КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 листопада 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного судового провадження у кримінальному провадженні № 0000223 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 8 вересня 2020 року,
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_7
потерпілої ОСОБА_8 представників потерпілих ОСОБА_9
ОСОБА_10
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А:
Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000223 щодо ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.
Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що 13 лютого 2016 року приблизно о 15.10 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Eos» номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині Гостомельського шосе зі сторони міста Гостомель в напрямку вулиці Міської у м. Києві, зі швидкістю близько 80...100 км/год., яка перевищувала максимально допустиму швидкість на даній ділянці дороги у 60 км/год., в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 12.1, 12.4, 11.3 та розділу 34 горизонтальна дорожня розмітка 1.1 Правил дорожнього руху України, на п`ятому кілометрі до вулиці Міської в місті Києві, не вибрав безпечної швидкості керованого автомобіля з урахуванням дорожньої обстановки, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та на ділянці дороги з двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, перетнувши горизонтальну розмітку 1.1, перетинати яку забороняється, виїхав на зустрічну смугу руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Mercedes-BenzE240» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_11 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водієві та пасажиру автомобіля «Mercedes-Benz E240», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також пасажирам автомобіля «Volkswagen Eos» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинені тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_12 померла на місці події, а малолітня ОСОБА_13 померла у день події о 17.31 год. в Ірпінській центральній міській лікарні, водію автомобіля «Mercedes-Benz E240» ОСОБА_11 заподіяні тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а пасажиру автомобіля «Volkswagen Eos» ОСОБА_8 - тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 8 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою на два місяці, тобто до 6 листопада 2020 року включно. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, постановити нову ухвалу про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби (з 22.00 до 06.00) за адресою останнього фактичного місця проживання (яке відмінне від місця реєстрації): АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що порушує конституційні та конвенційні права обвинуваченого, а тому має бути скасована, та обвинуваченому змінено запобіжний захід на більш м`який (домашній арешт).
Так апелянт зазначає про те, що під час постановления оскаржуваної ухвали не було дотримано положень ч. 1-2 ст. 370 КПК України, оскільки прокурором не було доведено, а судом не було встановлено, що існує хоча б один із ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а також що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, про які зазначає прокурор у своєму клопотанні.
Як зазначає захисник, всупереч позицій Європейського суду з прав людини та положенням КПК України, в судовому засіданні під час заявлених стороною обвинувачення клопотання про продовження строку тримання під вартою не було надано жодного обґрунтування ризику/ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України, та були б достатніми для тримання під вартою ОСОБА_5 , а саме ризиків ухилення останнього від суду, впливу на свідків, продовження злочинної діяльності з посиланням на конкретні докази їх реального існування.
Апелянт вказує, що сторона обвинувачення лише формально навела перелік ризиків, що закріплені в ст. 177 КПК України без наведення будь-яких матеріалів та доказів, що б свідчили про наявність хоча б одного з необхідних ризиків.
Як вказує захист, обвинувачений ОСОБА_5 не мав і має наміру переховуватися, і це підтверджується тим, що з моменту початку досудового розслідування (13 лютого 2016 року) та до моменту взяття його під варту (3 квітня 2019 року), тобто, більш, ніж протягом 3-х років, належним чином виконував свої обов`язки з явки за викликами до органів досудового розслідування та суду, не ухилявся та не приховувався від правоохоронних органів, обвинувачений ОСОБА_5 не має об`єктивної можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже досудове розслідування у справі завершене, докази вже зібрані, сформовані та передані до суду для їх розгляду, речові докази на зберіганні знаходяться в правоохоронних органах, а тому обвинувачений не має ані наміру, ані можливості будь-яким чином пошкодити речі, що мають значення для справи.
Також, як зазначає захисник, будь-яких підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_5 буде впливати на учасників кримінального провадження з моменту початку досудового розслідування та станом на сьогоднішній день не існує жодного факту про те, що обвинувачений, перебуваючи не у місцях позбавлення волі, здійснював вплив на будь-кого із учасників кримінального провадження, існування таких випадків не було доведено стороною обвинувачення жодними належними та допустимими доказами. Тому, ризики того, що обвинувачений здійснюватиме вплив, відсутні.
Як наголошує апелянт, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , є злочином, вчиненим з необережності, судимостей обвинувачений не має, інших правопорушень не вчиняв, не існують жодні обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення. В силу того, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , є закінченим, то продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, не вбачається можливим.
На переконання апелянта, клопотання прокурора не містить подібного викладу обставин, а жодних фактів, з яких би вбачалося, що з`явилися нові ризики або ризики не зменшилися, не існує.
На думку захисника, суд не дослідив повно та всебічно обставини справи, прийшов до передчасного висновку про необхідність тримання ОСОБА_5 під вартою, що призвело до постановления незаконної ухвали про продовження строку тримання під вартою та порушення конституційних прав і свобод обвинуваченого.
Крім того, ані у клопотанні прокурора про продовження тримання під вартою, ані в оскаржуваній ухвалі суду не міститься вказівка на жодну з обставин, які б вказували на те, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені КПК України, не змогли б запобігти ризикам, про які йдеться в клопотанні.
Водночас, стороною захисту в клопотанні про зміну запобіжного заходу наводилися доводи, що застосування більш м`якого заходу у вигляді домашнього арешту змогло б забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігти реалізації ризиків, що перелічує прокурор.
З посиланням на положення ст. 181, ч. 5 ст. 194 КПК України, захисник зазначає про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг би гарантувати виконання обвинуваченим на час судового розгляду процесуальних обов`язків та зможе повною мірою запобігти ризикам, які зазначаються стороною обвинувачення, оскільки такий запобіжний захід також пов`язаний із обмеженням його вільного переміщення.
Також захисник вказує на те, що текст оскаржуваної ухвали не містить посилання на жодний із доказів, які б підтвердили необхідність продовження строку тримання під вартою: ані показання свідків, ані документи чи речові докази, суд не розкриває жодне із тверджень, які ним застосовані як на підстави продовження дії запобіжного заходу. Окрім того, судом не зазначено, які обставини справи та дані щодо обвинуваченого ним враховані.
На переконання апелянта, у матеріалах справи міститься низка доказів, які позитивно характеризують особу обвинуваченого, свідчать про його законослухняність, зайнятість законною підприємницькою діяльністю, а також підтверджують відсутність судимостей та вчинення ним іншого роду правопорушень, наявність соціальних зав`язків та позитивних характеристик з боку інших осіб.
Окрім того, висновки Оболонського суду м. Києва щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою є передчасними та не відповідають ані матеріалам провадження, ані прецедентній практиці ЄСПЛ та фактично перетворюють запобіжний захід в реальне відбуття покарання до проголошення вироку та набуття ним чинності.
Щодо посилання суду на ступінь тяжкості вчиненого злочину, як підставу для продовження строку тримання під вартою, то сама по собі тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа не може бути достатньою підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу.
Апелянт переконаний, що оскаржувана ухвала не містить жодних фактичних обставин, даних про обґрунтованість обвинувачення, ризиків і міркувань щодо альтернативних запобіжних заходів у зв`язку з цим, мотивів прийняття або відхилення доказів (ст. 94, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України), а є простим перерахуванням положень норм кримінального процесуального закону, які без вказівок на фактичні обставини, докази та логічний зв`язок між ними, законної сили самі по собі не мають, що суперечить приписам КПК та усталеній практиці ЄСПЛ.
Особливу увагу апелянт звертає на дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих раніше до нього запобіжних заходів, під час яких він не порушив жодних зобов`язань, після закінчення дії домашнього арешту продовжував вільно проживати та брати участь у розгляді справи, близько 3-х років і весь цей час не виникало питання про необхідність застосування відносно нього будь-якого запобіжного заходу, так як були відсутні підстави для цього, на даний час відносно ОСОБА_5 не існує обвинувального вироку, який би набрав законної сили, то поводження із ним має відповідати поводженню із невинуватою особою, однак, оскаржувана ухвала передбачає собою іншу позицію.
Окрім того, як вказує захисник, письмового клопотання про продовження строку тримання під вартою не надсилалася і не надавалася завчасно стороні захисту, а була вручена ОСОБА_5 за 10 хвилин до початку судового засідання 8 вересня 2020 року.

Представником потерпілої ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_9 подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких представник, вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, просить відмовити в її задоволенні.
У запереченнях представник посилається на те, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_5 обвинувачується, належить до категорії тяжких злочинів, що спричинили загибель двох осіб - ОСОБА_12 та малолітньої ОСОБА_13 . Крім того, ОСОБА_11 отримав травми, що спричинили його інвалідність, а ОСОБА_8 через дану ДТП було видалено селезінку.
Окрім того, потерпіла ОСОБА_8 неодноразово стверджувала, що протягом перебування обвинуваченого без запобіжного заходу (з весни 2016 по червень 2019 року) неодноразово їй на телефон дзвонили з погрозами невідомі особи, причому вночі, коли людина перебуває у вразливому стані. Також ОСОБА_5 намагався впливати на неї через її матір (свою колишню тещу), якій дзвонила матір обвинуваченого (колишня свекруха потерпілої ОСОБА_8 ), яка замість висловлення жалю за загибеллю крихітної спільної онуки, висловлювала скарги про те, що він (Нерсесян) хоче посадити обвинуваченого.
Також представник потерпілої звертає увагу на те, що обраний обвинуваченому запобіжний захід на стадії досудового розслідування у вигляді домашнього арешту строком на два місяці закінчився (продовжений не був). Обвинувальний акт надійшов до суду в червні 2016 року, тобто майже три роки справа розглядалась в суді першої інстанції. Фактично увесь час судового розгляду справи обвинувачений перебував на свободі без будь-яких процесуальних обмежень, жив повноцінним життям, неначе нічого не сталось, і відверто сміявся з потерпілих під час судових засідань та перед ними. Судові ж засідання у справі постійно зривались завдяки старанням захисника ОСОБА_14 і за повної підтримки обвинуваченого. Потерпілі були змушені спостерігати все це знущання довгих три роки: спочатку абсурдні заяви про вбивство ОСОБА_12 до моменту скоєння ДТП у виконанні захисника ОСОБА_14 , потім цитування захисником ОСОБА_14 в судовому засіданні в присутності доньки загиблої - ОСОБА_15 детального опису спричинених травм ОСОБА_12 за висновком судово-медичної експертизи, попри зауваження судді в неетичності і недоречності цього; посмішка на обличчі обвинуваченого, коли потерпіла і колишня дружина обвинуваченого, яка втратила маленьку доньку в цьому ДТП, в судовому засіданні під час допиту розповідала моторошні деталі подій того дня. А потім відводи, які подавались за день-два до планових дат засідань. З квітня по грудень 2018 року - жодних судових засідань по суті справи, тільки розгляд відводів. Ухвалами судді Оболонського районного суду м. Києва встановлено зловживання процесуальним правом на відвід з боку захисника і обвинуваченого у цій справі.

За чотири з половиною роки кримінального провадження обвинувачений не відшкодував жодної копійки за цивільними позовами, навіть, елементарно не вибачився перед потерпілими за свої дії. В процесі стороною захисту була зайнята така позиція що права, нібито, є лише у них, а потерпілі - то невідомо що. Зокрема, твердження сторони захисту про порушення розумних строків тримання обвинуваченого під вартою виглядає знущанням над потерпілими, які майже п`ять років не можуть добитись справедливості в органах досудового розслідування та суді.
Як зазначає представник потерпілої, найбільш цинічним є твердження сторони захисту про нібито процесуальні порушення прав обвинуваченого ОСОБА_5 під час постановлення ухвали, оскільки дата судового засідання була спланована заздалегідь, і захисник ОСОБА_6 точно про неї знав, так як ним було подано клопотання про зміну запобіжного заходу; під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою обвинувачений ОСОБА_5 погодився із розглядом вказаного клопотання за відсутності захисника, зазначивши при цьому про необхідність дотримання розумних строків; не вимагав захисника із системи БВПД, в т.ч. і на одну процесуальну дію; не вимагав надання йому додаткового часу для ознайомлення із клопотанням та/або перенесення судового засідання на іншу дату. Вказані обставини в сукупності, на думку представника потерпілого, підтверджують відсутність істотних процесуальних порушень, що могли би вплинути на результат розгляду клопотання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, доводи представників потерпілих та потерпілої, прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, дослідивши наявні матеріали контрольного судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Так, згідно з перебігом судового засідання, зафіксованому на технічному носії інформації, у судовому засіданні головуючий повідомив про те, що у судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_6 , однак, від нього надійшов ряд клопотань, у т.ч. про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на домашній арешт та відкладення розгляду справи.
Вислухавши думку учасників судового розгляду про можливість продовження розгляду справи за відсутності захисника, у першу чергу обвинуваченого, який вказав, що йому прокурором вручено клопотання про продовження строку тримання під вартою, та не заперечував проти розгляду клопотань прокурора та захисника за відсутності останнього, суд першої інстанції прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності захисника ОСОБА_6 , участь якого у даному кримінальному провадженні не є обов`язковою.
Таким чином, всупереч доводів апеляційної скарги, порушень вимог КПК України судом першої інстанції під час розгляду клопотань прокурора та захисника допущено не було.

