ПЕРВОМАЙСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акта

29 липня 2020 року м. Первомайськ

Справа :484/2831/16-к

Номер провадження : 1-кп/484/377/20

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Первомайськ Миколаївської області кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001319 стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степівка, Первомайського району Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

встановив:

Суть питання, що вирішуються ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.
До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт від 22 червня 2020 року у вищезазначеному кримінальному провадженні.

Прокурор просив призначити справу до судового розгляду.

Потерпілий підтримав позицію прокурора; просив призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений та його захисник заперечили щодо призначення справи до судового розгляду.

Захисник надав клопотання про повернення обвинувального акта.

Клопотання захисника мотивоване тим, що обвинувальний акт містить посилання на конкретні докази, а саме: висновок експерта від 20.05.2016 та висновок експерта від 06.07.2016 (комісійна експертиза), що не є викладом фактичних обставин справи та не є формулюванням обвинувачення. Сторона захисту вважає, що це є розкриттям доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, що порушує принцип рівності та змагальності сторін.

Прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення клопотання захисника.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Як зазначено в обвинувальному акті ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.1 ст.121 КК України, а саме: у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Об`єктивну сторону вказаного кримінального правопорушення утворюють діяння (дія або бездіяльність), наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і причинний зв`язок між зазначеними діями і наслідками.

Відповідно до ст. 121 тяжким тілесним ушкодженням є тілесне ушкодження: 1) небезпечне для життя в момент заподіяння, чи таке, що спричинило 2) втрату будь-якого органа або його функцій; 3) психічну хворобу; 4) інший розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину; 5) переривання вагітності; 6) непоправне знівечення обличчя.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується прямим або непрямим умислом. Мета умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження впливає на кваліфікацію цього діяння. Встановлення мотиву і мети при заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження є обов`язковим.

Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , у своїй сукупності не дають повного уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Ураховуючи викладене, вбачається, що обвинувальний акт не містить формулювання конкретного і зрозумілого обвинувачення, про яке має бути повно і детально поінформований обвинувачений, із зазначенням обставин, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню.

Крім того, обвинувальний акт містить посилання на конкретні докази, а саме: висновки судово-медичних експертиз з визначенням ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого, які перебували у розпорядженні сторони обвинувачення та які ще до початку судового розгляду кримінального провадження по суті розкривають зміст і сутність зазначеного доказу обвинувачення.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

При цьому, за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Кваліфікація злочину це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Недоліки формулювання обвинувачення об`єктивно вбачаються зі змісту обвинувального акта та, на думку суду, можуть негативно вплинути на ефективність реалізації сторонами їх процесуальних прав, а крім того і захисту обвинуваченого і реалізацію цього процесуального права, що в будь-якому випадку призводить до порушення розумних строків судового розгляду, що гарантується нормами ст.ст.17, 20, 28 КПК України.

Суд вважає, що вказані недоліки фактично унеможливлюють здійснення судового розгляду, оскільки згідно з вимогами п. 13 ч. 1 ст.3 та ч. 1 ст.337 КПК України такий проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Розгляд справи без конкретного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України.

Такий виклад формулювання обвинувачення унеможливлює зміну обвинувачення в суді стосовно зазначених обставин, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно з вимогами ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

Крім того, розкриття в обвинувальному акті змісту і сутності конкретних доказів, які перебували у розпорядженні сторони обвинувачення суперечить положенням ч. ч. 2, 4 ст. 291 КПК України та може свідчити про порушення принципу неупередженості суду, що у свою чергу, є неприпустимим.

З огляду на викладене суд вважає, що наведені істотні порушення вимог КПК України свідчать про невідповідність направленого обвинувального акта вимогам кримінально-процесуального закону та унеможливлюють призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин клопотання захисника по повернення обвинувального акта прокурору підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 291, 314 КПК України, суд

постановив:

клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта задовольнити;

обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001319, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повернути прокурору Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 03 серпня 2020 року о 10:00.

Суддя ОСОБА_1