Справа № 991/7638/20
Провадження1-кс/991/7843/20
17 вересня 2020 року м.Київ
У зв`язку із тим, що ухвала слідчого судді Вищого антикорупційного суду, на підставі якої проводився обшук, не надавала права на відшукання та вилучення вищевказаного майна та воно не є арештованим, адвокат зазначає, що вилучені речі є тимчасово вилученим майном і підлягають поверненню володільцю.
27.08.2020 заявником до Національного бюро подано клопотання про повернення вилученого під час проведення обшуку майна, втім, постановою від 28.08.2020 частково відмовлено у задоволенні клопотання та вищевказані речі володільцю повернуті не були. Відповідна постанова адвокатом отримана 03.09.2020.
Посилаючись на вищезазначене та на приписи КПК України, адвокат прохає зобов`язати детектива Національного бюро Третього відділу детективів Першого підрозділу детективів Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 повернути тимчасово вилучене майно його власникові.
Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні її тексту та додатково пояснила, що вилучені детективами документи та сертифікати на ювелірні вироби по своїй природі не можуть містити будь-яких відомостей щодо обставин кримінального правопорушення, а квитанції про сплату грошових коштів, договори купівлі-продажу стосуються діяльності фізичної особи, а не діяльності товариств, про які йшлося в ухвалі суду. З огляду на це, вилучені документи також не містять відомостей, що мають значення для кримінального провадження. На підставі наведеного скаргу просила задовольнити та зобов`язати детектива повернути тимчасово вилучені речі.
Вивчивши матеріали скарги, вислухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані суду заперечення, слідчий суддя дійшов наступних висновків
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.
15.07.2020 детективами Національного антикорупційного бюро України проведено обшук квартири АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_5 . У ході даного обшуку детективами вилучено матеріальні цінності та документи, що перебували у володінні та користуванні ОСОБА_5 .
27.08.2020 адвокат ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_5 , звернулася до детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 із клопотанням про повернення вилученого під час проведення обшуку майна (вих. 26/08/2020 від 26 серпня 2020 року).
Приписами ч. 1 ст. 234 КПК України встановлено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.
Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право, зокрема, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.
З огляду на вказане, оскільки постановлена ухвала суду щодо надання дозволу на проведення обшуку, не містить відомостей щодо надання права на відшукання документів на ювелірні вироби (договорів купівлі-продажу ювелірних виробів, сертифікатів їх гарантій тощо), а також не містить посилань на квитанції оплати за 2019 рік, договорів або проектів договорів за 2019 рік та інших пов`язаних з ними документів, оскільки досудове розслідування здійснюється у кримінальному провадженні щодо фактів, що мали місце до 01 квітня 2016 року дата внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в межах якого було надано право на проведення обшуку, слідчим суддею встановлено, що вилучені під час проведення обшуку вищезазначені документи, є саме тимчасово вилученим майном.
Водночас, однією із засад кримінального провадження є недоторканість права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Таким чином, вирішуючи питання щодо обмеження права власності особи під час кримінального провадження, суду слід керуватись нормами Кримінального процесуального законодавства України, які безпосередньо регулюють питання можливого обмеження права власності.
Пункт 7 ч. 2 ст. 131 КПК України зазначає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його або розпоряджатися чи користуватися ним.
Так, згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України) може бути накладений на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).
Пункт 2 ч. 5 ст. 171 КПК України зазначає, що у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Сукупний аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні після спливу строків, визначених у ч. 5 ст. 171 КПК, може мати лише один статус арештованого.
Отже, за відсутності судового рішення про арешт майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України, воно вважається тимчасово вилученим та підлягає негайному поверненню володільцю.
Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема статтею 41 Конституції України, якими передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Питання тривалості обмеження права на мирне володіння майном, оцінюється слідчим суддею з урахуванням практики ЄСПЛ. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» п. 50, Series A N).
З огляду на наведене, з метою недопущення порушення права власності, враховуючи, що детективом не надано доказів накладення арешту на вилучені під час проведення обшуку документи, слідчий суддя вважає, що скарга в цій частині є обґрунтованою та речі підлягають поверненню їх власникові.
Водночас, стосовно зобов`язання детектива повернути ОСОБА_5 ювелірний виріб «Blue Sapphire 2.97 cts. Ring set in 18k gold setting», слідчий суддя зазначає, що відповідно до протоколу обшуку від 15.07.2020 та опису речей, які були відшукані та вилучені за результатами такого обшуку, пояснень детектива в судовому засіданні, детективами не було віднайдено зазначеного адвокатом ювелірного виробу в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , свідчить лише про опис сертифікату в якому зазначалося про два ювелірні вироби, а отже, скарга в цій частині задоволенню не підлягає.
На підставі вищевикладеного, скарга адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 167-169, 170-173, 303, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,
Скаргу адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на неповернення тимчасово вилученого майна задовольнити частково.
Зобов`язати детектива Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 , тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 15.07.2020 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:
- сертифікати гарантії на ювелірні вироби;
- договір купівлі-продажу браслету Bileklik;
- попередній договір № 150/65 від 11.10.2019 року;
- проект попереднього договору № 140/19 від 13.02.2019 року;
- меморіальний ордер № 1188;
- платіжне доручення № 1;
- квитанції про оплату 5 шт.;
- попередній договір № 140/19 від 13.02.2019 року;
- договір про розірвання попереднього договору № 140/19.
В іншій частині вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1