ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1631/19 Номер провадження 11-кп/814/729/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.1 ст. 115 КК-О.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, українця, громадянина України, освіта середня технічна, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.04.2013 року Глобинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 121 КК України до 5 років позбавлення волі;

-08.07.2014 року Апеляційним судом Полтавської області за ч.1 ст. 125, ст.. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 6986,20 грн. та 30000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 4755,59 грн.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, 28.09.2019 року близько 16-18 години обвинувачений ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_11 , перебував за місцем мешкання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої.

В ході розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на грунті особистих неприязних відносин відбулася сварка, під час якої у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, взяв у руки ніж, який знаходився поряд із ним на столі у кімнаті вищевказаного будинку, та умисно наніс ним ОСОБА_11 один удар в область грудної клітини зліва, завдавши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта № 780/1 від 26.10.2019 року у вигляді синця і рани передньої поверхні грудей зліва в ділянці ключиці, із ушкодженням м`яких тканин і повним пересіченням підключичної артерії і вени по ходу раньового каналу, крововиливом в оточуючи тканини та розвитком шоку, крововтрати, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпечних для життя.

Внаслідок отриманих вищевказаних тілесних ушкоджень , ОСОБА_11 помер на місці злочину.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що не мав умислу на позбавлення життя потерпілого, оскільки це був самозахист. Вказує, що в судовому засіданні мало місце тиск на свідків зі сторони прокурора. Обвинувачений вказує, що районним судом були порушені його законні права. Просить при перегляді вироку врахувати вище викладені факти.

На даний вирок прокурором також була подана апеляційна скарга в якій він просить вирок скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 11 років позбавлення волі.

Вважає, що при призначенні покарання судом не враховано, що протягом досудового слідства та судового розгляду обвинувачений свою вину визнав частково, не намагався сприяти суду та слідству у встановленні істини по справі, в свою чергу висунув у ході судового розгляду версію на свій захист, яка не відповідала обставинам вчинення злочину встановлених на досудовому слідстві та підтверджених в ході судового розгляду, а також зібраним та дослідженим судом доказами в їх сукупності, намагаючись ввести в оману суд та пом`якшити суспільну небезпеку вчиненого ним діяння.

На даний вирок надійшла й апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в якій вона просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, згідно з яким, кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ст.118 КК України, вчинення умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони, призначити покарання в межах санкції передбаченої статті.

В обгрунтування апеляційної скарги вказує, що висунуте ОСОБА_7 обвинувачення не є конкретизованим, достатнім та об`єктивним, зокрема не встановлено в яку руку взяв ОСОБА_7 ніж та завдав удар, не з`ясовано, де і в якому положенні знаходився потерпілий на момент спричинення йому тілесного ушкодження і головне чому, як вважає обвинуваченя, у обвинуваченого виник умисел на позбавлення життя потерпілого, який мотив вбивства.

Апелянт вважає, що в ході судового розгляду не було об`єктивно встановлено винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи доводи обвинуваченого та його захисника на підтримання своєї апеляційної скарги, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону в повній мірі, зберігаючи об`єктивність та неупередженість.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

Колегія суддів не приймає доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_7 слід перекваліфікувати із ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, з огляду на таке.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на протиправне позбавлення життя потерпілого. Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати можливість настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується: 1) діянням у вигляді посягання на життя іншої людини; 2) наслідком у вигляді смерті людини; 3) причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком.

Розмежування умисного вбивства (ч.1 ст.115 КК України) і умисного вбивства при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні вини при вбивстві, враховуються, зокрема, способи вчинення діяння, локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які є тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них.

Колегія судді не приймає доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого стосовно того, що ОСОБА_7 зазнав суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю і не маючи іншої можливості уникнути подальшого насильства з його боку та спричинення більш тяжкої шкоди нападнику, використав ніж.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 діяв з прямим умислом, саме на вбивство потерпілого. Також наявність саме умислу на вбивство підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що після нанесення удару ножем, обвинувачений , виходячи з будинку заявив, що йому загрожує 15 років позбавлення волі саме за вбивство.

Зазначені обставини вказують на наявність у діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, що виключає можливість кваліфікації його дій за ст.118 КК України, як вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

У зв`язку з цим, посилання на те, що ОСОБА_7 не ставив на меті убивство, є безпідставним, оскільки, наносячи удар ножем у лівій бік потерпілого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 мав і міг свідомо припускати настання смерті особи,

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання судом першої інстанції враховано особу обвинуваченого, обставину, що обтяжує покарання, а саме скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що потерпілий першим напав на нього і він вимушений був захищатися, спростовуються показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які вказали, що потерпілий ОСОБА_11 лише зробив словесне зауваження ОСОБА_7 і будь-яких насильницький дій не здійснював.

Судом першої інстанції призначено покарання з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2020 року без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 березня 2020 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

С У Д Д І :
ОСОБА_16 . Рябішин.