Справа № 279/4744/20 У Х В А Л А
Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді ОСОБА_1 , з секретарем ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі в м.Коростені заяву засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , який відбуває покарання в Коростенській ВК №71 звернувся до суду з заявою та просить звільнити його умовно-достроково від призначеного покарання, зазначивши, що він має 4 заохочення, має стягнення, які погашені, підтримує зв`язки з рідними, вину у скоєному злочині визнає, розкаюється, тобто став на шлях виправлення та заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
Прокурор та представник Коростенської ВК №71 заперечили щодо задоволення заяви засудженого, оскільки ОСОБА_3 не довів свого виправлення про, що вказали в заявах.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 12.12.2017 року ОСОБА_3 засуджений за ст.162 ч.1,185 ч.3,70 КК України до 4 років позбавлення волі.
В Коростенській ВК №71 відбуває покарання з 17.04.2018р., відбув 2/3 строку покарання.
Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_3 за весь період відбування покарання допускав порушення встановленого порядку відбування покарання за, що притягувався до дисциплінарної відповідальності (стягнення погашені в установленому законом порядку), має заохочення. В цілому характеризується задовільно, має пристосовницьку цілеспрямованість, працевлаштований на виробництві установи на дільниці причепів, в цілому до суспільно-корисної праці відноситься задовільно, не приймає участь у суспільному житті відділення та в роботі самодіяльних організацій, на заходи виховного характеру реагує не завжди належним чином, схильний до їх невиконання, вину в скоєному злочині визнав, однак в ході бесід виховного характера каяття з приводу вчиненого не проявляє.
Питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від покарання розглядалось 15.04.2020 року на комісії установи по відбуттю останнім 2/3 строку покарання, де йому було відмовлено в направленні матеріалів до суду, оскільки не став на шлях виправлення.
Відповідно до положень ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці протягом всього часу відбування покарання довів своє виправлення за вчинений злочин, враховуючи вимоги ст.81 ч.3 КК України, відбув певну частину строку покарання, призначеного судом.
Визначення факту того, що особа своєю поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, віднесено до компетенції адміністрації установи, в якій засуджений відбуває покарання, оскільки саме нею здійснюється щоденний нагляд за засудженим та його поведінкою.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 хоча і відбув певну частину призначеного судом покарання, однак не характеризується як особа, яка за весь час відбування покарання сумлінною поведінкою та ставленням до праці довела своє виправлення, тому підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суд не вбачає, у зв`язку з чим, заява задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.81 КК України, ст.ст.107,537,539 КПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від покарання, призначеного вироком Корюківського районного суду Чернігівської області від 12.12.2017 року - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом 7 діб з дня отримання її ухвали.
Суддя : ОСОБА_1