У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянув апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020 року, якою задоволено клопотання про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 40/1, з тимчасовим позбавленням можливості відчужувати та розпоряджатися ним,

учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_5

В с т а н о в и в :
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про арешт майна та накласти арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Миколаїв, пр. Миру, 40/1, з тимчасовим позбавленням можливості користуватись, відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання про арешт майна та накладено арешт на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з тимчасовим позбавленням можливості відчужувати та розпоряджатися ним.

провадження № 11-сс/812/680/20 слідчий суддя : ОСОБА_6

категорія: оскарж.ухвали с/с доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт стверджує, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою.

Зазначає, що рішення слідчого судді не оспорюється в частині обгрунтованості накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, але вважає, що слідчим суддею безпідставно відмовлено у вимозі заборони користування майном.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Слідчий суддя, вивчивши скаргу, дійшов висновку, що слід задовольнити клопотання дізнавача-інспектора про накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , по кримінальному провадженню №0000259 від 05.08.2020 за фактом підроблення документів на приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Та наклав арешт на дане майно з тимчасовим позбавленням можливості відчужувати та розпоряджатися ним.
При цьому, вказавши, що клопотання підлягає задоволенню, крім вимоги про заборону користуватися майном, яка є передчасною і неспівмірною із обґрунтуванням клопотання.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд прийшов до наступного.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Слідчий суддя дотримався даних вимог законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що слідчим доведено, що дане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та має суттєве значення для кримінального провадження, так як є об`єктом кримінально протиправних дій.

З урахуванням цього слідчий суддя, встановив належні правові підстави, передбачені ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на дане майно, а саме на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстроване за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , з метою перешкоджання перереєстрації (відчуження) права власності на вказане майно, яке необхідно арештувати з метою подальшого забезпечення його збереження як речового доказу.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею були дотримані вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, яка зобов`язує слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати окрім правових підстав для арешту майна, ще й розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та доцільно до обставин, задоволено клопотання, крім вимоги про заборону користуватися майном з зазначенням, що такий вид обтяження є передчасним і неспівмірним.
На думку колегії суддів, прокурором та органом досудового слідства не доведено та не обґрунтовано належним чином мету застосування такого заходу забезпечення в даному кримінальному провадженні, як заборона користування майном.
Крім того, не містять матеріали провадження й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту на дане конкретне майно.
З огляду на наведене, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою і підстави для її скасування відсутні.
Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.
За таких обставин, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №2 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: