Справа № 185/1236/20
Провадження № 1-кп/185/366/20
У Х В А Л А

04 листопада 2020 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області колегіально у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження на підставі обвинувального акта, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002293 від 27 листопада 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ..

Стосовно ОСОБА_6 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, після вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому, він з місця злочину зник, до правоохоронних органів не звернувся, а тому, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню, у якому він обвинувачується, а саме: незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилення до зміни показань чи відмови від показань взагалі. Враховуючи також той факт, що ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, під загрозою застосування тяжкого покарання, у разі визнання останього винним судом, обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник заперечували проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані. ОСОБА_6 мав постійне місце роботи. Просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, після вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому, він з місця злочину зник, до правоохоронних органів не звернувся, а тому, перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню, у якому він обвинувачується, а саме: незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, з метою схилення до зміни показань чи відмови від показань взагалі. Враховуючи також той факт, що ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, під загрозою застосування тяжкого покарання, у разі визнання останього винним судом, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На даний час вищезазначені ризики, на думку прокурора, продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, досягнення дієвості даного кримінального провадження необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив про необхідність розглянути альтернативу найсуворішому запобіжному заходу, вказав, що він нікуди не збирається втікати, та просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані. Також захисник зазначив, що підзахисний мав родину та не судимий.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 прокурор зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи та проти власності, за один з яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, після вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченому, він з місця злочину зник, до правоохоронних органів не звернувся, а тому, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню, у якому він обвинувачується, а саме: незаконно впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні з метою схилення до зміни показань чи відмови від показань взагалі. Враховуючи також той факт, що ОСОБА_5 не має постійного місця роботи, постійного джерела прибутку, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, є підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того, під загрозою застосування тяжкого покарання, у разі визнання останього винним судом, обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. На думку прокурора, вищезазначені ризики продовжують існувати, тому з метою їх запобігання, необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні вказав, що він мав роботу, хоча й не офіційну. Також він мав постійне місце проживання, на свідків та потерпілого впливати не має намірів. Тому просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Не може впливати на свідків і потерпілого, бо вони вже допитані.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання, зазначивши, що ризики, зазначені прокурором, не обґрунтовані.

З`ясувавши думку сторін, потерпілого, який підтримав прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Так, згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України - при оцінці існування ризику кримінального провадження, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слід враховувати, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання винним в інкримінованому злочині. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний/обвинувачений може ухилитись від слідства. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування».
ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено найсуворіше покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Дана обставина свідчить про наявність ризиків залишення ними свого місця проживання (у випадку застосування щодо них більш м`якого запобіжного заходу) з метою переховування від суду. Також має місце ризик можливості впливу обвинувачених на свідків, адже у даному кримінальному провадженні ще не допитані усі свідки, а свідок ОСОБА_12 зазначила про спілкування з одним з обвинувачених після затримання.

З огляду на вказане, суд вважає, що тяжкістю покарання в сукупності з даними про особи обвинувачених підтверджується існування ризику ймовірності їх переховування з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Розглядаючи дане клопотання, суд зважає на те, що зазначені прокурором ризики про можливість переховування від суду; впливу на недопитаних свідків у даному кримінальному провадженні є такими, що мають місце.

Щодо ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 на знайшов підтвердження ризик вчинення ними іншого кримінального правопорушення.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_6 даний ризик має місце, оскільки останній є раніше судимою особою.

Вкотре суд звертає увагу на те, що безпідставним є посиланням прокурора на те, що обвинувачені не звернулись до правоохоронних органів та зникли з місця вчинення злочину.

Суд приходить до висновку, що дані про особи обвинувачених, дані про можливість ухилення від суду та впливу на свідків разом з тяжкістю пред`явленого обвинувачення свідчать на користь позиції сторони обвинувачення. Альтернативні запобіжні заходи не попередять вказані ризики, тому доводи захисту про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу є безпідставні, бо більш м`які запобіжні заходи на даний час не забезпечить встановлені ризики.

Тому з метою запобігання їм суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою. З огляду на наявність обвинувачення у вчиненні злочину, що спричинив загибель людини, розмір застави не визначати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 183, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 02 січня 2021 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити до 02 січня 2021 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжити до 02 січня 2021 року.

В обранні більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - відмовити.

Строк дії ухвали закінчується 02 січня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду відповідно до рішення Конституційного суду України у справі № 3-208/2018(2402/18).

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3