У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від «03» січня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 361 КК України, погоджене прокурором про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від «03» січня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 361 КК України, погоджене прокурором про арешт майна.

Клопотання мотивує тим, що 02 січня 2020 року до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області надійшов рапорт в.о. начальника відділу протидії кіберзлочинам в Закарпатській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України проте, що 02 січня 2020 року в ході моніторингу мережі інтернет було виявлено групу громадян, які діючи на території в м. Ужгород, здійснюють несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем що призводить до витоку вище вказаної інформації та порушення встановленого порядку її маршрутизації та надає змогу здійснювати перегляд закодованих каналів телебачення, користувачам, які не мають не це прав.

У клопотанні вказано, що відомості за вказаним фактом 03 січня 2020 року було зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000013 за попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 361 КК України.

Слідчий зазначає, що як встановлено досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в мережі інтернет, на ресурсі з розміщення оголошень «OLX», розміщено оголошення про надання послуг з розблокування та прошивці смарт телевізорів, та вказано його контактний номер телефону НОМЕР_1 . Надання послуг по розблокуванні та прошивці смарт телевізорів ОСОБА_5 , здійснює спільно з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого сторонні особи отримують можливість здійснювати перегляд програм мовлення телеканалів «СТБ», «ICTV», «Новий канал», «ОЦЕ», «М1», М2», правами на розповсюдження яких володіє Товариство з обмеженою відповідальністю «Старлайт Діджитал», та програм мовлення телеканалів «Футбол 1», «Футбол 2», «Україна», «НЛО», «Індиго», правами на розповсюдження яких володіє Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРК Україна».

Як зазначає слідчий, відповідно до відповіді, яка надійшла на адресу органу досудового розслідування від ТОВ «ЮФ Віндекс», яка представляє інтереси ТОВ ТРК Україна, яка володіє виключними майновими правами на програми що виготовляються та транслюються телеканалами Футбол 1 та Футбол 2 та власником, законним володільцем авторського права і суміжних прав передачі, що транслюються на телеканалах Футбол 1 та Футбол 2, мовлення програм телеканалів Футбол 1 та Футбол 2 здійснюється з використанням криптографічного захисту інформації, тобто використовується вид захисту інформації, що реалізується шляхом перетворення інформації з використанням спеціальних (ключових) даних з метою приховання/відновлення змісту інформації, підтвердження її справжності, цілісності, авторства.

У клопотанні вказано, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , надаючи послуги з встановлення та налаштування обладнання для перегляду телеканалів Футбол 1 та Футбол 2 спотворює процес маршрутизації інформації що транслюється за допомогою супутникових мереж електрозв`язку, внаслідок чого відбувається витік інформації. Так, в діях ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , наявні ознаки складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 361 КК України.

Слідчий зазначає, що 01 жовтня 2020 року було отримано ухвалу про дозвіл на проведення обшуку по місцю проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого: АДРЕСА_1 .

Окрім того у клопотанні вказано, що 16 жовтня 2020 року в ході проведення обшуку за вказаною адресою, а саме під час особистого обшуку ОСОБА_6 , від нього було вилучено мобільний телефон марки «IPHONE», ІМЕІ-код: НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 .

У клопотанні вказано, що речі виявлені в результаті обшуку 16 жовтня 2020 року відповідно до положень ст. 98 КПК України являються речовими доказами у кримінальному провадженні та у відповідності до положень п.1 ч.2 ст. 170 КПК України на них може бути накладено арешт з метою їх збереження та подальшого проведення експертних досліджень для встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-171 КПК України, слідчий просить слідчого суддю накласти арешт на речі виявлені 16 жовтня 2020 року в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «IPHONE», ІМЕІ-код: НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 .

Слідчий в судове засідання не з`явився, просив провести розгляд клопотанні за його відсутності, клопотання підтримує, просить накласти арешт на вилучені речі.

Власник майна в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. Однак його неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При розгляді клопотання встановлено, що 16 жовтня 2020 року в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого: АДРЕСА_1 , а саме під час особистого обшуку ОСОБА_6 , від нього було вилучено мобільний телефон марки «IPHONE», ІМЕІ-код: НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 . Вказане підтверджується матеріалами клопотання зокрема, протоколом обшуку від 16.10.2020 року, копія якого додана до матеріалів клопотання.

Окрім того згідно постанови слідчого від 16.10.2020 року, вилучені в ході обшуку вказані вище речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Разом із тим слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що згідно протоколу обшуку від 16.10.2020 року, такий було розпочато 13 год. 45 хв. закінчено 17 год. 00 год. (п`ятниця).

Клопотання надійшло до Ужгородського міськрайонного суду 20.10.2020 року поштовим зв`язком, яке надіслано 19.10.2020 року згідно штампу відправлення кореспонденції. В той час як 17.10.2020 року та 18.10.2020 року були вихідними днями. Тому слідчий суддя приходить до переконання, що строк звернення з клопотанням до слідчого судді не пропущений.

Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені згідно протоколу обшуку від 16.10.2020 року речі, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, можуть бути знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна, та таке є необхіднім у зв`язку із забезпеченням проведення у рамках даного кримінального провадження експертних досліджень, які в свою є необхідними для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000013 від «03» січня 2020 року, за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 361 КК України, погоджене прокурором про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на речі виявлені та вилучені - 16 жовтня 2020 року в ході обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільний телефон марки «IPHONE», ІМЕІ-код: НОМЕР_2 , з сім карткою НОМЕР_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1