Провадження № 274/1982/20
ВИРОК Провадження № 1-кп/0274/489/20

І м е н е м У к р а ї н и
25.08.20 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання . . . ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 274/1982/20 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 02.04.14 Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186 КК України до 850 грн. штрафу; 2) 13.07.15 Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 186 ч. 2, 75, 76 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, ухвалою суду від 01.02.16 іспитовий строк скасовано; 3) 27.12.16 Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 186 ч. 2, 71, 72 ч. 5 КК України на 4 роки 10 місяців позбавлення волі; 4) 30.10.18 Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст.ст. 345 ч. 2, 71 КК України на 1 рік 9 місяців позбавлення волі,

за ст. 391 КК України,

за участі прокурора . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_4

захисника . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_5

обвинуваченого . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Вироком Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року ОСОБА_3 засуджено за статтями 345 ч. 2, 71 КК України та призначено покарання у виді 1 року 9 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_3 , прибувши 21 лютого 2019 року для відбуття покарання до державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" (далі РВК-73), що розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с. Райки, вул. Центральна, 1, був ознайомлений з режимом утримання, але, незважаючи на це, систематично його порушував та за час відбування покарання в РВК-73 допустив 36 порушень вимог режиму тримання, за які притягався до дисциплінарної відповідальності.

При цьому за ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14 серпня 2019 року за чергове злісне порушення встановленого порядку відбування покарання до засудженого ОСОБА_3 було застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк два місяці.

Незважаючи на застосування заходів дисциплінарного впливу, ОСОБА_3 належних висновків для себе не зробив та продовжив порушувати режим утримання в даній установі.

Так, 08 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_3 в чергове порушив вимоги режиму відбування покарання.

14 лютого 2020 року у зв`язку з зазначеним дисциплінарною комісією установи прийнято рішення про накладення стягнення на засудженого ОСОБА_3 . У той же день на підставі вказаного рішення начальником установи винесена письмова постанова про накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення до дисциплінарного ізолятора (далі ДІЗО) строком на 7 діб.

Після цього засудженому ОСОБА_3 доведено до відома рішення комісії у вигляді постанови про поміщення його в ДІЗО РВК-73 терміном на 7 діб та правила поміщення в ДІЗО установи, в тому числі п. 6 розділу XXV Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018. Також при цьому засудженому ОСОБА_3 доведено до відома вимоги статей 9, 107 Кримінально-виконавчого кодексу України та розділу III вказаних Правил, які зобов`язують засуджених виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

21 лютого 2020 року о 06 год. 57 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи в приміщенні камери № 1 ДІЗО РВК-73, за графіком засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО № 1, затвердженого 17.02.20 начальником РВК-73, будучи забезпеченим необхідним для прибирання інвентарем, у категоричній формі відмовився проводити прибирання згідно з даним графіком.

Після цього у той же день та час начальник оперативного відділу РВК-73 ОСОБА_6 в присутності трьох працівників установи зачитав засудженому ОСОБА_3 письмове розпорядження начальника даної установи від 21.02.20 про обов`язок прибирання камер, карцерів, ДІЗО, ПКТ та ОК засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком, а також попередив про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі злісної непокори адміністрації установи.

Засуджений ОСОБА_3 , будучи ознайомлений із законними вимогами адміністрації державної установи «Райківська випрана колонія (№ 73)», а також, будучи попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, в категоричній формі відмовився виконувати законне письмове розпорядження начальника державної установи «Райківська виправна колонія (№ 73)», а саме: проводити прибирання камери ДІЗО №1, в якій він тримався за порушення вимог режиму відбування покарання.

