ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1018/16-к Номер провадження 11-кп/814/263/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11
представників потерпілої ОСОБА_12 , ОСОБА_13
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава кримінальне провадження № 0000491 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кузубівка Хорольського району Полтавської області, громадянки України, мешканки: АДРЕСА_1 , освіта вища, не одруженої, приватного підприємця, раніше не судимої,
у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с.Кузубівка Хорольського району Полтавської області, громадянки України, мешканки: АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, не одруженої, не працюючої, раніше не судимої,
у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 350 КК Україн
за апеляційними скаргами прокурора Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 , потерпілої ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України та призначено їм покарання за ч.2 ст. 350 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі кожній.
Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 такі обов`язки : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 солідарно 10 000 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_15 по 20 000 грн. витрат на правову допомогу з кожної.
Вирішено питання відносно речових доказів.
Як зазначено у вироку, 10 серпня 2015 року близько 12 год. 05 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області, звернулась до секретаря Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області ОСОБА_15 , призначеної на посаду рішенням Андріївської сільської ради від 16.11.2010 року, з вимогою видати їй довідки, на що отримала правомірну відмову секретаря сільської ради.
Про відмову секретаря сільської ради ОСОБА_15 видати довідку, ОСОБА_8 повідомила своїй матері ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала біля приміщення кабінету секретаря Андріївської сільської ради.
У зв`язку з відмовою у видачі довідки у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виникла злість на секретаря сільської ради ОСОБА_16 .
Після цього, тоді ж 10.08.2015 року близько 12 год. 15 хв. ОСОБА_9 та ОСОБА_8 зайшли до службового кабінету секретаря Андріївської сільської ради Хорольського району Полтавської області ОСОБА_15 , де діючи умисно та групою осіб, достовірно знаючи, що ОСОБА_16 є службової особою і виконує службові обов`язки, нанесли ОСОБА_16 удари в різні частини тіла і голови, а саме: ОСОБА_9 нанесла ОСОБА_16 один удар по голові жіночою сумкою, один удар ногою по правому стегну, один удар кулаком по кисті правої руки, а також тягала ОСОБА_16 за волосся, при цьому вирвавши пасмо волосся; ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_16 нігтями руки подряпини на обличчі, шиї та грудній клітці зліва, нанесла декілька ударів рукою по голові, два удари ногою по лівому стегну, один удар ногою по зовнішній і внутрішній частині передпліччя лівої руки, в результаті чого спільними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили потерпілій ОСОБА_15 тілесні ушкодження у вигляді множинних синців на лівому плечі, правій кисті, правому стегні, припухлості м`яких тканин на голові та правій кисті, лінійних подряпин на обличчі, шиї, лівій молочній залозі, грудній клітці, правому плечі, поверхневої рани на правій кисті, які згідно висновку судово-медичної експертизи №134 від 11.08.2015 року являються легкими тілесними ушкодженнями.
Не погоджуючись з рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційними скаргами звернулись прокурор Хорольського відділу Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_14 потерпіла ОСОБА_15 , захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Не оспорюючи доведеності вини обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.350 КК України, правильності юридичної кваліфікації їх дій, прокурор в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через її м`якість та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 350 КК України та призначити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Також просить визнати обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції виключивши з формулювання обвинувачення обтяжуючу обставину вчинення злочину групою осіб за попередньою змовою, та наявність спільного (єдиного) умислу на заподіяння тілесних ушкоджень зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність (ст.ст.67, 75 КК України).
Посилається на те, що відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 67 КК України місцевий суд повинен був визнати обтяжуючою покарання обставиною - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, тобто спільне вчинення його декількома суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про такі дії і з урахуванням конкретних обставин злочину такими діями обвинувачених було нанесення потерпілій тілесних ушкоджень спільно, обумовлено та узгоджено під час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину з метою забезпечити реалізацію спільного умислу.
Зазначає, що суд неправильно застосував вимоги ст. 75 КК України, не навів підстави, що свідчать про можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання.
