Провадження № 1-кс/582/196/20
Справа № 582/995/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2020 року

Слідчий суддя Недригайлівського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Недригайлівського районого суду Сумської області від 31 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному 29 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Недригайлівського районого суду Сумської області від 31 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному 29 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме на автомобіль ЗАЗ 110270 д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який був тимчасово вилучений 29.07.2020 під час огляду місця дорожньо-транспортної події на ділянці автодороги Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» в районі с. Комишанка, Недригайлівського району Сумської області. Враховуючи, що кримінальне провадження за №0000140 від 29.07.2020 постановою слідчого від 30.09.2020 було закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, просила скасувати арешт вищезазначеного автомобіля.

Володілець майна, ОСОБА_3 , у судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд клопотання без її участі, заявлені в клопотанні вимоги підтримує у повному обсязі.

Слідчий ОСОБА_4 у судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, проти клопотання про скасування арешту не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття слідчого та власника майна не є перешкодою для розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд клопотання здійснюється без фіксування за допомогою технічних засобів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

З матеріалів клопотання про арешт майна слідує, що 29.07.2020 до ЄРДР за №0000140, внесене повідомлення за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 286 КК України про те, що 29.07.2020 на автодорозі Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» в районі с. Комишанка Недригайлівського району Сумської області, сталася ДТП за участі автомобіля ЗАЗ 110270 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який не впоравшись з керуванням зіткнувся з відбійником та виїхав на зустрічну смугу автодороги, внаслідок чого водій ОСОБА_5 та пасажири ОСОБА_6 та ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.

Постановою слідчого від 29.07.2020 автомобіль ЗАЗ 110270 д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, що був вилучений під час огляду місця події, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000140.

Ухвалою слідчого судді Недригайлівського районного суду Сумської області від 31 липня 2020 року, за результатами розгляду клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному провадженні №0000140, накладено арешт на автомобіль ЗАЗ 110270 д.н.з. НОМЕР_1 , червоного кольору, який був тимчасово вилучений 29.07.2020 під час огляду місця дорожньо-транспортної події на ділянці автодороги Н-07 «Київ-Суми-Юнаківка» в районі с. Комишанка Недригайлівського району Сумської області.

Постановою т.в.о. заступника начальника начальника СВ Недригайлівського ВП Роменського ВП ГУНП України в Сумській області від 30.09.2020 закрито кримінальне провадження за № 0000140 від 29.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з відсутністю у діянні ознак кримінального правопорушення.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Проте кримінальну справу, в межах якої на майно ОСОБА_3 накладено арешт, закрито на стадії досудового розслідування, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про скасування (припинення) цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

Водночас слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з пунктом другим частини першої статті 7, частиною першою статті 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні (кримінальній справі) як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено, оскільки кримінальне провадження вже закрите і слідчий суддя позбавлений можливості вирішувати питання щодо скасування арешту за таких обставин.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у Постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13, яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 15.05.2019 у справі № 372/2904/17-ц. У наведеній постанові закріплено правовий орієнтир, відповідно до якого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви на правильність арешту майна. До цього ж зводяться і роз`яснення, надані Верховним Судом України у пункті четвертому постанови Пленуму від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису».

Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Разом із тим, скасування арешту майна, накладеного у межах кримінальної справи, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя відмовляє у скасуванні арешту.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Недригайлівського районого суду Сумської області від 31 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному 29 липня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Слідчий суддя: ОСОБА_1