ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/461/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНСС: 705/856/20 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 5 ст. 72 КК України,
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання, -

в с т а н о в и л а :
13.02.2020 (зареєстровано канцелярією суду 02.03.2020 за № 4599) засуджений ОСОБА_7 звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про зарахування строку попереднього ув`язнення з 15.06 по 21.11.2017 та з 09.10.2018 по 04.12.2019 в строк відбутого ним покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII.

13.03.2020 ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 відмовлено у зв`язку з тим, що останній засуджений вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 16.10.2019 за злочин вчинений 02.09.2018, тому на строк з 09.10.2018 по 14.11.2019 не розповсюджується положення Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII, а строк з 15.11 по 04.12.2019 є строком відбування покарання за даним вироком суду і не є попереднім ув`язненням. Також судом зазначено, що вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018 зараховано засудженому як відбуте покарання термін попереднього ув`язнення з 15.06 по 21.11.2017, а за правилами ч. 5 ст. 72 КК України в редакції від 26.11.2015 також зараховано період з 15.06 по 20.06.2017. Суд зауважив, що запобіжний захід у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні, за результатами судового розгляду якого ухвалено вирок Коростенським міськрайонним судом Житомирської області від 22.06.2018, не стосується кримінального провадження, за результатами судового розгляду якого ухвалено вирок Лугинським районним судом Житомирської області від 16.10.2019 і яким лише частково приєднане покарання, не відбуте за вироком від 22.06.2018 у виді 2 місяців позбавлення волі. Тому строк попереднього ув`язнення, застосований у кримінальному провадженні, за результатами якого ухвалено вирок від 22.06.2018, не може враховуватись при відбуванні покарання, призначеного вироком від 16.10.2019.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною, просить її скасувати та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015, зарахувати йому в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 20.06.2017 по 21.11.2017 та з 09.10.2018 по 04.12.2019.

На апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 прокурором подані заперечення, які зводяться до законності ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2020.

На виконання ухвали судді від 30.04.2020 про закінчення підготовки та призначення апеляційного розгляду, апеляційний розгляд проведено в режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)».

Заслухавши доповідь судді, думку засудженого ОСОБА_7 в підтримку апеляційних вимог в повному обсязі, міркування прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог засудженого, пояснення представника ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» ОСОБА_8 , вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не належить.

За змістом ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993 року із змінами та доповненнями, попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Частиною 1 та 2 ст. 532 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

В суді першої та апеляційної інстанції засуджений ОСОБА_7 просив зарахувати йому в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 15.06.2017 по 21.11.2017 та з 09.10.2018 по 04.12.2019.

Як вбачається з матеріалів клопотання, вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 289 КК України, за сукупністю злочинів, до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком в три роки та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України. Зараховано обвинуваченому в строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 15.06.2017 по 21.11.2017, а за правилами ч. 5 ст. 72 КК України з 15.06.2017 по 20.06.2017 включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком Житомирського апеляційного суду від 30.01.2019 вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018 щодо ОСОБА_7 скасовано в частині призначеного покарання та засуджено останнього за ч. 2 ст. 286, ч. 2 ст. 289 КК України за сукупністю злочинів до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без конфіскації майна. У решті вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018 щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вироки Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018 та Житомирського апеляційного суду від 30.01.2019 набрали законної сили 30.01.2019.

Крім того ОСОБА_7 засуджений вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 16.10.2019 за ч. 2 ст. 289 КК України, а в подальшому, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до остаточного покарання за сукупністю вироків у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, без конфіскації майна. Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання, тобто з 08.10.2018.

Кримінальне правопорушення за вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 16.10.2019, ОСОБА_7 вчинено 02.09.2018.

Згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили, вирок Лугинського районного суду Житомирської області від 16.10.2019 набрав законної сили 15.11.2019.

Оскільки в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення об`єктивно встановлено, що засудженому ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 15.06.2017 по 20.06.2017 включно вже зарахований в строк відбутого покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 № 838-VIII вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018, який вироком Житомирського апеляційного суду від 30.01.2019 в цій частині залишено без змін, підстав для його повторного зарахування, колегією суддів не вбачається.

Щодо зарахування строку попереднього ув`язнення з 09.10.2018 по 15.11.2019 в строк відбутого покарання за вироком Лугинського районного суду Житомирської області від 16.10.2018 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIII, колегія суддів виходить з того, що злочин ОСОБА_7 за даним вироком вчинено 02.09.2018.

Тому, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17, провадження № 13-31 кс18 про те, що якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що на злочин вчинений ОСОБА_7 02.09.2018 не розповсюджується дія даного закону про зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на наведене, колегія суддів також вважає безпідставними посилання засудженого ОСОБА_7 про необхідність зарахування йому терміну попереднього ув`язнення з 16.11.2019 до 04.12.2019 в строк відбутого ним покарання з розрахунку день за два, враховуючи при цьому і те, що за змістом ч. 5 ст. 75 КК України та ст. 532 КПК України, даний період для засудженого не являється терміном попереднього ув`язнення в розумінні Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30.06.1993, оскільки з 16.11.2019 ОСОБА_7 почав відбувати покарання у виді позбавлення волі за вироком суду від 16.10.2019.

Суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі проводиться у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення. Тому запобіжний захід у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, за результатами судового розгляду якого ОСОБА_7 засуджено вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.06.2018, не стосується кримінального провадження, за результатами судового розгляду якого його засуджено вироком Лугинського районного суду житомирської області від 16.10.2019, і яким невідбуте покарання за попереднім вироком приєднане за сукупністю вироків у виді 2 місяців позбавлення волі.

Розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2020 є законною та обґрунтованою, а підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для її скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді