Справа № 738/1161/20
№ провадження 1-в/738/162/2020
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2020 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засiданнi спільне подання Державної установи «Менська виправна колонія №91» та Спостережної комісії Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2
за участю:
секретаря судового засідання - ОСОБА_3
учасників судового розгляду:
прокурора - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:
Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережна комісія Менської районної державної адміністрації Чернігівської області звернулися до суду із спільним поданням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 , яке обґрунтоване тим, що за час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений допускав порушення порядку відбування покарання, за що мав стягнення, які на даний час погашені в установленому законом порядку, в подальшому порушень не допускає, відбув 2/3 частини призначеного строку покарання, має сім заохочень, його поведінка та ставлення до праці свідчать про те, що він став на шлях виправлення, а тому заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, обмеженням волі.

Засуджений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву, в якій заперечує проти застосування до нього пільги, передбаченої ст.82 КК України, та просить розглянути справу без його участі.

Захисник засудженого ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала позицію свого підзахисного, просила в задоволенні подання відмовити.

Прокурор в судовому засіданні висловив думку, що засуджений підпадає під дію ст.82 КК України, але оскільки він заперечує щодо застосування до нього такої пільги, тому просив відмовити в його задоволенні.

Представники Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» та Спостережної комісії Менської районної державної адміністрації Чернігівської області в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду подання повідомлялися належним чином, їх неприбуття в судове засідання відповідно до ч.5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Заслухавши захисника засудженого, прокурора, дослідивши матеріали подання та вивчивши матеріали особової справи та заяву засудженого ОСОБА_2 суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Оренбургу Російської Федерації від 27 квітня 2016 року за ч.3 ст.30, п.п. «а», «г» ч.4 ст.2281, ч.3 ст.30, п.п. «а», «г» ч.4 ст.2281, ч.2 ст.69 КК Російської Федерації до 9 років 6 місяців позбавлення волі. Міру запобіжного заходу ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу залишено без змін у виді тримання під вартою.

Строк покарання засудженому ОСОБА_6 обчислюється з 24 квітня 2016 року. В строк відбування покарання зараховано час тримання під вартою з 03 липня 2015 року по 26 квітня 2016 року (а.с.11-26).

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Ленінського районного суду м. Оренбургу Російської Федерації від 27 квітня 2016 року набрав законної сили 04 червня 2016 року (а.с.28).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2017 року вирок Ленінського районного суду м. Оренбургу Російської Федерації від 27 квітня 2016 року приведено у відповідність із законодавством України, ОСОБА_2 вважається засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до 9 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання обчислюється з 03 липня 2015 року (а.с. 29-30).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 вересня 2019 року засудженому ОСОБА_2 зараховано в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 03 липня 2015 року по 03 червня 2016 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (а.с.32-33).

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, яка набрала законної сили 30 липня 2020 року, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2017 року в частині визначення ОСОБА_2 покарання змінено, на підставі ч.4 ст.610 КПК України ОСОБА_2 визначено покарання, що підлягає відбуванню за вироком Ленінського районного суду м. Оренбургу Російської Федерації від 27 квітня 2016 року, з урахуванням положень ч.3 ст.15, ч.3 ст.307, ч.3 ст.68 КК України, у виді 8 років позбавлення волі без конфіскації майна (а.с. 34-35).

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Частиною третьою статті 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

За змістом зазначеного кримінального закону становлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення характеризується зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці. Такий висновок повинен бути застосований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування у виправній трудовій колонії, а не за час, який безпосередньо передує розгляду клопотання.

Отже, законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є правом суду, а не обов`язком і така заміна може бути застосована за певних умов.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 дійсно відбув 2/3 частини призначеного строку покарання за вчинення особливо тяжкового злочину та став на шлях виправлення, про що свідчить його поведінка, ставлення до праці та до представників адміністрації установи виконання покарань, наявність заохочень.

Однак, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас покращувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість покращення його правового становища.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є законним інтересом засудженого, а не адміністрації установи виконання покарань, а тому суд має право замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, але в цей же час суд не пов`язаний представленими доказами і повинен приймати до уваги думку самого засудженого.

З досліджених матеріалів справи, зокрема, з характеристики засудженого ОСОБА_2 , затвердженої 28 серпня 2020 року начальником ДУ «Менська ВК (№91)» ОСОБА_7 , вбачається, що з 03 серпня 2020 року засуджений ОСОБА_2 має право на застосування до нього пільги, передбаченої статтею 81 КК України, тобто умовно-дострокового звільнення, в зв`язку з чим останній звернувся до суду з клопотанням, яке на даний час перебуває в провадженні Менського районного суду Чернігівської області.

За таких обставин, враховуючи викладене, а також думку самого засудженого, який просить не застосовувати до нього положення ст.82 КК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні спільного подання Державної установи «Менська виправна колонія №91» та Спостережної комісії Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 , оскiльки приймаючи рішення про заміну невідбутої частини покарання на обмеження волі, буде суперечити його волі та інтересам.

Керуючись ст. 82 КК України, статтями 537, 539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні спільного подання Державної установи «Менська виправна колонія №91» та Спостережної комісії Менської районної державної адміністрації Чернігівської області про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме обмеженням волі, засудженому ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.
Повний текст ухвали виготовлений 22 вересня 2020 року.

Суддя ОСОБА_1