ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9809/20 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/819/1310/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку запобіжного заходу
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2020 року
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2020 року про продовження строку тримання під вартою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчинення злочинів, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою суду першої інстанції відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26.12.2020 року включно.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції. В обґрунтування доводів зазначає, що в порушення практики ЄСПЛ судом першої інстанції не розглянуто можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів. Наголошує, що наявні підстави для застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_8 має стійкі соціальні зв`язки, зареєстроване місце проживання, сім`ю та родину. Крім того, він перебуває у СІЗО значний час та захворів на остеомієліт нижньої щелепи, потребує термінового хірургічного втручання. Вважає, що висновку суд про те, що таке лікування можливе в умовах СІЗО, є безпідставним. Вказує, що тяжкість злочину не може слугувати єдиним обґрунтованим засобом перебування особи під вартою.

Просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, наведені захисником, просили змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.307 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому до 26.12.2020 року.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що судовий розгляд кримінального провадження триває, а тому неможливо завершити судовий розгляд з ухваленням судового рішення по суті до закінчення строку дії обраного стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу, не зменшились.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання винуватим в інкримінованих злочинів, а також на дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходів, вчинив вказані злочини у співучасті з іншою особою.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії, спрямовані на переховування від суду, незаконний вплив на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків та законного джерела доходу, і це жодним чином не свідчить про його належну процесуальну поведінку на сьогодні та не спростовує висновки суду.

Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими з огляду на характер, вид та обставини вчинення злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , наявність декількох кримінальних проваджень, які перебувають на розгляді у судах, що свідчить про його негативну репутацію, які у своїй сукупності, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки та надали б можливість застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Сам факт наявності у обвинуваченого постійного місця проживання, дружини та дитини, про що зазначає сторона захисту, не спростовує висновки суду про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшились, і такі обставини беззаперечно не свідчить про можливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Матеріалами провадження не підтверджено, що всі свідки у кримінальному провадженні допитані під час судового розгляду, а тому існування ризику впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни ними показань щодо обставин, які підлягають встановленню під час судового розгляду, є вірогідним в разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Так, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 триває, питання про доведеність чи не доведеність вини останнього судом першої інстанції не вирішено, а тому доводи апелянта про достатність застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не спростовують встановлені судом першої інстанції обставини та ризики, які стали підставою для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які, на їхню думку, дають підстави для застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, спростовуються вищевикладеними матеріалами кримінального провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..

Продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи суспільну небезпечність злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , його негативну репутацію, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку про доведеність стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Є неприйнятними доводи сторони захисту про те, що міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 , наявність зареєстрованого місця проживання, факт неофіційного працевлаштування, є достатніми та виправданими для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі обставини не сприяли забезпеченню його належної правослухняної поведінки у суспільстві. Внаслідок протиправної діяльності йому висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, які було припинено лише з втручанням правоохоронних органів та притягненням його до кримінальної відповідальності.

Не відповідають змісту матеріалів провадження доводи сторони захисту про те, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою є неможливим за станом його здоров`я, оскільки він потребує лікування, термінового хірургічного втручання.

Так, згідно змісту наявної в матеріалах справи медичної довідки, ОСОБА_8 надано медичну допомогу по факту захворювання ротової порожнини, здійснено анибіотикопрофілактику, планується подальше хірургічне лікування з даного приводу.

Надані стороною захисту під час апеляційного розгляду медичні довідки про неможливість проведення хірургічного втручання в умовах Херсонської міської медичної частини, не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки вони не містять інформації про погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та про неможливість подальшого тримання його під вартою.

Вказуючи про те, що запобіжний захід у виді тримання під вартою є надто суворим та невиправданим, захисником жодним чином не спростовано наявність ризиків, які були доведені під час застосування такого запобіжного заходу та які на час судового розгляду не зменшились.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 28 жовтня 2020 року, якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 грудня 2020 року, - залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_2
Судді: (підпис) ОСОБА_3
(підпис) ОСОБА_4