ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2020 року

м. Київ
Справа №320/822/18
Провадження № 51-2000км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженої ОСОБА_6
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 та касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000219 по обвинуваченню
ОСОБА_9 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мелітополі Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
ОСОБА_6 , громадянки України, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мелітополі Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
ОСОБА_11 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Ленінградське Ленінградського району Кокчетаєвської області, Казахстан, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено покарання: ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; ОСОБА_11 у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків приєднати до призначеного покарання частково невідбуту частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 22.02.2017 року і остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 25 грудня 2017 року близько 17 год., знаходячись в буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, діючи з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з метою заволодіння майном ОСОБА_12 здійснили на неї напад, під час якого нанесли численні удари ногами та руками по тулубу та голові ОСОБА_12 , внаслідок чого потерпіла впала на підлогу та було подавлено її волю до спротиву. Відразу після цього, ОСОБА_6 , реалізуючи свій умисел, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, зняли з ОСОБА_12 її хутряну дублянку чорного кольору, вартістю в 2500 грн, та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи за попередньою змовою групою осіб, наніс ще один удар ногою в область голови, та силою зняв з пальця руки ОСОБА_12 жіноче кільце вартістю 250 грн. Внаслідок вищевказаних ударів потерпілій ОСОБА_12 було завдано легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, спільно із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись у кімнаті будинку АДРЕСА_3 , заволоділи майном потерпілої ОСОБА_12 . В результаті вказаних дій засуджених потерпілій ОСОБА_12 було завдано матеріальну шкоду на загальну суму 11 700 гривень.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2020 року зазначений вирок місцевого суду змінено. Виключено з вироку посилання на ОСОБА_13 як на учасника злочину та визнано вважати, що злочин вчинений з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Крім того в частині призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_9 додаткового покарання зазначено, що конфіскації підлягає частини майна, що належить останнім. В решті вирок залишений без змін.

Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 порушують питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись при цьому на істотні порушення вимог КПК.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не встановлено належним чином особу потерпілої, оскільки та особа, яка давала показання в суді першої інстанції не пред`явила жодних документів на підтвердження, а судом першої інстанції не було зроблено відповідних запитів. Вказується на неконкретність пред`явленого засудженим обвинувачення, оскільки не з`ясовано способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кожного з засуджених, а саме хто з засуджених та з яких мотивів спричинив потерпілій тілесні ушкодження, при цьому зазначається, що ОСОБА_9 могла спричинити легкі тілесні ушкодження, умислу на розбій вона не мала. Зазначається, також, що не відповідають дійсності висновки судів про те, що засуджені діяли погоджено між собою та їх дії вказують на вчинення нападу з метою заволодіння майном останньої. Вказується, що суд апеляційної інстанції безпідставно не погодився з доводами апелянтів про істотні порушення вимог КПК.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_9 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, посилаючись при цьому на істотні порушення вимог КПК.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами не встановлено належним чином особу потерпілої, що судом першої інстанції не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , що висновок судів про наявність умислу на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, належно не підтверджений. Вказується про неконкретність пред`явленого обвинувачення.
Позиції учасників судового провадження
Засуджена ОСОБА_6 підтримала касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 , та не заперечувала проти задоволення касаційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Прокурор не підтримала касаційні скарги захисників, вважала їх обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
З огляду на вимоги ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, однак при цьому до його компетенції входить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
Так за змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути, зокрема, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Таким чином, перевіряючи дотримання судами нижчих інстанцій вимог КПК України, Верховний Суд, окрім іншого, має з`ясувати, чи навели суди нижчих інстанцій належні й достатні мотиви ухвалення судових рішень та чи обґрунтували свої висновки з посиланням на досліджені докази.
У цьому кримінальному провадженні Верховний Суд вважає, що суди нижчих інстанцій навели переконливе обґрунтування в частині висновку про вчинення ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 інкримінованого їм кримінального правопорушення.

При цьому, на думку суду касаційної інстанції, суд першої інстанції ретельно дослідив надані сторонами докази у їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку та, виходячи з доказів та їх оцінки, встановив фактичні обставини провадження та обґрунтовано визнав ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
У касаційних скаргах перш за все зазначається, що ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_6 злочину не вчиняли. Вказані доводи порушувалися стороною захисту також і в апеляційних скаргах та були предметом ретельної перевірки апеляційного суду, який визнав висновки суду першої інстанції обґрунтованими.

Зокрема, предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції були твердження сторони захисту, а саме, обвинуваченої ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , а також обвинуваченого ОСОБА_11 , відповідно до яких висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, що злочину обвинувачені не вчиняли і в матеріалах кримінального провадження відсутні докази їх винуватості.
Спростовуючи вказані доводи, апеляційний суд цілком обґрунтовано послався на показання як потерпілої ОСОБА_12 , так і свідка ОСОБА_14 , на письмові докази, зокрема, протокол обшуку, протоколи пред`явлення особи для впізнання, висновок судово-медичного експерта. Зазначені докази визнані судами належними та допустимими, підстав не погоджуватися з таким висновком судів нижчих інстанції суд касаційної інстанції не знаходить.
Щодо тверджень сторони захисту про невстановлення судами особи потерпілої, то Верховний Суд у даному питанні погоджується з мотивами, які навів суд першої інстанції на спростування цих тверджень.
Так, суд першої інстанції у вироку цілком обґрунтовано зазначив, що не приймає до уваги посилання захисника невстановлення особи потерпілої, оскільки під час її допиту у якості потерпілої, суд встановив її анкетні дані, місце проживання, також встановив, що документи, що посвідчують її особу, у неї було викрадено обвинуваченими, в даний час вона їх відновлює. Крім того під час судового розгляду були відсутні заяви обвинувачених про те, що присутня в судовому засіданні особа не є потерпілою ОСОБА_12 , за участі якої у них відбувались події 25.12.2017 року.
Також не знайшли свого підтвердження і доводи, наведені у касаційних скаргах, щодо неконкретності пред`явленого обвинувачення, оскільки, на думку захисників, не з`ясовано способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини та мотивів кожного з засуджених.
Пред`явлене ОСОБА_6 , ОСОБА_9 обвинувачення містить необхідні відповідні фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, час та місце, механізм та спосіб його вчинення, форму вини.
Також не є слушними і твердження щодо безпідставної відмови суду у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту.
Та обставина, що суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, як правильно зазначив апеляційний суд, не свідчить про неповноту судового розгляду та про незаконність і необґрунтованість вироку.
Місцевий суд розглянув зазначене клопотання у встановленому законом порядку, та у зв`язку з відсутністю підстав для його задоволення, відмовив у проведенні вказаної слідчої дії під час судового розгляду, належним чином вмотивувавши своє рішення. Зокрема, суд зазначив, що захисником не підтверджено необхідності проведення такої слідчої дії під час судового розгляду та не доведено того, що у інший спосіб встановити обставини справи неможливо. Крім того, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, ні обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ні захисник на стадії досудового розслідування відповідне клопотання не заявляли.
Виходячи з наведеного Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, дійшов висновку про доведеність винуватості засуджених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та про законність та обґрунтованість постановлених судових рішень.
Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 440, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах засудженої ОСОБА_9 та касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах засуджених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 жовтня 2018 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 березня 2020 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3