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнається винуватим, передбачена ст. 391 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та показав, що він відбував покарання у виді позбавлення волі в Райківській виправній колонії № 73. Правила поведінки засуджених йому роз`яснювали. Оскільки він не має нічого, є дитиною-сиротою, практично весь час притягувався до дисциплінарної відповідальності, поміщався в ДІЗО, майже весь строк там пробув. На час подій він в черговий раз був поміщений у ДІЗО, за яке саме порушення, вже не пам`ятає, напевно за порушення локалізації, так як їм потрібно ходити за водою до криниці, оскільки вся вода є іржавою і її неможливо пити без фільтра. Спочатку він був у 2-й камері, потім перевели у першу. Перебував у камері з засудженим ОСОБА_7 , 1986 р.н., у якого взагалі два стягнення за весь час, а його помістили в ДІЗО до самого звільнення. Після поміщення до камери вони кожного дня здійснювали прибирання, оскільки камери маленькі і їм невигідно не прибирати. Прокидання в ДІЗО о 05 годині, після чого вони вмиваються водою з бака, набирають води у обрізану 5-літрову баклажку і здійснюють прибирання. О 06.30 він вже спокійно робить зарядку. Того дня після роздачі їжі, що відбувається о 07-й годині, до нього зайшли представники адміністрації, подивилися, привіталися. Після цього зайшли з відеокамерою, з ганчіркою, віником і відром, що саме дивно з водою, хоча у них води взагалі-то немає. Сказали йому прибрати в камері. Він не відмовлявся прибирати, жодного разу не сказав цього на камеру. Він лише казав, що у нього у камері прибрано. Він рахує, що кожен є людиною, він не знає, куди б представники адміністрації могли викласти відео. Він не відмовлявся прибирати, лише казав, що у нього чисто. Представники адміністрації (він лише знає одного як "Сідий") попередили його про кримінальну відповідальність. Про графік чергування їм доводили, але вони і самі прибирали у камері: 14-го по прибутті обоє; 15-го він позамітав, ОСОБА_8 помив; 16-го Ярослав прибирав; 17-18-19-го він; 20-го Ярослав; 21-го він, це було в їхніх інтересах. Він раніше ніколи з таким не зіштовхувався, вважає, що представники адміністрації діяли у особистих інтересах, не вважає, що в його діях є хоча б якесь порушення, він нічого поганого не зробив, свій строк відбув і тому вважає, що його має бути звільнено, він має право бути людиною, розвиватися.

Незважаючи на часткове невизнання фактичних обставин обвинуваченим, його винуватість підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів.

Так, допитаний в ході судового розгляду як свідок, начальник ОВ ДУ «Райківська виправна колонія (№ 73)», ОСОБА_6 , показав, що обвинувачений ОСОБА_3 відбував покарання у РВК-73, характеризувався негативно, був на обліку як злісний порушник режиму утримання та схильний до нападу на представників адміністрації. На час подій 21.02.20 ОСОБА_3 відбував стягнення в ДІЗО, а він виконував обов`язки першого заступника начальника установи. Засуджені, які знаходяться у ДІЗО, відповідно до ПВР мають обов`язок кожен день прибирати камеру, у якій відбувають стягнення: якщо один кожного дня; якщо двоє і більше по графіку. Для прибирання засуджені забезпечуються інвентарем: відро з водою, віник, совок, швабра, ганчірка і гумові рукавички. Прибирання камер здійснюється відповідно до розпорядку дня: підйом туалет далі прибирання. Графік чергування до засудженого ОСОБА_3 , який відбував стягнення ніби не сам, доводився, вже точно не пам`ятає, але або під розписку, або відмовився підписуватися, про що було складено акт. В той день черговий помічник начальника установи (далі ЧПНУ) доповів йому, що засуджений ОСОБА_3 , незважаючи на попередні попередження, не приступає до прибирання камери. Це було з самого ранку, після 5-ї години, близько 06-ї. Було винесено письмове розпорядження начальника колонії засудженому про проведення прибирання, спустилися до ДІЗО. Засудженому знову запропоновано приступити до прибирання, засуджений відмовився, було зачитано письмове розпорядження начальника установи, засудженого попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК у разі невиконання свого обов`язку. ОСОБА_3 відмовився прибирати, так до прибирання і не приступив. При цьому засуджений пояснював, що про подію вони будуть говорити в суді, а у нього в камері чисто. Всі події завершилися до 07-ї години. Відповідно до чинного кримінально-виконавчого законодавства єдиною причиною, коли засуджений може не виконувати прибирання камери згідно зі встановленим графіком за станом здоров`я, у всіх інших випадках це обов`язок засудженого, а не його право. Відеофіксація порушення відбувалась на підставі чинного законодавства та відповідно до вимог Міністерства юстиції України відеореєстраторами, які перебувають на балансі установи. ОСОБА_3 скарг на здоров`я не висловлював. Скарг ОСОБА_3 на неправомірні дії працівників колонії не було.

Як показав свідок ОСОБА_9 , на даний час і на час подій він обіймав посаду ЧПНУ РВК-73. У виправній колонії відбував покарання ОСОБА_3 . Число не пам`ятає, у 2020 році він як завжди о 05 годині ранку проводив підйом засуджених, які перебували в ДІЗО. Підйом відбувається о 05 годині, а о 05.00-05.05 засуджені здають постільні речі. Після цього він запитує у засуджених, чи будуть вони прибирати камери, засуджені забезпечуються необхідним приладдям: віником, відром з водою, ганчіркою, шваброю. Засуджені о 05.10-05.20 мають замести та промити підлогу. Це приладдя видається лише на прибирання, після чого забирається, у камерах його зберігання заборонено. В той ранок засуджений ОСОБА_3 на його запитання не відповів, і він, пройшовши по іншим засудженим, побачив, що той так до прибирання і не приступає. Він двічі запитав у засудженого ОСОБА_3 , чи буде той приступати до прибирання, той відмовився, сказав, що у нього у камері чисто. Прибрати в камері до цього, навіть якщо б у нього було знаряддя, ОСОБА_3 ніяк не міг просто фізично, оскільки події відбувалися відразу після підйому, в камері не було прибрано. Це не право засуджених прибирати камеру, а їхній обов`язок і відмовлятися прибирати засуджений не міг, за виключенням перебування на постільному режимі через стан здоров`я, чого у випадку ОСОБА_3 не було. Він закінчив підйом ДІЗО, обхід камер і доповів про відмову керівництву. Це було десь 05.40-06.00. Було підготовлено письмове розпорядження начальника установи засудженому про проведення прибирання. Це зайняло хвилин 20-25. Потім Іваницький в його присутності та присутності інших співробітників запропонував під відеореєстратор ОСОБА_3 приступити до прибирання. ОСОБА_3 в черговий раз відмовився, було оголошено розпорядження (оскільки засуджений вже не вперше відмовлявся, на його особисті зауваження казав, що зараз прибирати не буде, і у таких випадках застосовуються усні попередження, і лише після їхньої недієвості і коли вже може бути кримінальна відповідальність, готується письмове розпорядження), попереджено про кримінальну відповідальність. Це було десь 06.30-06.40. ОСОБА_3 весь час говорив, що у нього в камері чисто, що прибирати не буде, хоча вони йому казали, щоб прибрав при них і все буде вичерпано. Засуджений до прибирання так і не приступив. Все фіксувалося на камеру, ніби заперечень з боку засудженого про застосування камери не було.

Допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_10 пояснив, що і на час подій, і на даний час він займає посаду оперуповноваженого ОВ РВК-73. 21.02.20 засуджений ОСОБА_3 відбував стягнення у ДІЗО. Він зранку, між 06 і 07 був в колонії і його запросили для присутності в камеру до ОСОБА_3 на проголошення письмового розпорядження начальника колонії засудженому про проведення прибирання камери. В камері, крім ОСОБА_3 був присутній і інший засуджений, який вже звільнився, здається ОСОБА_11 . Процедура знімалася двома відеореєстраторами: один у ЧПНУ, другий у майора ОСОБА_12 . Засудженому було запропоновано провести прибирання камери, на коридорі для цього стояли відро, швабра тощо. ОСОБА_3 відмовився, пояснив, як завжди пояснюють засуджені: чи то в камері чисто, чи підлога волога. Ні те, ні інше не може бути причиною невиконання обов`язку прибирання оскільки поняття чистоти у кожного своє, а підлога може бути просто заляпана. Проти відеофіксації ОСОБА_3 точно цього разу не заперечував. Засудженому було доведено необхідність приступити до прибирання, попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі, якщо не приступить. ОСОБА_3 до прибирання так і не приступив. Засуджений поступив у ДІЗО 14.02.20, в день поступлення в ДІЗО засуджені не мають прибирати камеру, оскільки заселяються у вже прибрану камеру, засуджені можуть робити в цей день, що забажають, але по графіку прибирання таке прибирання розпочинають із наступного дня, що і було в графіку засудженого ОСОБА_3 . Вимоги по прибиранню камер висловлюються адміністрацію всім засудженим, не лише ОСОБА_3 , зокрема він особисто за декілька днів до того приходив у цю ж камеру і робив таке попередження іншому засудженому. Під час подій ОСОБА_3 скарг на дії представників адміністрації не висловлював.

Як показав свідок ОСОБА_13 , він працює у РВК-73, обіймає посаду старшого інспектора ВНіБ. Обвинувачений ОСОБА_3 відбував покарання в колонії. 21.02.20 він зранку, десь о 06.30 прийшов на службу. Була доповідь ЧПНУ про те, що засуджений ОСОБА_3 черговий раз відмовився прибирати камеру ДІЗО, в якій відбував стягнення. Він взяв відеокамеру, кожен представник адміністрації має право проводити відеозйомку. За окремим наказом Міністерства юстиції на даний час всі порушення, які скоюють засуджені, мають бути зафіксовано не відеореєстратор. Відеореєстратори перебувають на балансі установи. В камері ДІЗО був присутній ОСОБА_3 , ще один засуджений, прізвища якого він не пам`ятає. ОСОБА_6 зачитав письмове розпорядження засудженому ОСОБА_3 , щоб той приступив до прибирання камери, було надано стандартний набір для прибирання: віник, відро з водою, ганчірка. Засуджений відмовився, вказавши, що у нього в камері чисто, хоча це не відповідало дійсності. Відповідно до ПВР УВП це обов`язок засуджених здійснювати прибирання і права відмовитися вони не мають. Прибирання камер проводиться засудженими після підйому о 05 годині, прибирання проводиться засудженими виключно у присутності представників адміністрації, оскільки тільки тоді засудженим надається знаряддя для прибирання і за відсутності представників адміністрації його перебування у камерах заборонено, після прибирання воно забирається. ОСОБА_3 заперечував проти прибирання, проти відеофіксації не заперечував. ОСОБА_3 було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391, але засуджений так до прибирання і не приступив. Відеофіксація порушень засуджених проводиться всім засудженим, а не лише у цьому випадку, коли йде мова про кримінальну відповідальність, зокрема і раніше проводилася відеозйомка порушень самого ОСОБА_3 .

Крім того, винуватість ОСОБА_3 також підтверджується:

-даними висновку по факту вчинення злісної непокори законним вимогам адміністрації колонії від 21.02.20, на підставі якого і направлено матеріали до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області по факту злісної непокори ОСОБА_3 законним вимогам начальника РВК № 73 21.02.20 за обставин обвинувачення (т. 1, а.п. 8-10);

-копією вироку Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.18, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України (умисне спричинення працівникові правоохоронного органу представнику адміністрації виправної колонії легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням працівником службових обов`язків) та на підставі ст. 71 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 9 місяців (т. 1, а.п. 14-15);

-даними довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_3 , згідно з якою за час відбування покарання останній не мав жодного заохочення та станом на 21.02.20 мав 50 стягнень, в т.ч. 8 вже у 2020 році, стягнення не зняті і не погашені у встановленому законом порядку (т. 1, а.п. 19-21);

-даними копії ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.08.19, згідно з якою подання ДУ РВК-73 задоволено, до засудженого ОСОБА_3 застосовано захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу на строк 02 місяці за скоєння порушення встановленого порядку відбування покарання (т. 1, а.п. 24);

-даними копії постанови про поміщення засудженого в ДІЗО 14.02.20 за те, що 08.02.20 о 07 год. 20 хв. не вийшов на ранкову поіменну перевірку засуджених, знаходився на своєму спальному місці, чим порушено розділ ІІ ПВР (т. 1, а.п. 22);

-даними графіку засуджених, які здійснюють прибирання в камері ДІЗО № 01, з закріпленням 21.02.20 такого прибирання за засудженим ОСОБА_3 (т. 1, а.п. 33-35);

-даними рапортів молодших інспекторів ВНіБ РВК-73 від 15, 17, 19, 21 лютого 2020 року про те, що з 09.00 до 09.00 14-15, 16-17, 18-19, 20-21 лютого 2020 року засудженим ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , які спочатку відбували стягнення в камері ДІЗО № 02, а потім 01 інвентар для прибирання камер не надавався, оскільки вказані засуджені до прибирання згідно графіка не приступали (т. 1, а.п. 38-41);

-даними розпорядження начальника ДУ РВК-73 від 21.02.20, яким останній розпоряджається засудженому ОСОБА_3 , який забезпечений необхідним для прибирання інвентарем, приступити до прибирання згідно графіка камери ДІЗО № 01, в якій він утримується. Засудженому ОСОБА_3 додатково роз`яснено, що відповідно до п. 6 р. ХХV ПВР УВП, затверджених наказом МЮ України № 2823/5 від 28.08.18, прибирання камер ДІЗО, карцерів, ПКТ та ОК проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком. Додатково попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України у разі відмови виконати законні вимоги адміністрації установи та приступити до прибирання камери згідно графіка (т. 1, а.п. 36);

-даними акту робочої комісії про готовність технічного засобу охорони для його експлуатації від 14.04.17, згідно з яким у відділ нагляду та безпеки для використання для фіксування правопорушень з боку засуджених передано портативний відеореєстратор Protect R-02A (т. 1, а.п. 42);

-даними протоколу огляду предмету, в подальшому визнаного речовим доказом, від 10.03.20 та безпосередньо даними самого диску, а саме DVD-R-диску з відеофайлом, на якому зафіксовано, як 21.02.20 о 06:56:03 начальник оперативного відділу РВК-73 ОСОБА_6 запитує у ОСОБА_3 , чи буде той прибирати камеру ДІЗО згідно графіку чергування, на що останній вказує, що у камері чисто та не бере запропонований інвентар для прибирання. ОСОБА_6 повторно запитує у засудженого, чи буде той прибирати, той повторно вказує, що у камері чисто, начальник ОВ вимагає надати чітку відповідь: так чи ні, засуджений лише вказує, що у камері чисто, що не його черга прибирати, так як він заїхав 14 числа (було запитання засудженого до ОСОБА_6 , чи той бажає, щоб він здійснив прибирання, на що отримав позитивну відповідь, в подальшому засуджений ще раз запитав з даного приводу ОСОБА_6 і той вказав, що це не його особисте побажання, а це законні вимоги адміністрації). ОСОБА_6 зачитує розпорядження начальника установи і п. 6 розділу ХХV ПВР щодо прибирання камер, попереджає ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України. Після цього начальник ОВ знову запитує у засудженого ОСОБА_3 , чи зрозуміло вказане розпорядження та ПВР, на що останній вказує, що зрозуміло. ОСОБА_6 ще раз запитує засудженого, чи погоджується він прибирати, ОСОБА_3 до прибирання не приступає (т. 1, а.п. 69, 68).

Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані сторонами на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України. Про дослідження будь-яких інших джерел доказування сторони не зазначали, клопотань про долучення, дослідження або перевірку таких доказів до суду не надходило, сторони висловили свою думку про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами.

При цьому судом для забезпечення дотримання вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Право на справедливий суд до матеріалів провадження в підготовчому судовому засіданні долучено й інші документи, які надано прокурором, в тому числі й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти наведених вище доказів на підтвердження фактів та обставин, що підлягають доказуванню.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він не зробив нічого поганого, не відмовлявся виконувати законні вимоги про прибирання в камері і тому його має бути звільнено, суд розцінює з врахуванням інших досліджених в ході судового розгляду доказів, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне діяння, нав`язати свої правила поведінки. Вказані доводи захисту спростовуються як показаннями всіх допитаних у справі свідків, так і, особливо, даними відео, якими повністю спростовуються твердження обвинуваченого в цій частині.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений не відмовлявся від проведення прибирання, оскільки жодного разу не сказав цього на відеокамеру, лише повторював, що в камері чисто, є відповідними по формі, але аж ніяк по змісту: обвинувачений мав обов`язок приступити до прибирання, був забезпечений всім необхідним, але цього так і не зробив, тобто своєю поведінкою у конклюдентній формі і виявив відмову прибирати. Не зазначення такої відмови у словесній формі ніяким чином не впливає на саму суть відмови.

