ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.09.2020 Справа №607/24157/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002489 від 25 серпня 2019 року відносно :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, українця, громадина України, із неповною вищою освітою, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И В:

Органом досудового розслідування та прокурором ОСОБА_3 пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України за наступних обставин:

«24 серпня 2019 pоку, близько 19 год. 10 хв., у ОСОБА_3 , який перебував в приміщенні супермаркету "Сільпо", що по вул. Живова 15А в м. Тернополі TOB "СІЛЬПО-ФУД", виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 24 серпня 2019 року, близько 19 години 10 хвилин, перебуваючи у приміщенні супермаркету "Сільпо", що по вул. Живова 15А в м. Тернополі, діючи умисно, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії не будуть помічені сторонніми особами, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно - небезпечних наслідків, шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів, із торгових полиць, взяв фісташки торговельної марки «Big Bob» 45 гр. вартістю 48,85 грн. за одиницю, в кількості 3 шт., на загальну суму 146,55 гривень; фісташки торговельної марки "Мачо", 125 гр., вартістю 137,25 грн. за одиницю, в кількості 3 шт., на загальну суму 411,75 гривень; шоколад молочний торговельної марки "Kinder" Chocolate Maxi 6*21 вартістю 55,56 грн. за одиницю, в кількості 4 шт., на загальну суму 222,24 гривні; батончик торговельної марки "Twix" 4*50 гр. вартістю 44,97 гривень за одиницю, в кількості 2 шт., на загальну суму 89,94 гривень; енергетичний напій торговельної марки "Red Bull" 0,591 л. вартістю 51,61 грн. за одиницю, в кількості 2 шт., на загальну суму 103,22 гривні, та іграшку для собак "Тгіхіе" - м`яч з шипами вартістю 68,99 грн. за одиницю, в кількості 1 шт., на загальну суму 68,99 грн., який заховав у власний портфель.

Після чого, намагався покинути місце злочину - приміщення магазину «Сільпо», що по вулиці Живова, 15А в м. Тернополі, із вищевказаним товаром на загальну суму 1042,69 гривень.

Однак, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_3 , пройшовши крізь «антикражні» ворота, був зупинений працівниками вищевказаного супермаркету.

Таким чином, слідчий за погодженням з прокурором дійшли до переконання, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку)».

Однак, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно виправдати за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України, з наступних мотивів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав.

По суті провадження повідомив, що якого це саме числа сталося на даний час не пригадує, але в той день він перебував у приміщенні магазину «Сільпо», котрий розташований у торговому центрі «Орнава», що по вул.Живова у м.Тернополі.

Його батьки займаються доглядом за домашніми тваринами. У зв`язку із цим, взяв у магазині м`ячик для собак із шипами та поклав його собі у рюкзак.

В подальшому, прогулюючись по супермаркету, замріявся, і забув розрахуватись за вищевказаний м`ячик, пройшов вихід із магазину «Сільпо», однак вже на виході з торгового центру був затриманий охоронцями.

Охоронці в свою чергу викликали поліцію. Він добровільно повернув м`ячик, котрий попередньо виніс із магазину, охоронцям. Будь-яких інших речей та предметів, котрі описані в обвинувальному висновку, він із магазину не виносив, у нього їх не вилучали.

Більше того, в той день мав із собою близько 700 800 грн. та мав змогу придбати собі різноманітні товари.

Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_5 , суду повідомив, що 24 серпня 2019 року, до нього зателефонував ОСОБА_7 , котрий повідомив йому, що невідома особам намагалася винести товари із супермаркету. В подальшому, зі слів охоронців (він особисто очевидцем вказаних подій не був, оскільки в той день мав вихідний), йому стало відомо, що вказаною особою є ОСОБА_3 .

Зі слів охоронців, ОСОБА_3 намагався викрасти 6 пачок фісташок, 4 кіндер- шоколодаки, конфети, напій «Ред-бул» - 2 шт, та іграшку для собак. Вказані товари у останнього були вилучені та в подальшому залишилися на зберігання в магазині. Усі процесуальні дії проводилися без нього.

Усі необхідні документи він надав працівникам поліції.

В той день відеозапис в супермаркеті «Сільпо» не працював з технічних причин.

Окрім показань потерпілого, на підтвердження вини ОСОБА_3 суду надано виключно наступні докази:

-витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0002489 від 25 серпня 2019 року, який сам по собі підтверджує виключно надходження інформації про можливий злочин, а також початок досудового розслідування за даним фактом;

-рапорт інспектора чергового Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 від 24 серпня 2019 року, відповідно до якого 24 серпня 2019 року надійшло повідомлення інспектора ДСО ОСОБА_9 про те, що в м. Тернополі, по вул. Живова, 15А, у магазині «Сільпо» затримано громадянина на ім`я ОСОБА_10 , який здійснив крадіжку товару на суму 1000 грн. Сам по собі рапорт підтверджує виключно надходження інформації про можливий злочин;

-заява ОСОБА_5 від 24 серпня 2019 року на ім`я начальника Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, в якій ОСОБА_5 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , який 24 серпня 2019 року, близько 19 год. 10 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо» по вул. Живова, 15А в м. Тернопіль, звідки таємно, шляхом вільного доступу викрав продовольчі товари на загальну суму 853,23 грн. Однак, виконати всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив з причин, які не залежали від його волі.

Вказаний доказ суд вважає недопустимим з наступних мотивів. Так, будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_5 повідомив, що 24 серпня 2019 року його не було на робочому місці, тобто він не міг подати такої заяви саме 24 серпня 2019 року. Окрім того, суд звертає увагу, що дана заява виконана почерком, котрий схожий на почерк слідчого ОСОБА_11 , а підписи виконані біля прізвища ОСОБА_5 , візуально не подібні на підписи ОСОБА_5 на інших документах, наданих суду. Окрім того, дана заява адресована начальникові Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_12 , разом з тим, на ній відсутні будь-які штампи та резолюції, котрі б свідчили про її проходження через внутрішній документообіг Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області;

-протокол огляду місця події від 24 серпня 2019 року, відповідно до якого об`єктом огляду являється приміщення магазину «Сільпо», що знаходиться за адресою: вул. Живова, 15А в м. Тернополі, на першому поверсі ТРЦ «Орнава», де зі слів представника із торгових стелажів були викрадені наступні товари: фісташки «Big Bob» 45 г., в кількості 3 шт.; фісташки "Мачо" 125 г, в кількості 3 шт.; шоколад "Kinder" Maxi 6*21, в кількості 4 шт.; цукерки, печиво, карамель в молочному шоколаді 4*50 г, в кількості 2 шт.; енергетичний напій "Red Bull" 0,591 л., в кількості 2 шт.; іграшку для собак "Тгіхіе" м`яч з шипами, в кількості 1 шт. Наведене зафіксовано на таблицях ілюстрації до протоколу огляду місця події.

Цей протокол не є належним доказом, оскільки лише дублює заяву про злочин, і лише зазначає, що вхідні двері в супермаркет на момент огляду не містять слідів злому, однак не фіксує відомостей щодо ймовірно скоєного кримінального правопорушення: він не містить даних ані про самі, ймовірно, викрадені речі, ані вилучену слідову інформацію.

Більш того, цей протокол є недопустимим доказом, оскільки всупереч ч.7 ст.233 КПК України слідча дія проведена без понятих.

Приміщення магазину «Сільпо» охоплюється поняттям «інше володіння особи», зокрема, таке роз`яснення міститься ч.2 ст. 233 КПК України «Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи (частина друга ст. 233 КПК)». Отже, для проведення огляду слід було запросити не менше двох понятих.

Таблиця ілюстрацій не містить підпису посадової особи, яка її склала. Будь-які пояснення у ній відсутні. Відповідно до ч.3 ст. 105 КПК України додатки до протоколів повинні бути належним чином виготовлені, упаковані з метою надійного збереження, а також засвідчені підписами слідчого, прокурора, спеціаліста, інших осіб, які брали участь у виготовленні та/або вилученні таких додатків. Однак цієї вимоги слідчим не дотримано.

