Справа № 642/6502/17-к
Провадження № 1кп/642/55/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 грудня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду кримінальне провадження №0002524 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 ,
раніше судимого: 19.02.2015р. Дергачівським районним судом Харківської області за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

встановив:

Згідно пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він, у жовтні 2016р., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_6 32 патрони, які згідно висновку експертизи є боєприпасами бойовими пістолетними патронами калібру 9мм. (9х19ПМ) до пістолетів системи Макарова, Стечкіна, пістолетів іноземного виробництва: РА-63, Р-64, та іншої зброї відповідного калібру і типорозміру патронника. Після чого, ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_6 вказані патрони, при цьому усвідомлюючи, що вказані предмети є бойовими пістолетними патронами, тим самим придбав 32 патрони та, усвідомлюючи суспільну небезпечність вказаних предметів, почав зберігати їх за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.
10.10.2017р. на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова №1-кс/642/1744/17 від 09.10.2017 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 в кімнаті останнього було виявлено та вилучено 32 бойових пістолетних патрони калібру 9мм., які ОСОБА_5 , без передбаченого положенням про дозвільну систему, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р. (зі змінами), та інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом МВС України №622 від 21.08.1998р. (зі змінами), дозволу, придбав та на протязі близько одного року умисно зберігав за місцем свого мешкання.
Згідно висновку судово-балістичної експертизи №548 від 24.10.2017р. вказані вилучені патрони «….. виготовлені промисловим способом. Відстріляні 16 патронів придатні для стрільби, результати експериментальної стрільби, загальний вигляд та технічний стан залишених 16 патронів дозволяють припускати і їх придатність для стрільби».
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_5 в ході досудового розслідування були кваліфіковані за ч.1 ст.263 КК України, а саме - незаконне поводження зі зброєю, тобто незаконне придбання, зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Стосовно ОСОБА_6 матеріали виділені в окреме провадження №0003128.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, посилаючись на те, щовін не має відношення до бойових припасів, вилучених з квартири під час обшуку, і пояснив, у нього ніколи не було патронів. Він не знає, де їх знайшли, у якій кімнаті, оскільки обшук відбувався за його відсутності. Якщо б він був присутній під час обшуку, то знав би, де знайшли патрони. Але він вважає, що ці патрони були відшукані в кімнаті його дядька. В його ж кімнаті проживала маленька дитина, у зв`язку із чим він стверджує, що у нього не було патронів, адже наявність патронів могла б лише призвести до негативних наслідків, зокрема, по відношенню до дитини. На момент проведення обшуку, він був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з дружиною, матір`ю, дядьком, бабусею, маленькою дитиною, якій на момент обшуку було чотири роки. У кожного члена сім`ї, за його словами, була своя окрема кімната. Зазначив, що у квартирі три кімнати: в одній проживав він разом з дружиною і дитиною, в другій дядько, а в третій його матір і бабуся. Пізніше із родиною переїхав на іншу орендовану квартиру, оскільки в будинку було мало місця. Його дядько ніколи не пропонував зберігати у його кімнаті патрони. Звідки взялись патрони, йому невідомо, він ніколи не цікавився про це. Взаємовідносини між ним та його дядьком нормальні, проте не було довірливих відносин, та він ніколи не заходив до його кімнати. Раніше визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки йому загрожував оперуповноважений, але він не заявляв про це, оскільки не розумів, що саме йому необхідно робити в такій ситуації.

Свідок ОСОБА_7 допитаний в судовому засіданні пояснив, що події, відбувались у 2017 році, коли саме, він не пам`ятає. Вранці його попросили бути понятим під час обшуку. Поїхали до квартири, у бік Солоницівки, точну адресу не відомо. Був проведений обшук у квартирі, де були знайдені патрони та гільзи. Після цього він підписав документи. У поліцейських були документи на підтвердження права на здійснення обшуку, які зачитувались чоловіку, у якого проводився обшук. Окрім чоловіка, у квартирі була також його дружина, його ж віку. Всього під час обшуку брало участь пять осіб. За результатами здійснення слідчої дії був складений відповідний документ, який він підписав. Окрім нього, протокол був підписаний і іншими понятими, що брали участь у здійсненні слідчої дії, протокол був зачитаний та підписаний на кухні. Після проведення слідчої дії предмети, що були знайдені під час обшуку, були спеціально упаковані, на упаковку були наклеєні спеціальні бирки. Після цього вони поїхали до гаражу, всередині у підвалі були знайдені снаряди та гільзи, які були вилучені за допомогою вибухотехніків, які під`їхали трошки пізніше.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що він був понятим. Коли він вийшов зі свого будинку за хлібом, на зустріч йому підійшли працівники поліції, які попросили проїхати та бути понятим. Він не знав, у якій слідчій дії він буде брати участь, та не було відомо, за якою адресою він виїхав, але це було за містом, був приватний сектор, гаражі, двоповерхові будівлі. Спочатку вони прийшли до квартири. Двері відкривала поліція, а він зайшов останнім. Там йому повідомили, що проводиться обшук, але за якою статтею і хто обвинувачується йому не відомо. У квартирі були відшукані патрони в коробці, в якій не вистачало декілька штук, у тумбочці, які були знайдені металошукачем. Там був чоловік, який там проживав не сам, а з кимось ще, але він не зрозумів, з ким. Серед осіб, присутніх в залі судового засідання, він не впізнав чоловіка, який був на обшуку, а чоловік, який був, зазначив, що ці предмети не його, а належать його племіннику. Свідок зазначив, що він ставив свій підпис, коли вже вони приїхали в гаражі, приблизно за 500 м-1 км від квартири.

В ході судового розгляду були досліджені докази, надані стороною обвинувачення, на підтвердження вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме надано :
1.довідку про витрати на проведення судово-балистичної експертизи № 351 від 23.10.17р. в кримінальному провадженні № 0000002 на суму 790 грн.;(а.с.57)
2.постанову про визнання речових доказів (предметів схожих на патрони в кількості 272, 752 та 35 шт.) вилучених в гаражі гр. ОСОБА_6 в кримінальному провадженні № 0002275 речовими доказами в кримінальному провадженні № 0002524 ;(58-59)
3.акт про знешкодження, зруйнування вибухових пристроїв, вибухонебезпечних компонентів, засобів підриву від 10.10.2017 року в якою вказано про знищення вибухонебезпечних об`єктів: 3 корпусів гранати Ф-1; 5 підривачів Ковєшнікова ; запалу до ручної гранати РГД-33; артилерійського снаряду калібром 45 мм; 2 артилерійських снарядів калібром 37 мм виробництва Німечинни часів II Світової війни; великої рушійної гранати Gewehrpancergranate 61 виробництва Німечинни часів II Світової війни та головного підривача до мінометних мін Wgr.Z 38 виробництва Німечинни часів II Світової війни, які були вилучені Харківська область, Дергачівський район, с.Подвірки, гаражний кооператив «Восход», гараж № НОМЕР_1 ;(60-61)
4.постанову про визнання металошукача речовим доказом в провадженні 0002524 ;(а.с.62)
5.постанову про визнання речовими доказами корпусів осколкових оборонних протитанкової гранат, мін та передачу їх на зберігання в провадженні 0002524;(а.с.63-64)
6.постанову про визнання речовим доказом димової мінометної міни 0002524.(а.с.65)
З наведених вище документів, які долучені обвинуваченням до матеріалів провадження не можливо зробити певний висновок, яким чином вказані предмети відносяться до кримінального провадження за обвинуваченням саме ОСОБА_5 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України; які експертизи, що відносяться до нього були проведені, і чи була вирішена доля речових доказів.
З приводу формального та неуважного підходу до розгляду цього провадження звернув увагу суд апеляційної інстанції, що поставив під сумнів встановлені судом обставини справи і тому вирок Ленінського районного суду м.Харкова від 5 квітня 2018 року був скасований внаслідок встановлення істотних порушень вимог кримінального процесуального закону.
Пред`явлене обвинувачення сторона обвинувачення при новому розгляді кримінального провадження підтверджує наступними доказами:
1.Даними витягу з кримінального провадження №0002524, що 11.10.2017р. до єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесені відомості з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.263 КК України, про те, що 10.10.2017 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 , який проводився за адресою : АДРЕСА_1 , а також за місцем розташування належному йому гаражного приміщення № НОМЕР_1 в ГК «Восход» в смт.Подвірки Дергачівського району Харківської області, було виявлено та вилучено предмети схожі на патрони та боєприпаси

(а.с. 219);

2. Даними витягу з кримінального провадження №0002275, що 09.09.2017р. до єдиного державного реєстру досудових розслідувань було внесені відомості з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.263 КК України, про те, що 09.09.2017 близько 13-45 годині на вул.Різвяній, 33 в м.Харкові у ОСОБА_9 виявлені та вилучені патрони калібру 7,62 мм та 09 мм, які він зберігав без передбаченого законом дозволу

(а.с. 220);

3.Протоколом обшуку від 10.10.2017 року з описом речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 09.10.2017 року та фототаблицею, проведеного старшим слідчим СВ Холодногірського ВП ОСОБА_10
(а.с.221-224;225-231,232,233-239);

Проте, старший слідчий СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 у своєму клопотанні просив надати дозвіл на проведення обшуку в житловому приміщенні за адресою : АДРЕСА_1 , де мешкає та зареєстрований ОСОБА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_12 в рамках досудового розслідування кримінального провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002275 від 09.09.2017р.

4.Постановою про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню № 0002524 від 11 жовтня 2017 року наступних предметів, а саме : металевої коробки з предметами, зовні схожими на патрони різного калібру, в кількості 21 шт.; дві картонні коробки з предметами, зовні схожими на патрони до пістолету системи Макарова калібру 9 мм., в кількості по 16 шт. в кожній (загальною кількістю 32 шт.);один предмет, зовні схожий на патрон (а.с.240-241);

5.Висновком експерта № 548 від 24.10.2017 року за результатами судово-балістичної експертизи, проведеної в кримінальному провадженні за № 0002524 від 11.10.2017 р., відповідно до якого,

1. Надані 32 патрони є боєприпасами - бойовими пістолетними патронами калібру 9 мм (9x18 ПМ) до пістолетів системи Макарова, Стечкіна, пістолетів іноземного виробництва: РА-63, Р-64 та іншої зброї відповідного калібру і типорозміру патронника.
Патрони виготовлені промисловим способом. Відстріляні 16 патронів придатні для стрільби, результати експериментальної стрільби, загальний вигляд та технічний стан залишених 16-ти патронів дозволяють припускати і їх придатність для стрільби.
2. Наданий на дослідження 1 патрон є крупнокаліберним патрон 12,7x108 калібру 12,7 мм, в якому є механічні пошкодження, складові частини патрону (порох та капсуль) втратили свої властивості в результаті тривалого впливу на них зовнішнього середовища, що встановлено спробою відстрілу патрона з наступним його розряджуванням.
Результати проведеного експерименту дають підставу стверджувати, що патрон у наданому стані утратив властивості боєприпасу та непридатний для здійснення пострілу.

3. Надані 21 патрон (4 шт. - 7,92x57R (Маузер), 5 шт. -7,62x54 R (Мосина), 6 шт. - 7,62х25ТТ, 1шт. - 7,62x39 (Наган); 2 шт. - 9x18ПМ; 1 шт .45АСР; 1 шт. - 5,6 мм кільцевого запалення (.22LR); 1 шт. - мисливський патрон 16 калібру) втратили властивості боєприпасів, через руйнівний вплив навколишнього середовища.

Надані 2 гільзи є гільзами гвинтівочних - патронів калібру 7,92x57 R( Маузер) та у самотньому стані до категорії боєприпасів не відносяться

(а.с.243-246).

Так, в якості доказу стороною обвинувачення надано протокол обшуку від 10.10.2017, проведеного старшим слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкає та зареєстрований ОСОБА_6 , яка на праві власності належить ОСОБА_12 .

Суд вважає, що стороною обвинувачення не спростовані доводи ОСОБА_5 про його не винуватість, підтверджені показами свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які пояснили, що ОСОБА_5 в приміщенні квартири під час проведення обшуку та вилучення патронів не було, та не надано доказів того, що ОСОБА_5 знав, що залишені ОСОБА_6 предмети є бойовими припасами. Висновки дактилоскопічної експертизи, яка б підтвердила наявність слідів відбитків пальців ОСОБА_5 на боєприпасах, суду не надано.

Суд, крім вищезазначених обставин, також бере до уваги обставини відображені захистом з приводу того, що в протоколі обшуку сторінка 2) в графі «За участю інших осіб» вказані два оперуповноважених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та ОСОБА_5 , який є обвинуваченим по цій справі. На передостанній та останній сторінках протоколу в графі «Учасники обшуку» указані ОСОБА_15 , (замість ОСОБА_13 ), ОСОБА_16 та ОСОБА_5 . Підпис ОСОБА_17 відсутній.
В судовому засіданні були допитані у якості свідків поняті, які були присутні під час проведення обшуку : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Зазначені свідки пояснили, що ОСОБА_5 в приміщенні квартири під час проведення обшуку та вилучення патронів не було. Окрім працівників поліції та понятих, при обшуку була присутня лише літня жінка, яка не внесена до протоколу (імовірно бабуся ОСОБА_18 ). А також чоловік років 50 і старше (імовірно ОСОБА_6 ).
Дані ОСОБА_5 на другій сторінці протоколу обшуку зроблені іншою авторучкою.
Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У зв`язку з тим фактом, що вищевказаний доказ отриманий з порушенням встановленої процедури (внесенням неправдивих відомостей щодо участі ОСОБА_5 при обшуку житла), суд визнає його недопустимим.
Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість, використання інших доказів. Згідно протоколу обшуку від 10.10.2017 р. у особи у якої проводився обшук ОСОБА_6 в квартирі у кімнаті визначеній слідчим №2 були вилучені 32 патрони калібру 9 мм та інші предмети зовнішньо схожі на патрони.
В квартирі, в якій проводився обшук, на дату проведення обшуку окрім ОСОБА_5 мешкали: ОСОБА_6 , бабуся, мати, дружина ОСОБА_5 , а також його неповнолітня дитина.
У додатку до протоколу обшуку «Опис речей і документів», які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, прізвище та підпис ОСОБА_5 відсутні. ОСОБА_6 підписав цей опис без жодних заперечень.
Прокурором не надано доказів того, що в житловому приміщенні, в якому були вилучені патрони, мешкав саме ОСОБА_5 , інші особи не мали вільного доступу до цього приміщення, не надані в якості доказів відбитки пальців рук з патронів.
Також, з обвинувального акту вбачається, що у жовтні 2016 року ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 32 патрони калібру 9 мм.
Тобто досудове слідство вважало встановленим та доказаним факт збуту ОСОБА_6 патронів ОСОБА_5 .
Поміж тим у вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 29.10.2018 року, яким ОСОБА_6 був визнаний винним за ч. 1 ст. 263 КК України не міститься жодного посилання на збут патронів ОСОБА_5 (т.2 а.пр.13-17) Всі ці обставини дають підстави стверджувати, що надані стороною обвинувачення у якості доказів: протокол обшуку, додаток до протоколу обшуку та висновок вибухово-технічної експертизи стосуються ОСОБА_6 . І не підтверджують прямо чи не прямо вину ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 скориставшись ст.63 Конституції України та ст.42 КПК України від дачі пояснень відмовився.

Оцінивши у сукупності наявні у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, в порядку ст.94КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи із засад справедливості, виваженості та неупередженості, керуючись законом, суд прийшов до висновку, що пред`явлене обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України не знайшло своє підтвердження в ході судового провадження, враховуючи наступне.
Статтею 7КПК України закріплені найважливіші засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Стаття 2КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: у тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, відповідно до положень ч.1 ст.92КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтею ст.84КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч.2 ст.62Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчинені злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно з ч.3 ст.62Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується при розгляді справ як джерело права.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п.34 рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, п.54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а саме: на свободу, особисту недоторканність, на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю кореспонденції, на недоторканність житла (статті 5, 8 Конвенції) тощо.
Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
Відповідно до частин першої та другої статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, не містять ані окремих, ані в сукупності доказів того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 .
Обвинувачений ОСОБА_5 не визнав винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, пояснивши, що вилучені співробітниками бойові припаси йому не належать. Привіз їх в квартиру ОСОБА_6 .

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, характеризується прямим умислом.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_5 мається умисел на придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, оскільки ОСОБА_5 не був обізнаний про те, що серед предметів, які залишив без його відома в квартирі ОСОБА_6 маються бойові припаси.
Враховуючи вище викладене, протокол обшуку від 10.10.2017 р., який, був проведений в кв. АДРЕСА_2 , на підставі ухвали слідчого судді № 1-кс/642/1744/17 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0002275 від 09.09.2017р. за ч.1 ст.263 КК України, про те, що 09.09.2017 близько 13-45 годині на вул.Різвяній, 33 в м.Харкові у ОСОБА_9 виявлені та вилучені патрони калібру 7,62 мм та 09 мм, які він зберігав без передбаченого законом дозволу (а.с. 225) в ході якого, було виявлено та вилучено патрони та боєприпаси, керуючись вимогами ст. 87 КПК України, суд визнає недопустимим доказом.
Наслідком недопустимості указаного протоколу є відповідно і предмети, вилучені під час нього, додаток до протоколу та висновок експерта № 548 яким досліджувались ці предмети, встановивши що патрони є боєприпасами, оскільки допустимість та достовірність похідних доказів прямо залежить від допустимості та достовірності первинних процесуальних джерел доказування, про що йдеться в рішенні ЄСПЛ у справі «Яременко проти України», по принципу плоди отруйного дерева.
Незважаючи на обставини визнання протоколу обшуку від 10.10.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 недопустимим доказом, суд також вважає за необхідне відмітити, враховуючи показання обвинуваченого, та понятих, які допитувалися судом як свідки, що викликає обґрунтовані сумніви щодо виявлення саме у кімнаті де проживав ОСОБА_5 предметів, походження яких не відоме. Вищезазначене дає обґрунтовані підстави для визнання цього протоколу не тільки недопустимим, але і неналежним доказом, оскільки прокурором не було доведено, що він прямо чи непрямо підтверджує існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Про відсутність ретельного, детального та об`єктивного досудового розслідування зазначеного кримінального провадження, що призвело, як вважає суд, до порушень вимог процесуального законодавства при зібранні, фіксації та процесуальному оформленні доказів, що стало підставою визнання їх частини неналежними та недопустимими, суд робить висновки зважаючи також ще на ряд процесуальних документів, які надані прокурором в розпорядження суду для дослідження. Зокрема, в розпорядження суду раніше надано :
1.довідку про витрати на проведення судово-балистичної експертизи № 351 від 23.10.17р. в кримінальному провадженні № 0000002 на суму 790 грн.;(а.с.57)
2.постанову про визнання речових доказів (предметів схожих на патрони в кількості 272, 752 та 35 шт.) вилучених в гаражі гр. ОСОБА_19 в кримінальному провадженні № 0002275 речовими доказами в кримінальному провадженні № 0002524 ;(58-59)
2.акт про знешкодження, зруйнування вибухових пристроїв, вибухонебезпечних компонентів, засобів підриву від 10.10.2017 року в якою вказано про знищення вибухонебезпечних об`єктів: 3 корпусів гранати Ф-1; 5 підривачів Ковєшнікова ; запалу до ручної гранати РГД-33; артилерійського снаряду калібром 45 мм; 2 артилерійських снарядів калібром 37 мм виробництва Німечинни часів II Світової війни; великої рушійної гранати Gewehrpancergranate 61 виробництва Німечинни часів II Світової війни та головного підривача до мінометних мін Wgr.Z 38 виробництва Німечинни часів II Світової війни, які були вилучені Харківська область, Дергачівський район, с.Подвірки, гаражний кооператив «Восход», гараж № НОМЕР_1 ;(60-61)
3.постанову про визнання металошукача речовим доказом в провадженні 0002524 ;(а.с.62)
4.постанову про визнання речовими доказами корпусів осколкових оборонних протитанкової гранат, мін та передачу їх на зберігання в провадженні 0002524;(а.с.63-64)
5.постанову про визнання речовим доказом димової мінометної міни 0002524.(а.с.65) що є свідченням відображення фактів, які не відповідають дійсності, що є недопустимим. В зв`язку з вищевикладеними обставинами, суд визнає їх такими, що не мають відношення до предметів, які відображені в обвинувальному акті, їх виявлено не було.
Крім наданих стороною обвинувачення доказів, частина яких визнана неналежними та недопустимими, а частина такими, що не є достатніми та переконливими доказами винності обвинуваченого, інших доказів, тобто фактичних даних, отриманих у визначений КПК України спосіб, які би доводили винність обвинуваченого поза розумним сумнівом (показання, речові докази, документи, висновки експертиз), стороною обвинувачення суду не надано.
Ураховуючи, що згідно вимог ст. 63 Конституції України, ст. 17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, суд прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_5 за ч.1 ст. 263 КК України.
В ході проведення обшуку слідчим було суттєво порушено право ОСОБА_5 на захист, оскільки йому не було роз`яснено право на безоплатну правову допомогу та порекомендовано написати відмову від захисника, а у відповідності з п.5 ч.2 ст.129 Конституції України забезпечення обвинуваченому права на захист є однією з основних засад судочинства.
В протоколі обшуку відсутній запис про проведення фотофіксації даної слідчої дії, такий носій інформації в додатках до протоколу не значиться. Відсутня в протоколі також інформація про умови та порядок використання технічних засобів фіксації.
Враховуючи вищенаведені порушення вимог кримінально-процесуального закону при проведенні слідчої дії - обшуку квартири, а отриманні внаслідок цієї слідчої дії докази суд у відповідності до вимог ст.87 КПК України визнає недопустимими, як отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, оскільки вони здійсненні з порушенням права особи на захист.
Інші докази є похідними, оскільки є фактичними даними, отриманими внаслідок проведення слідчих дій з речами та предметами, вилученими під час проведення обшуку.
Таким чином, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих обґрунтованість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, в зв`язку з чим у суду виникли обґрунтовані розумні сумніви щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується.
При цьому суд враховує правову позицію щодо визнання винності особи «поза розумним сумнівом» та визначення «стандартів доказування», висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, в якій зазначається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК: Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Аналізуючи надані у розпорядження суду докази, які були безпосередньо досліджені в ході судового розгляду, суд приймає до уваги слушні доводи сторони захисту, зазначені у судових дебатах, та надає ним оцінку з урахуванням вимог статті 87 КПК України, що зобов`язує суд визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов, а також порушення права особи на захист, що як наслідок призводить до визнання відповідних доказів недопустимими.
Згідно ч.3 ст.373КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Виправдувальний вирок ухвалюється судом у випадках, передбачених ст.ст. 284, 373 КПК України.
Згідно п.2 ч.1 ст.373КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Оскільки сторона обвинувачення не довела факту придбання та зберігання ОСОБА_5 від ОСОБА_6 бойових припасів без передбаченого законом дозволу, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_5 необхідно виправдати в інкримінованому йому злочині з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Долю речових доказів суд, вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення призначених по справі судових експертиз відповідно до вимог ст.124 КПК України слід віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України,

суд, -

засудив:

ОСОБА_5 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Речові докази у справі : 32 патрони є боєприпасами - бойовими пістолетними патронами калібру 9 мм (9x18 ПМ) до пістолетів системи Макарова, Стечкіна, пістолетів іноземного виробництва: РА-63, Р-64 та іншої зброї відповідного калібру і типорозміру патронника, які передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області знищити.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів у розімірі 790, 96 грн. та 1979, 20 грн. віднести на рахунок держави.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1