ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/819/540/20 Головуючий в 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ухвала про обрання
запобіжного заходу Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Херсон

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження №0000349 від 31.08.2020 року, за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.09.2020 року щодо ОСОБА_7 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина республіки Грузія, офіційно не працевлаштованого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий.

- підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 КК України, -

в с т а н о в и л а:

Зазначеною ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що слідчий суддя не навів жодних обґрунтувань прийнятого ним рішення, а обмежився відображенням в ухвалі доводів слідчого, прокурора та прийнятим рішенням, що не відповідає вимогам ст.ст. 194, 196, 370 КПК України.

Так ОСОБА_7 вчинив злочин з особливою зухвалістю та зневагою до норм суспільної моралі.

Крім того, є очевидним, що ОСОБА_7 особисто знайомий із іншими учасниками події, які можуть бути підозрюваними, свідками та їх пояснення можуть бути джерелом доказу вини ОСОБА_7 . Крім того, останній з метою ухилення від відповідальності може перебуваючи серед суспільства шляхом фізичного впливу схиляти свідків, потерпілих до зміни показів, таким чином, знов вчиняти нові злочини, а також зможе вільно узгоджувати позицію із іншими учасниками події, впливати на їх показання органу слідства або суду.

Таким чином, є підстави стверджувати, що в діях ОСОБА_7 є ризики, передбачені п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, тобто що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому ж кримінальному провадженню іншим чином.

ОСОБА_7 перебуваючи на волі, відсутній за місцем мешкання, не являється для участі в процесуальних діях за повістками, ухиляється від органів досудового розслідування та суду (в силу чого був оголошений у розшук), чим перешкоджає встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчим суддею при ухвалені рішення не враховано, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В апеляційній інстанції:

- прокурор вважає, що слідчий суддя прийняв необґрунтоване рішення, просить скасувати ухвалу та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- захисник ОСОБА_8 та підозрюваний ОСОБА_7 вважать апеляційну скаргу прокурора необґрунтованою, просять залишити її без задоволення.

З`ясувавши обставини даного кримінального провадження, заслухавши доповідь судді, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 09.07.2020 року ОСОБА_7 , за погодженням з Генічеською місцевою прокуратурою погоджено повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та під розписку вручена його співмешканці.

16.07.2020 року заступником начальника СВ Генічеського ВП винесено постанову про оголошення ОСОБА_7 у розшук та відповідні матеріали направлені начальнику Генічеського ВП ГУНП в Херсонській області для організації проведення його розшуку.

12.08.2020 подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000787 від 05.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України доручено СУ ГУНП в Херсонській області.

03.09.2020 ОСОБА_7 на підставі ухвали Генічеського районного суду Херсонської області затримано у порядку ст.208 КПК України.

04.09.2020 ОСОБА_7 під розпис вручене повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Так, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що 05.07.2020 у період часу з 14.10 год. до 14.20 год. він за попередньою змовою з ОСОБА_11 , діючи з ним спільно і узгоджено, з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи елементарні правила поведінки і моралі, грубо порушуючи громадський порядок і спокій громадян, на протязі тривалого часу, вчинив хуліганські дії, що супроводжувались особливою зухвалістю, яка виразилася в тому, що він знаходячись біля приміщення кафе «Оазис», розташованого по вул. Набережній у с. Щасливцеве Генічеського району Херсонської області, незважаючи на знаходження працюючого вищезазначеного кафе, працюючих поруч дитячих водних атракціонів, великої кількості сторонніх людей в тому числі дітей, що відпочивали поруч, всупереч встановлених суспільних відносин в сфері громадського порядку та моральності, умисно, з метою демонстрації перед оточуючими людьми власної фізичної переваги над іншими, проявляючи особливу зухвалість, публічно принижуючи людську честь та гідність, використовуючи власну фізичну силу, та заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет зовні схожий на биту для гри у бейсбол, під час нанесення ударів, виконуючи спільну домовленість, сам наніс не менше п`ятнадцяти ударів руками, ногами та предметом зовні схожий на биту для гри у бейсбол, в різні частини тіл та голови присутніх там ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , в результаті чого спільними діями зазначених вище осіб, в людному місці, заподіяли їм легкі тілесні ушкодження.
Та одночасно власними діями і діями ОСОБА_11 що діяв спільно, протягом зазначеного вище часу порушили звичайний відпочинок і спокій оточуючих осіб, в тому числі дітей.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, який є тяжким злочином, і підозра у вчиненні зазначеного злочину підтверджується наведеними в клопотанні слідчого доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками проведеного з потерпілим ОСОБА_13 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками проведеного з потерпілим ОСОБА_14 ; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками проведеного з потерпілим ОСОБА_12 ; протоколом огляду місця події за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с. Щасливцеве, вул. Набережна; письмовою заявою ОСОБА_15 директора КП "Макс-Інвест"; протоколом огляду та доданим ДВД диском із відеозаписом; протоколом огляду відеозапису за участі свідка ОСОБА_15 ; протоколом огляду відеозапису за участі свідка ОСОБА_16 .

