Провадження №11-кп/824/3800/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представника потерпілих ОСОБА_11 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року, якою обвинуваченим:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Києва, громадянину України, з вищою освітою, працюючого головою Херсонської обласної ради, військовозобов`язаного, розлученому, який має на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю м. Берислав Херсонської області, громадянину України, з середньою освітою, працюючому директором ТОВ «Левіафан», не військовозобов`язаному, одруженому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимому: вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.10.2014 року за ч.ч.4, 5 ст.27, ч.2 ст.15, п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України до 10 років позбавлення волі, за ч.1 ст.14, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України із застосуванням ст.69 КК України до 6 років позбавлення волі, за ч.ч.4, 5 ст.27, п.п.11, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України до 11 років позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 13 грудня 2020 року включно без визначення розміру застави.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілого, на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, який має підвищену суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Обвинувачений ОСОБА_10 раніше судимий та під час проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні був оголошений в міжнародний розшук, був затриманий на території Республіки Болгарія. До ОСОБА_9 під час досудового розслідування слідчим суддею застосовувався привід. На думку суду першої інстанції, матеріалами клопотання прокурора підтверджено також наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на свідків. Таким чином, враховуючи обставини, перераховані ст.178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , змінивши його на запобіжний захід у вигляді застави або цілодобового домашнього арешту.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню судом апеляційної інстанції. При постановленні ухвали в частині обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 суддя не врахувала доводи сторони захисту про фактичну відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та те, що на даному етапі кримінального провадження належну поведінку ОСОБА_9 можна забезпечити застосуванням до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. При тому прокурором в судовому засіданні наявність ризиків не була доведена належним чином. Доводи сторони обвинувачення про наявність ризиків ґрунтуються не на доказах, а лише на припущеннях. В матеріалах справи, також відсутні прямі докази, які б вказували на причетність ОСОБА_9 до інкримінованої події.

Захисник вказує, що ОСОБА_9 не має ніякого наміру переховуватися від суду. Також ризик втечі нівелюється тим, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, сім`ю на утриманні, має високе службове становище, є публічною особою, суспільним та політичним діячем. Після внесення застави передав на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон до органу Державної міграційної служби. Ризик незаконного впливу на свідків, на думку сторони захисту, також не доведено прокурором.

24 червня 2020 року досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було завершено, учасникам провадження було надано доступ до матеріалів досудового розслідування. Отже ризик знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на даному етапі кримінального провадження відсутні.

За весь період досудового розслідування ОСОБА_9 ніяк не ухилявся від слідства, всебічно сприяв розслідуванню, а ризики, які перерахувала сторона обвинувачення не були належним чином обґрунтовані та доведені.

Захисник також вказує, що сукупність раптового відновлення досудового розслідування, виникнення нововиявлених обставин у якості нічим недоведених погроз на адресу свідків, фальсифікування приводу ОСОБА_9 може вказувати на ймовірність виконання представниками правоохоронних органів та слідчих суддів політичного замовлення у якості винесення ухвали про взяття ОСОБА_9 під варту та продовження строку тримання під вартою без підстав. Крім того, при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано стан здоров`я обвинуваченого та те, що тримання під вартою ОСОБА_9 є реальною перешкодою у забезпеченні його виборчих прав.

Захисником ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подано апеляційну скаргу, в якій він просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2020 року скасувати, винести нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити. Звільнити ОСОБА_9 з-під варти в залі суду.

Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що оскаржувана ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, а також внаслідок неповного дослідження обставин справи. На думку сторони захисту, надані прокурором на підтвердження наявності ризику тиску на свідків матеріали НСРД є недопустимими доказами. Докази, які зібрані стороною обвинувачення та залучені до матеріалів провадження, зібрані поза межами строків досудового розслідування, а також після його завершення. Сторона обвинувачення навіть не може навести будь-якого реального мотиву ОСОБА_9 замовляти злочин проти ОСОБА_14 . Ризики ухилення від слідства та суду, вчинення нових злочинів, а також впливу на свідків ОСОБА_9 , не доведено прокурором. При обранні запобіжного заходу судом було повністю проігноровано практику Європейського суду з прав людини, не враховано стан здоров`я обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи, а також те, що він є раніше не судимим та має позитивну репутацію, що підтверджується зверненням Херсонської обласної ради на його підтримку та мітингами у м. Херсоні, великою кількістю публікацій у соціальних мережах із засудженням його тримання під вартою.

На думку сторони захисту, зважаючи на викладені обставини, суд мав застосувати найбільш м`який із можливих запобіжних заходів.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_13 було подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 .

На обґрунтування своїх доводів зазначає, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, невмотивованою, а тому підлягає скасуванню. Посилання сторони обвинувачення на той факт, що ОСОБА_10 знаходився в розшуку, на думку сторони захисту, не може обґрунтовувати ризик можливого переховування обвинуваченого. Так, ОСОБА_10 на законних підставах перетнув кордон України. На момент перетину державного кордону не існувало жодної заборони щодо нього на зазначений перетин, в розшуку він не знаходився, жодної повістки йому вручено не було. Виїзд за кордон був пов`язаний з сімейними обставинами. При ухваленні рішення про продовження дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 , суду не були надані об`єктивні відомості, щодо його соціальних зв`язків та поведінки. Ризик впливу на свідків також не підтверджується жодними доказами. Також, в клопотанні прокурора, всупереч вимогам КПК України, не розглянута неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_10 .

Прокурором подано заперечення на апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , в яких він просить вказані апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року без змін.

Свої доводи обґрунтовує тим, що стороною захисту відповідно до положень ч.5 ст.132 КПК України не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про необґрунтованість підозри. Судом першої інстанції впродовж довготривалого підготовчого судового засідання 18-20 серпня 2020 року було встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Реальність таких ризиків було підтверджено під час допиту в судових засіданнях 8 та 9 жовтня 2020 року свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , в ході яких вони підтвердили отримані з боку ОСОБА_9 погрози їхньому та їхніх рідних життю, розповіли про факти які раніше не були відомі ні суду, ні стороні обвинувачення. Зокрема те, що свідок ОСОБА_17 неодноразово отримував погрози і це змушувало його змінити свої покази впродовж досудового розслідування. Необґрунтованими є також твердження захисників про те, що стороною обвинувачення були фальсифікації затримання та приводу ОСОБА_9 . Також прокурор звертає увагу, що суд не використовував жодні матеріали НСРД при винесенні рішення про продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою. На розсекречені матеріали НСРД, повністю законно та мотивовано, у судовому засіданні посилався прокурор. Матеріали НСРД здобуті у законний спосіб, дозвіл на їх використання у іншому кримінальному провадженні надано судом.

Прокурором також подано заперечення на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_10 , в яких він просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін.

Мотивуючи свої доводи вказує, що зазначені в апеляційній скарзі обставини не відповідають дійсності. Зокрема, ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України не лише наявний, він уже був реалізований ОСОБА_10 шляхом його переховування від правоохоронних органів на території іншої держави впродовж 18 місяців. Твердження захисника про те, що ризик впливу на свідків відпав, оскільки вони уже допитані, не витримує жодної критики, оскільки судом допитано лише чотири свідки із понад 130 заявлених сторонами. Також ОСОБА_10 має навики підготовки, організації та здійснення умисних, насильницьких злочинів проти життя та здоров`я людей і може використати свої навики та кримінальні зв`язки для вчинення тиску на свідків, висловлювання їм погроз, підкупу їх з метою створення штучних доказів сторони захисту. Вік обвинуваченого, стан здоров`я, соціальні зв`язки, дозволяють йому ефективно переховуватися від органів досудового розслідування та суду за межами України. Судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою перевірено усі обставини викладені стороною обвинувачення у відповідному клопотання та стороною захисту.

Представником потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 адвокатом ОСОБА_11 подано заперечення на апеляційні скарги, в яких вона просить в задоволенні апеляційних скарг сторони захисту відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтовуючи свої доводи зазначає, що подані стороною обвинувачення на підтвердження обставин, зазначених в обвинувальному акті докази фактичні дані стосовно самої події злочину та причетності до них обвинувачених у своїй сукупності є вагомими та здатні переконати неупередженого спостерігача у тому, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 могли вчинити поставлені їм у провину діяння, пов`язані із замовленням та організацією вбивства ОСОБА_14 . Обвинувачений ОСОБА_10 свідомо переховувався від органів досудового розслідування і навіть суду, саме з метою уникнути кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин. А тому наявний цілком реальний ризик втечі обвинуваченого ОСОБА_10 за межі України в разі застосування відносно нього запобіжного заходу, не пов`язаного з обмеженням волі. Крім того, на сьогодні також існують обґрунтовані реальні ризики переховування ОСОБА_9 від суду шляхом використання своїх зв`язків з керівниками підконтрольних Херсонській обласній раді підприємств, установ та організацій.

В даному випадку захист порушеного ОСОБА_14 права на життя, а також значний суспільний інтерес у захисті цього права, превалює над правом обвинувачених на особисту свободу та недоторканість.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинувачених та їх захисників на підтримку поданих апеляційних скарг, думку прокурора та представника потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг та вважали рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_20 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин захисники обвинуваченого ОСОБА_9 адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_13 мають право на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року, і їх апеляційні скарги підлягають розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. ОСОБА_10 раніше судимий за вчинення умисного особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, судимість за який не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Крім того, під час проведення досудового розслідування був оголошений у розшук та затриманий на території Болгарії, після чого виданий до України. У зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_9 під час дії запобіжного заходу у вигляді застави покладених обов`язків та неявку в судове засідання з розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, до нього було застосовано привід та змінено запобіжний захід із застави на тримання під вартою. Зважаючи на вказані обставини, на думку апеляційного суду, ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду є обґрунтованим.

Крім того, оскільки на даний час у кримінальному проваджені не допитані свідки, є обґрунтованим також ризик впливу обвинуваченими на них. Наявність такого ризику стало підставою для обрання та продовження їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, наявність справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою обвинувачених, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, районний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам переховування від суду, незаконного впливу на свідків, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянтів, що стороною обвинувачення не доведено, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові обставини, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинувачених та встановлена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч.1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Отже, на думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставною для скасування рішення суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтами не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційні скарги захисників обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_13 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.27 ч.2 ст.28 ч.2 ст.121 КК України, продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 13 грудня 2020 року включно без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :