Справа № 615/872/20
Провадження № 1-кп/615/114/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Валки

Валківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

при розгляді у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Валки Харківської області матеріалів кримінального провадження №0000257 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

31.07.2020 року до Валківського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, разом з реєстром матеріалів досудового розслідування та розпискою підозрюваного про отримання копій вказаних документів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування ухвалою слідчого судді від 10.07.2020 року накладено арешт на вилучене майно. Інші заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування не застосовувались.
26.08.2020 року в підготовчому судовому засіданні захисник подав клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам КПК України.

Посилаючись на п.10 ПП ВСУ №8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві», ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вважає наявним порушення права обвинуваченого на захист через неконкретність обвинувачення.

Як вказує захисник, зі змісту формулювання обвинувачення вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна. Однак, зі змісту обвинувального акту слідує, що ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, скориставшись довірою малолітньої ОСОБА_7 відкрито заволодів її мобільним телефоном. На думку захисника, у обвинуваченні містяться протиріччя, які не можливо усунути через некоректність та не зрозумілість. Вважає, що факти, викладені у формулюванні обвинувачення вказують на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.190 КК України, адже останній звернувся до малолітньої ОСОБА_7 з проханням скористатися мобільним телефоном і вона його добровільно передала.

Крім того, відповідно до обвинувачення, в результаті протиправних дій ОСОБА_3 завдано шкоди потерпілому ОСОБА_5 , хоча телефон фактично вилучався у ОСОБА_7 . Як зазначив захисник, обвинувальний акт не містить конкретних відомостей про власника предмету злочину.

Порушення права на захист, на думку захисника, також полягає в тому, що відповідно до вимог ч.8 ст.42 КПК України пам`ятка про процесуальні права та обов`язки одночасно із врученням обвинувального акта ОСОБА_3 не вручалася, відповідно до п.2 ч.3 ст.42 КПК України права обвинуваченого слідчим, прокурором не роз`яснювалися, право давати пояснення стосовно обвинувачення, передбачене п.5 ч.3 ст.42 цього Кодексу, не забезпечено.

До того ж, на погляд захисника, вбачається невідповідність реєстру матеріалів досудового слідства, оскільки відсутня дата його складення як обов`язковий реквізит документа.

З урахуванням зазначених недоліків вважає, що обвинувальний акт з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог ст.291 КПК України впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.

11.08.2020 року прокурор надав заперечення на клопотання захисника, де посилаючись на п.17 ПП ВСУ №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», ч.6 ст.13 ЗУ «Про статус суддів та судоустрій», постанову ВС від 21.07.2020 року у справі №545/1937/18, вважає, що висунуте ОСОБА_3 обвинувачення є конкретним за своїм змістом, оскільки формулювання «скориставшись довірою» в даному випадку є способом отримання доступу до майна, після чого обвинувачений відкрито заволодів майном проти волі потерпілого, тому вважає доводи захисника про неконкретність обвинувачення такими, що не відповідають дійсності.

Повідомив, що під час досудового розслідування ОСОБА_3 скористався правом не свідчити проти себе, а вимоги ст.351 КПК України передбачають можливість допиту обвинуваченого лише в судовому засіданні, під час судового розгляду. На думку прокурора, обвинувачений може реалізувати своє право на надання пояснень щодо обвинувачення на відповідній стадії судового розгляду кримінального провадження.

Вважає, що доводи сторони захисту про необхідність повернення обвинувального акту прокурору та порушення права на захист не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим клопотання захисника, на його думку, задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні захисник, думку якого підтримав обвинувачений, просили задовольнити клопотання.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на викладені в запереченнях обставини. Просив призначити судове засідання, залучивши до участі у справі в якості потерпілої ОСОБА_7 . Звернув увагу, що прокурор після дослідження доказів в судовому засідання має право у разі необхідності змінити обвинувачення. Обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України. Перешкод судового розгляду не вбачає.

Потерпілий підтримав думку прокурора. Після ознайомлення з правовими нормами вважає, що в даному випадку відбувся відкритий грабіж, складу шахрайства не вбачає. Просив призначити справу до судового розгляду, оскільки підтвердити чи спростувати дані обставини можливо лише в судовому засіданні. Не заперечував проти залучення до участі у справі в якості потерпілої доньку ОСОБА_7 , у якої викрадено телефон.

З`ясувавши позицію прокурора щодо можливості призначення обвинувального акту до судового розгляду та відсутності підстав для його повернення прокурору, заслухавши думку потерпілого, який підтримав думку прокурора, а також думку обвинуваченого та захисника, які наполягали на задоволенні клопотання, перевіривши надані до суду відповідні процесуальні документи, проаналізувавши клопотання сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження, наряду із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, застосування до них лише належної правової процедури.

Відповідно до ст.7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, диспозитивність судового провадження.

За змістом п.13 ч.1 ст.3 цього Кодексу, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленим цим Кодексом.

Згідно з п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має повернути прокурору обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

З огляду на ст.ст.110, 283 КПК України всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчинення кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положення ст.291 КПК України встановлюють, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, у випадку погодження. У самому обвинувальному акті, наряду з іншим, повинні бути викладені: фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими; правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частину статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За приписами ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

В частині твердження захисника про відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення, що на його думку унеможливлює якісний і повний захист обвинуваченого та, як наслідок порушення права на захист, суд приймає до уваги, що відповідно до ст.338 КПК України, прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлено нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого звинувачується особа.

Слід відзначити, що відповідно до ст.ст.94,110,291 КПК України слідчий складає обвинувальний акт за своїм внутрішнім переконанням у відповідності до чинного законодавства, тому зауваження захисника щодо відсутності в обвинувальному акті відомостей про власника викраденого майна, не можуть бути підставою для повернення його прокурору, як і недоліки, які на погляд захисника містить реєстр матеріалів досудового розслідування.

Оцінюючи доводи в обґрунтування заявленого захисником клопотання, суд вважає їх передчасними та такими, що не містять достатні підстави для повернення обвинувального акту прокурору, адже з`ясування обставин і перевірка їх доказами в порядку Глави 28 КПК України має відбуватися на стадії судового розгляду кримінального провадження.

Згідно положень ч.2 ст.42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Пам`ятку про права та обов`язки, передбачені цим Кодексом, у відповідності до вимог ст. 345 КПК України роздає судовий розпорядник, зокрема обвинуваченому, під час процедури судового розгляду. Після ознайомлення обвинуваченого та інших осіб, які беруть участь у судовому розгляді, з пам`яткою головуючий з`ясовує, чи зрозумілі їм їх права та обов`язки і у разі необхідності роз`яснює їх, тому твердження захисника є недоречними.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим призначити до судового розгляду кримінальне провадження, яке надійшло в межах територіальної юрисдикції суду, що відповідає положенням ст.32 КПК України.

Підстав для повернення кримінального провадження для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст.468-475 КПК України, чи закриття провадження у випадках, передбачених п.п.4-8 ч.1 і ч.2 ст.284 КПК України, не встановлено. Обставин, які б свідчили про не відповідність обвинувального акту вимогам КПК України, не виявлено. Перешкод призначення судового розгляду не вбачається.

У відповідності до ч.2 ст.27 КПК України кримінальне провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні за участі учасників судового провадження згідно переліку, передбаченого ч.2 ст.314 КПК України.

Як встановлено ч.ч.1,2 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Враховуючи викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора, залучити до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілої ОСОБА_7 , яку викликати в наступне судове засідання, надавши можливість ознайомитися із матеріалами кримінального провадження.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, що відноситься згідно ст.12 КК України до нетяжких злочинів, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, та прийняття судового рішення про міру покарання, суд вважає за необхідне доручити представнику органу пробації скласти досудову доповідь відносно обвинуваченого у відповідності до п.6. ч.3 ст.314 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акту прокурору відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України, призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Валківського районного суду Харківської області на 15:00 годину 17.11.2020 року за участю учасників судового провадження.

Клопотання прокурора задовольнити, залучити до участі у кримінальному провадженні в якості потерпілої ОСОБА_7 , яку викликати в наступне судове засідання, надавши можливість ознайомитися із матеріалами кримінального провадження.

Доручити представнику Валківського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області до 29.11.2020 року скласти та надати суду досудову доповідь відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України, окремому оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти такої ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1