У даному кримінальному провадженні, зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і є обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовуючи цілодобово домашній арешт, слідчий суддя послався на те, що у підозрюваного документально підтвердженого постійного місця проживання, сім`ї, а саме цивільної дружини та трьох неповнолітніх дітей, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, а також враховує, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. З огляду на викладене слідчий суддя вважав, що прокурором не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання встановленому слідчим суддею ризику.

Крім того, слідчий суддя врахував, що прокурором не надано належних доказів переховування підозрюваного від органів досудового розслідування. Так, до матеріалів клопотання не долучено доказів виклику ОСОБА_7 до слідчого та не явки на такий виклик. При цьому, сама по собі постанова про оголошення розшуку підозрюваного не є належним доказом того, що ОСОБА_7 переховувався від органів досудового розслідування та суду. Доказів вручення повідомлення про підозру цивільній дружині ОСОБА_7 прокурором також не надано, оскільки на копії такого повідомлення відсутній підпис ОСОБА_17 , а примітка, що остання відмовилася від підпису не завірена підписами понятих.

З огляду на вказані обставини, беручи до уваги вимоги ст. 194 КПК України, суд прийшов до висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При цьому слідчий суддя, суд повинен врахувати підстави, які вказані в ч. 2 ст. 177 КПК України.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» № 4 від 25 квітня 2003 року, запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Однак, ні в клопотанні слідчого, ні в апеляційній скарзі прокурора не вмотивовано на підставі яких наявних у справі фактичних даних можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного. Відповідно до положень ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини вказані в зазначеній статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин («Cebotari v. Moldova», п. 48).

При оцінці позбавлення свободи будь-кого суд не обмежується проголошеними видимими цілями взяття та тримання під вартою, про які йдеться, але також розглядає істинні наміри та цілі, що стоять за ними («Боцано проти Франції»).

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більш того, якщо виходити з поняття "обґрунтована підозра", приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетністьОСОБА_7 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри. Отже, колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносноОСОБА_7 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.
Як вбачається з клопотання слідчого СУ ГУНП в Херсонській області ОСОБА_10 , основною підставою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 є тяжкість злочину за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.

Чинним КПК не передбачено, що при підозрі або обвинуваченні особи у вчиненні злочину за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, єдино-можливим запобіжним заходом може бути лише тримання під вартою.

При цьому суд першої інстанції при обрані запобіжного заходу в виді цілодобового домашнього арешту прийняв до уваги, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, цивільної дружини та неповнолітніх дітей, що вказує на його соціальні зв`язки та обґрунтував своє рішення, і з цим висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п. 3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Колегія суддів вважає, що зазначені в клопотанні слідчого мотиви й підстави поєднуються з такими ж вимогами Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р. та рішенням Європейського Суду з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France judgment of 26 June 1991, Series 207 (1991) про те, що «попереднє ув`язнення не повинно визначати покарання у виді позбавлення волі і не може бути "формою очікування" обвинувального вироку (п.51)».

Крім того, рішенням Європейського суду визначено, зокрема, у справі «Попков проти Росії» від 06.12.2007 року, про те, що «підозрюваний повинен бути звільнений на час розгляду справи, якщо державні органи не можуть надати достатньо підстав, які виправдовують його утримання під вартою. Влада зобов`язана надати переконливі підстави для будь-якого мінімального строку тримання під вартою».

Даних про перешкоджання ОСОБА_7 встановленню істини у кримінальному провадженні та слідству за цей період, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується; незаконно впливати на свідка в матеріалах клопотання слідчого не надано та належно документально не підтверджено.

Таким чином, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, відсутності підтверджених відомостей щодо спроб останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду, суд апеляційної інстанції вважає, що не зважаючи на підозру у вчиненні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою у зв`язку із чим відносно нього може бути застосований інший, більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з тримання під вартою.

Слідчий суддя дотримався вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

Інші посилання прокурора були враховані слідчим суддею суду першої інстанції при прийнятті рішення, а тому не спростовують законність постановленої ухвали.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, в яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Аналізуючи сукупність наведених вище обставин, з урахуванням даних про особу підозрюваного, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою, а запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, буде достатньою гарантією для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків у даній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 ч. 3 п. 1, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Херсонської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 04.09.2020 року про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

(підпис) (підпис) (підпис)

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .