Справа № 158/1071/20
Провадження № 1-кп/0158/168/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Ківерці кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В

В провадженні Ківерцівського районного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання у вказаному кримінальному провадженні, прокурором було заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 , а саме: тримання під вартою, на строк 60 (шістдесят) днів, оскільки такий закінчується 01.11.2020 року.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких; має схильність до вчинення злочинів корисливого спрямування, відсутність місця роботи, навчання, законного джерела існування, а тому існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовільнити з підстав, викладених у ньому; обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 щодо вказаного клопотання заперечили та просили змінити запобіжний захід із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання та за час досудового розслідування не порушував виконання обов`язків.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, кожного зокрема, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду.

При вирішення даного питання суд враховує положення ст.5 Конвенціїї про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Євпропейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою/продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з врахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, максимальна санкція покарання яких становить 6 (шість) років позбавлення волі. (а.с.39, 108).

14.05.2020 року ОСОБА_4 ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області в рамках вказаного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

Підставою для обрання запобіжного заходу стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, не працевлаштований та не має джерела прибутку; може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватись від органів досудового слідства та суду.

Ухвалами слідчих суддів Ківерцівського районного суду Волинської області термін тримання під вартою було продовжено двічі, востаннє: 03.09.2020 року на строк 60 (шістдесят) днів до 01.11.2020 року.

Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини "Тейс проти Румунії", автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч.1 ст.178 КПК України.

Частиною 4 ст. 194 КПК України передбачено, що у випадку якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, але не доведе обставини щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід ніж той, що зазначено у клопотанні.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні довести суду обставини, на які вони посилаються.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

У судовому засіданні прокурор, як на підставу продовження застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказав на те, що останній не має постійного джерела доходу та не працевлаштований, притягується до відповідальності за вчинення тяжких злочинів, є особою молодого віку; існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Як зазначено в п. 143 Рішення ЄСПЛ «Бойченко проти Молдови» одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказання підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню по справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатніми для ухвалення рішення про тримання заявника під вартою (аналогічні справи «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Суд вказує, що сама тяжкість вчиненого, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та суду не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Обвинувачений у судовому засіданні вказав, що має постійне місце проживання та реєстрації, є одруженим та має на утриманні малолітню дитину. Просив змінити міру запобіжного заходу на більш м`яку.

Відповідно до практики ЄСПЛ в рішенні ЄСПЛ за скаргою № 38717/04 від «14» жовтня 2010 року по справі «Хайредінов проти України», п. 29, «…на момент взяття заявника під варту йому було близько двадцяти років, він не мав судимості та мав постійне місце проживання, де, як підтвердили місцеві органи влади, він мав добре налагоджені соціальні зв`язки. Як вбачається з відповідних постанов суду, жоден із цих факторів не брався до уваги національними судами при ухваленні ними рішення про взяття заявника під варту. Крім того, здійснюючи оцінку особистості заявника, національні суди вирішили посилатися виключно на негативні характеристики та не враховували позитивні.»

Слідчий суддя, враховуючи дані про особу ОСОБА_4 , який підозрюється у вчиненні корисливого тяжкого злочину, раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, а також відсутність об`єктивних даних про те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним та достатнім для забезпечення покладених на нього обов`язків згідно ч.5 ст.194 КПК України.

Разом з тим, суд зауважує, що обвинувачений перебуває в умовах ізоляції понад п`ять місяців, що суперечить загальним принципам у демократичному суспільстві.

ЄСПЛ під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у демократичному суспільстві у значенні, передбаченому Конвенцією.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177-178, 182-183, 193-194, 196-197, 199, 202, 205, 309 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 - відмовити.

Змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 міру запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, а саме до 29.12.2020 року.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 негайно з-під варти в залі суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду.

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора чи суду за межі вул. Затишна, 10, смт. Цумань, Ківерцівського району Волинської області;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування з обвинуваченими у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії обов`язків, покладених судом, визначити до 29 грудня 2020 року включно.

Контроль за виконанням обвинуваченим обов`язків покласти на прокурора.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Ківерцівський районний суд Волинської області протягом семи днів з дня її винесення.

Суддя Ківерцівського районного суду ОСОБА_1