Апелянт звертає увагу на те, що обвинувачені за весь час розгляду кримінального провадження у суді вину свою у вчиненні інкримінованого їм злочину не визнали, незважаючи на ряд зібраних та досліджених в ході судового слідства доказів, не надали жодної критичної оцінки власним злочинним діям, потерпілій шкоду не відшкодовано та навіть не висловлено співчуття з приводу вчиненого ними злочину.
Потерпіла ОСОБА_17 в поданій апеляційні скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу обвинувачених внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Також просить задовольнити її цивільний позов до обвинувачених в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано суспільну небезпеку вчиненого злочину та надано помилкову оцінку особам обвинувачених, які за відмову у видачі необхідних їм довідок, декілька хвилин наносили секретарю Андріївської сільської ради численні побої в область голови та тіла кулаками рук та ногами у взутті, спричиняючи останній фізичного болю і страждань.
Вказує, що обвинувачені за весь час розгляду кримінального провадження у суді вину свою у вчиненні інкримінованого їм злочину не визнали, не намагались відшкодувати їй шкоду та навіть не висловили жалю і каяття з приводу вчиненого ними злочину.
Також на вирок суду першої інстанції надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в якій він просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю події злочину передбаченому ч.2 ст.350 КК України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.
Під час судового засідання обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заявили клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинувачених, які підтримали заявлені клопотання та просили їх задовольнити, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання обвинувачених, а також думку представників потерпілої, які не заперечували проти задоволення заявлених клопотань та представник потерпілої ОСОБА_12 просив суд вирішити питання про стягнення витрат на правову допомогу, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у злочині, який вчинено 10 серпня 2015 року. Органом досудового розслідування та судом першої інстанції їх дії кваліфіковані за ч. 2 ст.350 КК України.
Санкція ч.2 ст.350 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк від 3 до 5 років або позбавленням волі на той самий строк.
У відповідності до положень ст. 12 КК України, вказаний злочини класифікується, нетяжкий злочин.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, крім випадку, передбаченого у п.2 цієї частині.
Колегія суддів вважає, що оскільки з дня вчинення інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення минуло понад п`ять років, останні протягом цього періоду не ухилялися від слідства або суду, вперше притягуються до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого та не вчиняли нового злочину - їх може бути звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.
Оскільки закон не пов`язує можливість застосування правил п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття кримінального провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав, що роз`яснено обвинуваченим колегією суддів під час апеляційного розгляду.
Так, приписами ст. 285 КПК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність. При цьому особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 підтримали заявлені ними клопотання та просили звільнити їх від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо них закрити, оскільки їм роз`яснено колегією суддів апеляційного суду і є зрозумілим, що звільнення від кримінальної відповідальності з цієї підстави не є реабілітуючою обставиною.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження, щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
За правилами ст. 129 КПК України, цивільний позов вирішується по суті у випадках ухвалення обвинувального вироку, постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, або встановлення відсутності події кримінального правопорушення. У разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності судом не приймається рішення по суті обвинувачення, а отже у такому випадку цивільний позов підлягає залишенню без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

Щодо клопотання представника потерпілої ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_12 про вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Разом з тим, місцевий суд обґрунтував стягнення з потерпілих витрат на правову допомогу лише тривалим строком проведення досудового розслідування, часом розгляду справи в суді, кількістю проведених судових засідань, їх тривалістю та визнав обґрунтованими витрати на правову допомогу потерпілої ОСОБА_15 як на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_13 , так і на оплату правової допомоги адвоката ОСОБА_12 на суму 40 000 грн.
Вказане не може бути достатньою підставою для стягнення вказаної суми цих процесуальних витрат, оскільки матеріали провадження не містять документально підтверджених процесуальних витрат
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підлягає залишенню без розгляду заява представника потерпілої про стягнення з обвинувачених витрат на правову допомогу, що не є перешкодою для вирішення даного питання у порядку цивільного судочинства.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо необхідності задоволення клопотання обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч. 1 ст. 49 КК України, скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження відносно обвинувачених.
Керуючись п.1 ч.2 ст. 284, ст. 417, КПК України, п.3 ч.1 ст. 49 КК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Клопотання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.
Вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати і закрити кримінальне провадження.
Звільнити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.350 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з закінченням строків давності передбачених ст. 49 КК України притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишити без розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4