Крім того, даний протокол містить підпис, виконаний від імені ОСОБА_5 , котрий в судовому засіданні заявив, що 24 серпня 2019 року на місці події був відсутній.

Тому суд визнає протокол огляду та фототаблицю до нього неналежним та недопустимим доказом;

- акт прийому товару від 20 травня 2020 року. Вказаний доказ суд вважає недопустимим, оскільки останній долучений до матеріалів кримінального провадження не у встановленому законом порядку. Зокрема, він не долучений ані протоколом допиту представника потерпілого, ані протоколом добровільної видачі, ані супровідним листом на запит слідчого у порядку ст.93 КПК України, ані протоколом на виконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів. Походження цього документа у цьому провадженні невідомо;

- «Відношення про вартість» суд вважає неналежним доказом, оскільки з нього невідомо, на яку саме дату зроблена ця оцінка вартості, а також аналогічно попередньому - походження цього документа у справі невідомо, він не долучений у встановленому законом порядку, а тому є також є і недопустимим доказом;

- протокол вилучення предметів і речей під час їх добровільної видачі від 25 серпня 2019 року, з тексту якого можна припустити, що наступного дня продовольчі товари приніс до відділу поліції сам представник потерпілого Проте неможливо встановити, де саме ці речі пробули всю ніч, чи це ті самі речі, викрадення яких інкримінується ОСОБА_3 - їх індивідуальні ознаки неможливо співставити, оскільки їх не було оглянуто та опечатано, як це передбачено ст.237 КПК України, під час первинного огляду місця події в магазині, якщо це предмети злочину - то чи піддавалися вони якимось змінам за час їх знаходження у представника потерпілого. З огляду на наведене, суд цей доказ вважає неналежним;

- протокол огляду предметів від 25 вересня 2019 року, котрий не містить опису індивідуально-визначених ознак речей, які є предметом ймовірного кримінального правопорушення, а надалі які визнано речовими доказами (наприклад, штрих-кодів). При огляді також з цих предметів не відбиралася слідова інформація, яка би беззаперечно показала, що слідів папілярних візерунків ОСОБА_3 на цих предметах немає, або вони є. Речі після огляду негайно повернуті власнику - представнику потерпілого. З огляду на наведене, суд визнає цей доказ неналежним;

- постанова про визнання і приєднання до кримінального провадження речових доказів та передачу їх на зберігання від 25 серпня 2019. Як вбачається з цієї постанови, добровільно видані представником потерпілого речі, були визнані речовими доказами і приєднанні до матеріалів кримінального провадження. Та в подальшому передані на зберігання потерпілій стороні, про що свідчить заява представника потерпілого Франківа (без дати). На даний час місце їх перебування не відоме, в судовому засіданні речові докази стороною захисту для огляду не надавалися. Тому, вказану постанову суд вважає неналежним доказом;

- протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками від 24 вересня 2019 зі свідком ОСОБА_7 із 14 год. 30 хв. по 15 год. 05 хв. та зі свідком ОСОБА_13 із 15 год. 10 хв. до 15 год. 35 хв.

З протоколів вбачається, що ці слідчі дії проводилися в одному і тому самому місці майже одночасно, під час проведення даних слідчих дій були залучені одні й ті самі поняті: Швед та Пиріг. Свідки (охоронці «Сільпо») ОСОБА_13 так і ОСОБА_7 впізнають особу чоловічої статі, яка вчинила крадіжку товарів з магазину за рисами обличчя, що дає підстави зробити висновок про те, що даним особам було відомо заздалегідь і прізвище особи підозрюваного і номер під яким знаходиться його фото. Ще більш дивно, що людина (свідок-охоронець) попри яку щодня проходить тисячі людей-покупців, один раз, побачивши ОСОБА_3 , який немає різких особливостей в обличчі, через місяць упізнає його за фотокарткою. Зі змісту вказаних протоколів слідує, що обидва протоколи містять ідентичні ознаки, за якими відбувалось це впізнання. В обох протоколах міститься загальна ознака - "риси обличчя", які в жодному із протоколів взагалі не конкретизовано та не розкрито їх зміст, за якими саме рисами обличчя ОСОБА_3 , які відрізняють їх від інших осіб, що пред`являлися для впізнання, ОСОБА_7 та ОСОБА_13 його упізнали .

Частиною шостою статті 228 КПК України встановлено, що впізнання за фотознімками може провадитися тільки у виключних випадках - за необхідності.

Законодавець передбачив таку можливість лише у тому разі, якщо саму особу пред`явити неможливо, у зв`язку із перебуванням у розшуку, тривалому відрядженні, місцезнаходження її не відомо, або якщо ця особа відмовилась взяти участь у впізнанні Натомість, в протоколах, особою, яка проводила слідчу дію, не наведено мотивів в чому полягала необхідність проведення впізнання саме по фотознімкам, та з яких таке впізнання не видалось за можливе провести наживо. Так само, і у судовому засіданні стороною обвинувачення, не було доведено наявності необхідності проведення впізнання саме за фотознімками, як це вимагається положеннями ч. 6 ст. 228 КПК України.

Також матеріали кримінального провадження не містять мотивування підстав, які б завадили слідчому безпосередньо пред`явити підозрюваного ОСОБА_3 для впізнання.

Суд вважає, що необхідності, в розумінні ч. 6 ст. 228 КПК України, в проведенні впізнання за фотознімками не було, оскільки ОСОБА_3 , який пред`являвся для впізнання свідкам ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , перебуваючи постійно у Тернополі, міг бути пред`явлений для впізнання безпосередньо, за участі захисника, тобто мав можливість особисто прийняти участь в проведенні впізнання. Проведення впізнання в застосований органом досудового розслідування спосіб позбавило підозрюваного ОСОБА_3 , який пред`являвся для впізнання, права на реалізацію його процесуальних прав під час проведення такої слідчої дії.

Згідно з ч. 7 ст. 223 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи для впізнання. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Таким чином в розумінні сі. 223 КПК України право допитати понятого, який був присутній при проведенні слідчої дії, є неодмінною ознакою дотримання законності отриманих в результаті такої слідчої дії доказів.

Суд викликав свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_7 а також понятих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в судові засідання 3 грудня 2019 року, 8 січня 2020 року, 31 січня 2020 року, 25 лютого 2020 року, 26 березня 2020 року, 21 квітня 2020 року, 22 травня 2020 року, 9 червня 2020 року, 1 липня 2020 року, 3 серпня 2020 року, 18 вересня 2020 року

( одинадцять разів), однак останні в судові засідання не з`явилися, їх явка стороною обвинувачення забезпечена не була, з матеріалів наданих стороною обвинувачення вбачається, що останні за вказаною в обвинувальному акті адресою відсутні, їх місцезнаходження встановити не вдалося. У зв`язку із вищенаведеним судом постановлено ухвалу, в порядку , передбаченому п.3 ч.3 ст. 97 КПК України та визнано допит вищевказаних осіб неможливим.

Оскільки сторона захисту не змогла допитати понятих при проведенні пред`явлення для впізнання, то отримані в результаті цієї слідчої дії протоколи не можуть бути використані судом як докази та є недопустимим.

Окрім того, з огляду на таку засаду кримінального провадження, як безпосередність дослідження показань, речей і документів , у зв`язку із тим, що в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_7 допитані не були, суд не може брати до уваги як докази протоколи пред`явлення особи за участю останніх;

- висновок товарознавчої експертизи від 25 вересня 2019 № 6.1 - 1020/19, не містить, даних щодо вартості викраденої іграшки-м`ячика для собаки, це обумовлено ненаданням його в розпорядження експерта для дослідження. Тому дані щодо вартості м`ячика в обвинувальному акті взято із неналежних та недопустимих акту прийому товару та відношення про вартість. Однак таку вартість не можна брати до уваги також через те, що обов`язкове залучення експерта для проведення експертизи необхідний за наявності двох підстав: по-перше, коли характер об`єктивних обставин, які мають значення для кримінального провадження, неможливо достовірно встановити без залучення особи, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями (що є загальною підставою проведення експертизи в кримінальному провадженні, передбаченою ч. 1 ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII); по-друге, коли мають місце обставини, передбачені ч. 2 цієї норми.

У даному випадку сторона обвинувачення на стадії досудового розслідування зобов`язана незалежно від наявності інших доказів, за допомогою яких можливо встановити розмір матеріальних збитків, звернутися до слідчого судді з клопотанням про залучення експерта (Закон в редакції № 187-1X - залучити експерта).

Відповідно до положень ст. 5 КПК. яка регулює дію норм кримінального процесуального закону в часі, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно із положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання дії, або прийняття такого рішення. Допустимість доказів визначається положеннями цього Кодексу, які були чинними на момент їх отримання.

Тому оцінку доказів щодо вартості одного із предметів інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення - іграшки-м`ячика для собаки слід здійснити, грунтуючись на положеннях ст. 242 КПК у редакції Закону № 1261-VII, чинній па час проведення досудового розслідування і на час встановлення слідчим розміру шкоди (вартості викраденого) Ця вимога втратила чинність лише 17 жовтня 2019 року, тобто вже після направлення обвинувального акта до суду.

Отже, в матеріалах кримінального провадження не встановлено належними та допустимими доказами обставину, яка підлягає доказуванню відповідно до ст.91 КПК України - розмір заподіяної шкоди (вартість іграшки-м`ячика). Ця обставина є важливою для злочину з матеріальним складом, передбаченого ст. 185 КК. з урахуванням того, що саме за розміром шкоди проходить відмінність між злочином та адміністративним правопорушенням, передбаченим ст.51 КУпАП.

Надаючи оцінку доказам, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч.5,6 ст. 13 Закону України про «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як вбачається із п.п. 21-26 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445:
«п. 21. При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК, що передбачають:
«2. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом…
4. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».
п. 22. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
п. 24. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
п. 25. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
п. 26. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням».

Застосовуючи вказані норми законодавства та рішення Верховного Суду в даному кримінальному проваджені, суд відмічає наступне.

Фактично, єдиним непрямим доказом на підтвердження обвинувчення ОСОБА_3 суду надано показання преставника потерпілого ОСОБА_5 , котрий безпосереднім очевидцем подій не був, а повідомив відомі йому обставини провадження з чужих слів. На думку суду, самі по собі показання з чужих слів преставника потерпілого, за відсутності будь-яких інших доказів не доводять винуватість ОСОБА_3 у вчинення інкримінованого злочину за стандартом доведення вини поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_3 за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України необхідно виправдати у зв`язку із недоведеністю вчинення ним вказаного злочину.

Також суд приходить до висновку, що процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, наявних в матеріалах кримінального провадження, слід компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати невинним та виправдати за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 185 КК України, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним цього кримінального правопорушення.
Витрати, пов`язані з проведенням товарознавчої експертизи, у розмірі 1256, 08 грн., компенсувати за рахунок Державного бюджету України.

Речові докази: фісташки торговельної марки «Big Bob» в кількості 3 шт.; фісташки торговельної марки "Мачо", в кількості 3 шт.; шоколад молочний торговельної марки "Kinder" Chocolate Maxi 6*21, в кількості 4 шт.; батончик торговельної марки "Twix" 4*50 гр. в кількості 2 шт.; енергетичний напій торговельної марки "Red Bull" 0,591 л., в кількості 2 шт.; іграшку для собак "Тгіхіе" - м`яч з шипами, в кількості 1 шт., які згідно заяви (без дати) передані на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_5 , - залишити у володінні останнього.

Апеляція на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий суддя ОСОБА_1