КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 22 жовтня 2020 року, апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року,

за участю: прокурора захисників підозрюваного ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та скасовано повідомлення слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_11 від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0002977 від 19 вересня 2017 року щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року № 3207-VI).

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002977 має здійснюватися детективами НАБУ, а не слідчими ДБР, оскільки згідно з повідомленням про підозру ОСОБА_9 інкриміновано правопорушення, яким спричинена шкода у більше ніж п`ятсот разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За таких обставин на переконання слідчого судді слідчий Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_11 здійснючи досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, повідомляючи 14 лютого 2020 року ОСОБА_9 про підозру, не будучи наділеним відповідним правом, діяв поза межами наданих йому кримінальним процесуальним законом правом.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року, та постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на повідомлення про підозру повернути на підставі п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України.

Прокурор вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам провадження.

Зокрема, звертає увагу на те, що постановою першого заступника Генерального прокурора від 18 листопада 2019 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002977, внесеного до ЄРДР 19 вересня 2017 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України, доручено слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

У ході здійснення досудового розслідування згаданого кримінального провадження 24 січня 2020 року слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, внесено відомості до ЄРДР під № 0000204, за фактом зловживання посадовими особами Департаменту з видобування нафти та газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України», внаслідок чого спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичної особи ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

24 січня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про об`єднання вищевказаних кримінальних проваджень.

14 лютого 2020 року колишньому директору Департаменту з видобування нафти та газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

У подальшому постановою заступника Генерального прокурора від 08 квітня 2020 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002977 доручено слідчим центрального апарату Державного бюро розслідувань у зв`язку з неефективним проведенням досудового розслідування.

Проте, вказане рішення прокурора слідчим суддею не взято до уваги та не надано оцінку в оскаржуваному рішенні. За таких обставин, прокурор стверджує, що ОСОБА_9 повідомлено про підозру у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб.

Також, прокурор наголошує на тому, що скаргу захисника на повідомлення про підозру подано до Шевченківського районного суду міста Києва з порушенням територіальної підсудності, зважаючи на те, що Головне слідче управління Державного бюро розслідувань, як орган досудового розслідування перебуває в межах територіальної юрисдикції Печерського районного суду міста Києва, у зв`язку з чим слідчий суддя мав повернути таку скаргу на підставі п. 2 ч. 2 ст. 304 КПК України.

Крім того, на переконання прокурора, слідчий мав відмовити у відкритті провадження за скаргою захисника на повідомлення про підозру ОСОБА_9 , зважаючи на те, що кримінальне провадження № 0002977, внесено до ЄРДР 19 вересня 2017 року, тобто до внесення в дію змін у ч. 1 ст. 303 КПК України, яку доповнено п. 10 згідно з Законом № 2147-VIIIвід 03.10.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення підозрюваного та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів провадження, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження № 0002977, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19 вересня 2017 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 5 ст. 191 КК України.
У ході здійснення досудового розслідування згаданого кримінального провадження 24 січня 2020 року слідчим територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, внесено відомості до ЄРДР під № 0000204, за фактом зловживання посадовими особами Департаменту з видобування нафти та газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України», внаслідок чого спричинено тяжкі наслідки охоронюваним законом правам, свободам та інтересам юридичної особи ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

24 січня 2020 року прокурором у кримінальному провадженні прийнято рішення про об`єднання вищевказаних кримінальних проваджень.

14 лютого 2020 року колишньому директору Департаменту з видобування нафти та газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року № 3207-VI).
У подальшому постановою заступника Генерального прокурора від 08 квітня 2020 року здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002977 доручено слідчим центрального апарату Державного бюро розслідувань у зв`язку з неефективним проведенням досудового розслідування.

27 квітня 2020 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на повідомлення слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_11 від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0002977 від 19 вересня 2017 року щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року № 3207-VI).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року скаргу захисника задоволено та скасовано згадане повідомлення про підозру.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.
Згідно із загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено в ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності й припиняється з утратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце (офіційне тлумачення цього конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).
Водночас Конституція України в ст. 58 допускає зворотну дію законів у часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Формою реалізації ч. 1 ст. 58 Конституції України є положення ч. 1 ст. 5 КПК України, 2012 року, яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі та згідно з якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається відповідно до положень цього Кодексу, чинних на момент початку виконання дії або прийняття такого рішення. На відміну від кримінального (матеріального) закону, чинний кримінальний процесуальний закон не має зворотної дії навіть у тих випадках, коли його правила є більш сприятливі для учасників кримінального провадження. Повернення процесу (процесуальних дій) неможливе.
Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, частина перша ст. 303 КПК України, 2012 року, була доповнена пунктом 10, який, за загальним правилом, підлягає застосуванню з дати набрання чинності цим Законом в частині таких змін.
Згідно з п. 4 § 2 «Прикінцеві положення» Розділу 4 Закону № 2147-VІІІ, положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України вводиться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію цих змін відповідно до п. 7 § 1 розділу 4 вказаного Закону, тобто з 16 березня 2018 року.
Таким чином, з підстав, зазначених у п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України, слідчий суддя уповноважений розглянути скаргу на повідомлення слідчого, прокурора про підозру у справах (кримінальних провадженнях), по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань після введення в дію вищезгаданих змін, а саме з 16 березня 2018 року.
З огляду на те, що відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідуваньу кримінальному провадженні № 0002977були внесені до 16 березня 2018 року, то положення п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України щодо оскарження повідомлення про підозру ОСОБА_9 у даному випадку застосовуватися не можуть.
Об`єднання кримінальних проваджень № 0002977 від 19 вересня 2017 року та № 0000204 від 24 січня 2020 року, а також повідомлення ОСОБА_9 14 лютого 2020 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року № 3207-VI), не змінює дати внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань даних у об`єднаному кримінальному провадженні.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у слідчого судді були відсутні передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для розгляду згаданої скарги.
Зважаючи на підставу з якої рішення слідчого судді визнано незаконним, колегія суддів у даному випадку вважає за можливе не аналізувати інші доводи апеляційної скарги прокурора.
На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, а тому підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про залишення без задоволення скарги захисника, а апеляційна скарга прокурора, відповідно, підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2020 року, якою задоволено скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та скасовано повідомлення слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_11 від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0002977 від 19 вересня 2017 року щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року № 3207-VI), скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на повідомлення слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_11 від 14 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0002977 від 19 вересня 2017 року щодо вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України (в редакції Закону від 07 квітня 2011 року № 3207-VI), залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи 761/12191/20 Справа №11-сс/824/3912/2020 Категорія: ст. 303 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач: ОСОБА_1