Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

26 січня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 на вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000082 від 03 березня 2020 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого в порядку ст. ст. 88-89 КК України,
обвинуваченого за ч.3 ст. 185 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Корецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням при умові, якщо він протягом 1 року не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
За вироком суду ОСОБА_6 , на початку лютого 2019 року, точна година та дата досудовим слідством не встановлена, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також те, що він незаконно посягає на чуже майно та не має права розпоряджатися ним, переконавшись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу з подвір`я гр. ОСОБА_7 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , таємно викрав господарський інвентар, а саме: три сокири, два молотка, дві коси, двоє вилок, два заступа, одну лопату, три сапки, після чого застосовуючи незначну фізичну силу, відкрив дужки навісного замка вхідних дверей, проник до підсобних приміщень, звідки таємно викрав двоє металевих лещат.
Викрадені речі ОСОБА_8 переніс до місця схованки, привласнив та розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 4490 гривень.
В поданій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 покликається на незаконність вироку суду та його необґрунтованість, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинувченого внаслідок м`якості. Вважає, що суд у вироку не навів жодної законної обставини, яка б давала право звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням. На думку потерпілого, враховані судом обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, передбачені п.1 ч.1 ст. 66 КК України, це не дві обставини, а одна.
Просить вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2020 року скасувати, кримінальне провадження направити на новий розгляд в інший суд, апеляційну скаргу розглянути без його участі.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, обвинуваченого ОСОБА_6 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 , перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоцільним досліджувати зібрані органом досудового розслідування докази, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу. При визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, установленні порядку їх дослідження, обвинуваченому роз`яснено вимоги ч.3 ст. 349 КПК України.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому апеляційним судом висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження не перевірялися.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 щодо безпідставності, на думку останнього, застосування положень ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

У даному кримінальному провадженні, як видно з матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_6 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад.

Суд, призначаючи покарання ОСОБА_6 , при виборі заходу примусу і порядку його відбування разом із ступенем тяжкості вчиненого злочину врахував дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі ст.ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Так, як вбачається з оскаржуваного вироку та запису судового засідання відповідно до наявного у матеріалах даного кримінального провадження технічного носія (диска), судом враховано, що ОСОБА_6 , вчинив тяжкий злочин, особу обвинуваченого, який раніше не судимий в порядку ст.ст. 88-89 КК України, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , склад сім`ї (матір 1950 р.н.), обставини справи, розмір завданої шкоди. Судом також враховано обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Наведене, а також враховуючи особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, встановлених судом конкретних обставин події, оцінки поведінки обвинуваченого після вчинення злочину (до кримінальної відповідальності не притягувався і відсутні зареєстровані кримінальні провадження стосовно обвинуваченого), висловив щирий жаль з приводу вчиненого, свідчить про те, що він став на шлях виправлення, а тому суд прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення.

На думку колегії суддів такий висновок суду належним чином мотивований та не вважається явно несправедливим чи недостатнім для досягнення мети покарання.

Передбачені п.1 ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної.

Доводи потерпілого щодо порушення вимог закону при врахуванні двох обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину), поряд з тим, як, на думку потерпілого, передбачені п.1 ч.1 ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання, а саме: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину є однією такою обставиною, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на положеннях закону.

З огляду на викладене, враховуючи принципи індивідуалізації та співмірності заходу примусу характеру вчинених дій, колегія суддів вважає, що визначене судом першої інстанції покарання в межах санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за інкримінований обвинуваченому злочин, із застосуванням ст. 75 КК України та покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 , попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним вчиненому.

Порушень норм кримінального та кримінального процесуального законодавства, які були б підставами для скасування судового рішення, як того просить потерпілий у апеляційній скарзі, не встановлено.

Вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Корецького районного суду Рівненської області від 16 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3