Провадження № 1-кс/161/7463/20
У Х В А Л А
про скасування арешту майна

м. Луцьк 20 жовтня 2020 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, зазначає, що ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2019 року (справа №161/17251/19) було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна, вилученого 13.10.2019 в ході проведення огляду місця події задоволено. накладено арешт на мотоцикл марки «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з позбавленням права на розпорядження та користування.
Вказує, що в застосуванні даного заходу відпала потреба, на даний час експертиза належного йому транспортного засобу проведена, а тому повернення транспортного засобу та зняття арешту на хід слідства не вплине. Вважає що в даному випадку порушуються його права як власника транспортного засобу.
З огляду на наведене, заявник просить скасувати арешт транспортного засобу марки «Kawasaki», номер рами НОМЕР_2 , накладений слідчим суддею Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 жовтня 2019 року.
Від заявника надійшла заява про розгляд справи у його відстуності, заяву підтримує та просить скасувати арешт, накладений на транспортний засіб.
Від слідчого надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення клопотання покладається на розсуд суду
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
Судом встановлено, що слідчим відділом Луцького ВП Головного управління Національної поліції у Волинській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003910 від 14.10.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
На підставі ухвали слідчого судді від 15 жовтня 2019 року було накладено арешт на майно, вилученого 13.10.2019 року в ході проведення огляду місця події, а саме, мотоцикл марки «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з позбавленням права на розпорядження та користування.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.
Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадженні слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Крім того, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо скасування арешту з майна, враховує положення п.5 ч.2 ст. 173 КПК України.
З матеріалів клопотання вбачається, що 29 вересня 2019 року старшим слідчим СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області капітаном поліції ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 00003910 від 14.10.2019 року, відповідно до якої воно закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.(а.с.15).
Відповідно до зазначеного, матеріали провадження свідчать, що потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження на даний час відпала.
Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, проаналізувавши зміст фабули кримінального правопорушення, в ході досудового розслідування якого накладено арешт на майно, враховуючи процесуальну позицію представника органа досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для його скасування.
Керуючись ст.ст. 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання володільця майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003910 від 14.10.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити.
Скасувати арешт майна, накладений на мотоцикл «Kawasaki», реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно ухвали слідчого судді від 15 жовтня 2019 року (справа №161/17251/19).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області ОСОБА_1