Провадження № 11-кп/824/3498/2020 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року, яким:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Широкий Луг, Тячівського району, Закарпатської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин.
17.06.2020 приблизно о 11 год. 30 хв., ОСОБА_9 перебуваючи в Голосіївському районі м. Києва, неподалік від станції метро «Деміївська» КП Київський метрополітен» у м. Києві, на асфальті, біля смітника, побачив та підібрав пакет, при візуальному огляді вмісту якого виявив, що там знаходиться одна таблетка та фрагмент таблетки білого кольору, а саме наркотичний засіб - метадон (фенадон). У цей час, у ОСОБА_10 виник злочинний умисел направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - метадону (фенадону), для особистого вживання, без мети збуту.
Діючи умисно з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - метадону (фенадону), ОСОБА_9 вказані таблетки - метадон (фенадон), помістив до сумочки чорного кольору, яку у свою чергу помістив до центрального відділення рюкзака чорного кольору, який на той час тримав при собі, чим незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати наркотичний засіб - метадон (фенадон), для особистого вживання, без мети збуту.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 , незаконно зберігаючи наркотичний засіб - метадон (фенадон), пішки попрямував на вхід до станції метро «Деміївська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві.
У подальшому, того ж дня, приблизно о 11 год. 40 хв., ОСОБА_9 , перебуваючи у вестибюлі станції метро «Деміївська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, був зупинений працівником поліції, та на запитання щодо наявності при собі речей та предметів, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у сумочці чорного кольору, що знаходиться в центральному відділенні рюкзака чорного кольору, який він тримає при собі, знаходиться наркотичний засіб, який він придбав за вищевикладених обставин та зберігав при собі для особистого вживання, без мети збуту.
Після того, ОСОБА_9 був запрошений до кімнати поліції, де у присутності двох понятих, з сумочки чорного кольору, що знаходилась в центральному відділенні рюкзака чорного кольору, який останній тримав при собі, було вилучено одну таблетку та один фрагмент таблетки білого кольору, а саме наркотичний засіб - метадон (фенадон).
Згідно висновку експерта № 11-2/3868 від 24.07.2020 надані на дослідження таблетка білого кольору та фрагмент таблетки містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон).
Маса метадону (фенадону) в наданій таблетці та фрагменту таблетки становить 0,023 г., 0,005 г.
Загальна маса метадону (фенадону) становить 0,028 г.
Метадон (фенадон), згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів» (зі змінами), «Список № 1 Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких заборонено» в «Таблиці II», є наркотичним засобом, обіг якого обмежено.
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Процесуальні витрати за проведення експертизи № 11-2/3868 від 24.07.2020 в сумі 1307,60 грн. стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави. Вирішено питання стосовно речових доказів.
Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що суд, ухвалюючи вирок ОСОБА_7 , в цілому вірно дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України доведена і він повинен нести відповідальність за вчинене, однак призначив занадто суворе покарання. Так, на думку захисника, призначене покарання є занадто суворим як для особи, яка є безробітною та малозабезпеченою.
Окрім того, 25 серпня 2020 року обвинувачений ОСОБА_7 через свого захисника за договором звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, оскільки ОСОБА_7 17.08.2020 звернувся до ТОВ «Медичний Центр «Клініка імені Гальченко В.В.» та розпочав курс добровільного лікування від наркоманії в період часу з 17.08.2020 по теперішній час, про що свідчить медична довідка. Станом на 08.09.2020 ОСОБА_7 завершив курс добровільного лікування від наркоманії, який тривав в період часу з 17.08.2020 по 31.08.2020.
Звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України, захисник змушений був помістити його в ящик для прийому кореспонденції, оскільки у зв`язку з карантином, канцелярія працює в обмеженому режимі і до судді воно потрапило із запізненням і суд розглянув дану справу в спрощеному провадженні без виклику сторін, а отже не мав можливості розглянути дане клопотання.
Апелянт звертає увагу на те, що частиною 4 ст.309 КК України передбачено, що особа, яка добровільно звернувся до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті. У зв`язку з чим просить закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 .
Заслухавши доповідь судді,
пояснення захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити,
пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника,
перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за вчинення інкримінованого йому кримінального проступку, учасниками судового розгляду не оспорюється.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими.
Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Переглядаючи вирок суду в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому покарання, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст.65 КК України, та повною мірою врахував, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, врахував дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Що стосується вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.309 КК України, то колегія суддів приходить до наступного.
Так, відповідно до ч.4 ст.309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Підстава звільнення особи від кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, передбачений ч.4 ст.309 КК України, складається з двох елементів, а саме: добровільного звернення цієї особи до лікувального закладу і початку її лікування від наркоманії.
Наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною. Особою, хворою на наркоманію, визнається така особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія" (ст.1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними»).
Встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз "наркоманія" встановлюється лікарсько-консультаційною комісією (ст.12 вищезазначеного Закону).
Відповідно до Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами та психотропними речовинами, затвердженому спільним Наказом Міністерства охорони здоров`я та Міністерства внутрішніх справи України 16.06.1998 р. №158/417, медичним обстеженням особи, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами, вважається її обстеження в стаціонарних умовах за направленням лікаря-нарколога після проведеного медичного огляду з метою підтвердження (або не підтвердження) встановленого лікарем-наркологом діагнозу "наркоманія" чи "токсикоманія". Термін медичного обстеження не повинен перевищувати 10 діб. Діагноз "наркоманія" чи "токсикоманія" встановлюється лікарсько-консультативною комісією наркологічного закладу, де проводиться медичне обстеження. Якщо в результаті медичного обстеження встановлено діагноз "наркоманія" чи токсикоманія" і особа потребує лікування в стаціонарних чи амбулаторних умовах, то лікарсько-консультативна комісія наркологічного закладу зобов`язана запропонувати їй пройти курс добровільного лікування та соціально-психологічної реабілітації.
Особі, яка добровільно звернулася до наркологічного закладу для проходження курсу лікування, забезпечується, на її прохання, анонімність лікування. Відомості про таке лікування можуть бути надані лише правоохоронним органам у разі притягнення цієї особи до кримінальної або адміністративної відповідальності (ст.14 вищенаведеного Закону).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суду апеляційної інстанції не було надано доказів у підтвердження того, що ОСОБА_7 у передбаченому Законом порядку було встановлено діагноз «наркоманія» та він потребує лікування від «наркоманії» в стаціонарних або амбулаторних умовах.
Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 пояснив, що наркотичні засоби він вживає періодично, в залежності від наявності у нього коштів на купівлю наркотичних засобів.
Надана захисником довідка № 175 від 08.09.2020 року видана лікарем ОСОБА_11 ТОВ «Клініка імені Гальченка В.В.», де зазначено діагноз ОСОБА_7 : психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, епізодичне вживання, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України.
За наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст.309 КК України від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч.1 ст.309 КК України, оскільки апеляційна скарга захисника не містить належного обґрунтування та переконливих доводів щодо незаконності вироку.
Таким чином, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, покарання необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
.