Під час судового розгляду прокурор, заперечуючи проти клопотання захисника, просив продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, з огляду на те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, внаслідок якого загинули дві особи, у справі ще не допитані свідки, потерпілі, а, відтак, обвинувачений може незаконно впливати на вказаних осіб, що може негативно вплинути на подальший розгляд кримінального провадження, може уникати явки до суду, переховуватись від суду.

Представники потерпілих та потерпілі підтримали клопотання прокурора, заперечуючи проти задоволення клопотання захисника, вказавши про те, що ризики, передбачені законом, не зменшилися, оскільки розгляд справи розпочатий спочатку, наразі свідки та потерпілі не допитані, підозра є обґрунтованою, що частково визнано й фактично обвинуваченим, те, що розгляд справи не може розпочатися по суті із-за зловживання своїми правами захисників, що зафіксовано ухвалою суду попереднім складом суду, що саме обраний обвинуваченому запобіжний захід здатний забезпечити його належну участь під час розгляду справи і убезпечити від наявних ризиків.
Обвинувачений, заперечуючи проти клопотання прокурора, вважаючи зазначені ним ризики надуманими та недоведеними, підтримав клопотання захисника та просив його задовольнити.

За результатами розгляду клопотань ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 8 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 6 листопада 2020 року включно. У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому - відмовлено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судового розгляду або ж створять загрозу суспільству.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому в разі визнання його винним, з урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, дійшов висновку, що на цей час ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились настільки, щоб зробити висновок, що інші запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого під час розгляду справи та виконання відповідних обов`язків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років позбавлення волі.
З пояснень прокурора та представників потерпілих під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_5 вироком Оболонського районного суду м. Києва у вказаному кримінальному провадженні був засуджений до позбавлення волі, яке слід відбувати реально, та вироком суду йому змінено запобіжний захід на взяття під варту, та ОСОБА_5 був взятий під варту в залі суду. Ухвалою Київського апеляційного суду вирок суду скасований з процесуальних підстав. При цьому до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З пояснень потерпілої ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції встановлено, що вона неодноразово у суді першої інстанції вказувала про те, що протягом всього часу після вчиненого обвинуваченим злочину їй у різний час доби телефонували невідомі особи, які вимагали, щоб вона забрала свою заяву відносно ОСОБА_5 . Також потерпіла та її представник вказали про те, що матір обвинуваченого також телефонувала матері потерпілої. Окрім того, потерпіла зазначила, що у зв`язку з даним кримінальним правопорушенням і їй, і матері телефонували з погрозами, внаслідок чого мама змінила свій номер телефону.

Колегія суддів, враховуючи стадію судового розгляду кримінального провадження, відповідно до якої на даний час не допитані потерпілі та свідки, про що було зазначено й під час апеляційного розгляду, вважає, що викладені обставини підтверджують ризик впливу на вказаних осіб з боку обвинуваченого, а також продовжує існувати обґрунтований ризик того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

За наявності встановлених ризиків, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, враховуючи стадію судового розгляду, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, оскільки відсутні підставі вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки у кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_5 встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, наявність яких свідчить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти встановленим ризикам.

За сукупності обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, у зв`язку з чим ухвала суду є законною та обґрунтованою, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 8 вересня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора, продовжено ОСОБА_5 строк тримання під вартою на два місяці, тобто до 6 листопада 2020 року включно, - залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________________ _______________________ _________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3