Справа № 369/3525/17
Провадження №1-в/369/264/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання начальника Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Києво-Святогшинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України - з іспитовим строком на 3 (три) роки,

встановив:
Як вбачається з подання начальника Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області, засуджений ОСОБА_4 , перебував на обліку в Києво-Святошинському РВ з питань пробації з 01 грудня 2017 року. З порядком, умовами та обов`язками які покладені на нього судом в період іспитового строку не був ознайомлений.

Під час перебування на обліку ОСОБА_4 ухилявся від відбування іспитового строку, однак подання до суду про скасування звільнення від відбування покарання уповноваженим органом з питань пробації не направлялось, оскільки засуджений не з`являвся до Києво-Святошинського РВ, попередження йому не виносилось.

Разом з тим, в матеріалах особової справи №185/2017 міститься розписка від 24 жовтня 2017 року, згідно з якою ОСОБА_4 роз`яснені наслідки ухилення від виконання обов`язків, покладених на нього судом в період іспитового строку.

За результатами проведення оцінки ризику у ОСОБА_4 вийшов середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, однак визначити криміногенні потреби не виявилось можливим, оскільки ОСОБА_4 не ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання.

Відповідно до результатів перевірки АРМОР ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності: 27 січня 2020 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП та 03 червня 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Згідно з даними офіційного веб-порталу Єдиного державного реєстру судових рішень в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області призначено до судового розгляду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України на 9 год. 27 січня 2021 року. Вказані кримінальні правопорушення вчинені в період іспитового строку.

22 грудня 2020 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло подання начальника Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного судом покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку, який на підставі ухвали від 17 грудня 2020 року в порядку ст. 35 КПК України передано в провадження судді ОСОБА_1 .

Представник Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробаціі» у м. Києві та Київській області у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені належним чином, просив розглядати подання без нього. Засуджений ОСОБА_4 про місце, день та час проведення судового засідання був повідомленим належним чином, проте у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань до суду про поважність причин неявки до суду не надав. Участь в судовому засіданні учасників судового розгляду судом не визнана обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку прокурора, суд вважає, що вказане подання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки, систематично вчиняє адміністративні правопорушення, що потягли за собою притягнення його до адміністративної відповідальності і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_4 ухилявся від відбування іспитового строку, хоча подання до суду про скасування звільнення від відбування покарання уповноваженим органом з питань пробації й не направлялось. При цьому, протягом іспитового строку він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, а саме: 27 січня 2020 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП та 03 червня 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про систематичний характер вчинених правопорушень, які потягли за собою адміністративні стягнення. Більше того, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України (справа № 369/4527/18).

При цьому суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України, ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою доки її вина не доведена в законному порядку і не встановлена обвинувальним вироком суду та виходячи зі системного аналізу положень ч. 3 ст. 75 та ч. 1 ст. 78 КК України, однією з обов`язкових передумов для звільнення засудженого від відбування покарання є не вчинення останнім в період іспитового строку, визначеного судом, нового злочину; при цьому констатувати вчинення такого нового злочину цією особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може виключно суд, в порядку, визначеному законом.

Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, який також закріплений у багатьох міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України та які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ч. 1 ст. 9 КПК України, ч. 1 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори» є частиною національного законодавства України. Так, у ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, прийнятої та проголошеної в резолюції 217А (ІІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинуватою доти, поки її винуватість не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту. Згідно з п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікованого Указом Президії ВР УРСР № 2148-VІІІ від 19.10.1973 року, кожен обвинувачений у кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом. Аналогічна норма міститься у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року.

Крім того, ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1988 року зазначив, що п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, оскільки обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного.

Також зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішення від 27.10.1999 року у справі № 1-15/99, відповідного до якого сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не може визнаватися як кримінальна відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винуватою у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22.04.2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, є один із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками іншим органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винуватою до того, як це доведено в законному порядку. Аналогічна позиція ЄСПЛ і у справах «Шагін проти України» (рішення від 10.03.2010 року) , «Грабчук проти України» (рішення від 21.09.2006 року).

Наведене кореспондується з практикою судової палати у кримінальних справах ВССУ. Так, в ухвалі від 11.10.2012 року у справі № 5-4043км12 колегія суддів судової палати у кримінальних справах ВССУ зазначила, що «в матеріалах справи відсутній вирок суду, яким особу визнано винуватою та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України, про що вказує прокурор у своїй касаційній скарзі, а тому його доводи про те, що судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний закон при звільненні цієї особи від покарання, є безпідставним та свого підтвердження не знайшли».

Разом з тим, за умови наявності висунутого ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні нового злочину до закінчення іспитового строку за попереднім вироком, до прийняття судом остаточного рішення у справі № 369/4527/18, суд позбавлений можливості перевірити усі обставини в їх сукупності, зокрема в частині того, чи успішно засуджений пройшов випробування, тому вирішення питання про звільнення ОСОБА_4 від покарання є передчасним.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вказаного подання.

Керуючись ч. 1 ст. 78 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:
В задоволенні подання начальника Києво-Святошинського РВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області про звільнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2017 року за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 (три) роки, у зв`язку із закінченням іспитового строку відмовити.

Особову справу № 185/2017 повернути до Києво-Святошинського РВ Філії ДУ «Центр пробації» в м. Києві та Київській області.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1