При цьому сама законність вимог адміністрації установи виконання покарання про зобов`язання прибирання в камері відповідно до норм законодавства, наведених у обвинуваченні, стороною захисту не заперечується.

Доводи обвинуваченого про те, що він же нічого поганого не зробив, судом оцінюються, виходячи з того, що об`єктом злочину є суспільні відносини у сфері виконання покарання у виді позбавлення волі і суспільна небезпечність злочину полягає в тому, що він перешкоджає виконанню вироку, досягненню цілей покарання, як щодо самого засудженого, так і щодо інших осіб, та порушує нормальну діяльність органів кримінально-виконавчої системи, які забезпечують виконання вироку суду та призначеного цим вироком покарання. Судом не оцінюється чистота камер ДІЗО і не сам по собі факт неприбирання камери інкримінується ОСОБА_3 . Суспільна небезпека дій ОСОБА_3 полягає у тому, що він, відверто ігноруючи передбачені чинним законодавством свої обов`язки та законні вказівки адміністрації установи, у такий спосіб намагається змусити адміністрацію підлаштовуватися під власні забаганки, перебувати у місцях позбавлення волі на власних умовах, а не на умовах, визначених законодавством, суттєво знижуючи своєю поведінкою авторитет представників адміністрації в очах інших засуджених, що вкрай ускладнює нормальну діяльність виправної колонії. Саме тому законодавцем і визначено, що дії, які інкримінуються ОСОБА_3 , є суспільно небезпечними і тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, оцінивши наведені докази в їхній сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною повністю та кваліфікує його дії за ст. 391 КК України, як злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі та за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу.

Обставин, що пом`якшували б покарання обвинуваченому, суд не встановив.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає: рецидив злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ст. 12 ч.ч. 2-3 КК України (в ред. від 15.11.11) злочин, передбачений ст. 391 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, за місцем відбування покарання характеризувався негативно, за час відбування покарання в РВК-73 допустив 40 порушень вимог режиму тримання, за які притягувався до дисциплінарної відповідальності, в тому числі 6 разів поміщався до ДІЗО, заохочень не мав жодного, не працевлаштований, до суспільно корисної праці ставлення негативне, безвідповідально ставився до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачав суспільної необхідності у виконанні, перебуває на профілактичному обліку, як "злісний порушник встановленого порядку відбування покарання" та "схильний до нападу на представників адміністрації та захопленню заручників".

З урахуванням наведеного, зокрема того, що ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак висновків для себе не зробив і, відбуваючи покарання, знову вчинив умисний злочин, пов`язаний з неналежною поведінкою, приймаючи до уваги санкцію закону, суд приходить висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства неможливе, і тому призначає покарання у виді позбавлення волі. Остаточне покарання суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року, оскільки з часу прибуття до Житомирської УВП (№ 8) ОСОБА_3 мав статус попередньо ув`язненого і цей строк йому зараховується до остаточного строку покарання, тобто ОСОБА_3 не добув частину строку покарання за попереднім вироком. На думку суду саме призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не подано, дані про процесуальні витрати матеріали провадження не містять.

Підстав для зміни чи скасування обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, враховуючи особу обвинуваченого, його статус та поведінку, що передувала скоєнню злочину, приймаючи до уваги призначене покарання, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину, передбаченого ст. 391 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_3 суд призначає за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2018 року, та призначає ОСОБА_3 до відбуття 2 (два) роки 10 (десять) днів позбавлення волі.

Початок строку відбування призначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з 25 серпня 2020 року.

Речовий доказ після набрання вироком законної сили: DVD-R диск з записом з відеореєстратора 21.02.20 РВК № 73, який приєднано до матеріалів провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_3 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяці з дня ухвалення вироку.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 09.07.20 до 24.08.20 (час перебування в установі попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді та час утримання під вартою, як запобіжним заходом) з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий - суддя ОСОБА_1