Провадження №1-кс/463/6662/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 10.12.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000346 від 10.11.2017, зобов`язання до вчинення дій, -
встановив:
заявник звернувся до слідчого судді із зазначеною вище скаргою.
Скаргу мотивує тим, що ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні є потерпілою особою, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Вважає постанову слідчого незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
У судове засідання від адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд скарги без його участі.
Слідчий в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду був скарги повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги.
Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що слідчими Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000346 від 10.11.2017.
Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 10.12.2020 відмовлено у задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000346 від 10.11.2017 з тих підстав, що ОСОБА_4 у цьому провадження має статус свідка, при цьому, постановою слідчого 09.11.2020 з урахуванням зібраних у ході досудового розслідування матеріалів кримінального провадження не встановлено очевидних підстав вважати, що ОСОБА_4 завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Процесуальними умовами появи потерпілого як учасника кримінального провадження є необхідність подання заяви про вчинення щодо нього кримінального правопорушення або подання заяви про залучення до провадження як потерпілого.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Частина 5 ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.
Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, заявник ОСОБА_4 в межах даного кримінального провадження був допитаний як свідок, постановою слідчого від 09.11.2020 встановлено, що останньому не була завдана будь-яка шкода, тому ОСОБА_4 як потерпілий не залучався
Однак такий висновок слідчого є безпідставний, оскільки КПК України не виключає можливості набуття статусу потерпілого особою, яка була допитана в якості свідка, при цьому слідчий, виносячи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_4 шкоди та врахувати те, що саме за заявою ОСОБА_4 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого у нього виникли з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Тому слідчий суддя погоджується з доводами заявника, що відмова у визнанні ОСОБА_4 потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що останній має статус свідка у цьому кримінальному провадженні, та послався на постанову від 09.11.2020, у якій також слідчий обмежився лише констатацією, що на даний момент не встановлено достатніх даних про спричинення будь-якої шкоди заявнику, не зазначивши, які слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою перевірки факту спричинення такої шкоди.
Відповідно до ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.
Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до переконання, що постанову слідчого слід скасувати.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_4 , як потерпілгої у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються.
У ч. 1 ст. 303 КПК України визначено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, які можуть бути оскаржені на стадії досудового розслідування, а в ч. 2 ст. 307 КПК України визначено вичерпний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути прийняті за результатами розгляду скарги, а саме: скасувати рішення слідчого чи прокурора; скасувати повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язати вчинити певну дію; відмовити у задоволенні скарги. Тому, що стосується решти вимог скарги, то в цій частині слідчий суддя відмовляє, оскільки такі рішення не належать до компетенції слідчого судді на даній стадії кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України,
постановив :
скаргу задовольнити частково.
скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 10.12.2020 про відмову у визнанні потерпілими у кримінальному провадженні № 0000346 від 10.11.2017.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1