Рівненської області до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається з дотриманням вимог ст. 396 КПК України щодо її змісту.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .