ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 614/1290/18 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2424/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Полтава, громадянина України, розлученого, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично мешкав в АДРЕСА_2 , раніше судимого:
1). 16.05.1988 року Ізюмським районним судом Харківської області за ст.140 ч.3 КК України (1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки;
2). 03.02.1989 року Ізюмським районним судом Харківської області за ст. ст. 140 ч.3, 43 КК України (1960 року), до 3 років позбавлення волі;
3). 19.11.1991 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст. 140 ч.3 КК України (1960 року) до 4 років позбавлення волі;
4). 31.01.1996 року Ізюмським районним судом Харківської області за ст. ст. 229-6, 43 КК України (1960 року) до 3 років позбавлення волі;
5). 03.06.1998 року Ізюмським районним судом Харківської області за ст. ст. 140 ч.3, 229-6 ч.2, 42 КК України (1960 року) до 6 років позбавлення волі;
6). 14.12.2004 року Ізюмським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.3 КК України до 4 років позбавлення волі;
7). 21.10.2009 року Ізюмським міським судом Харківської області за ст. 185 ч.3 КК України до 3 років позбавлення волі; 15.09.2012 року звільненого після відбуття строку покарання;
8). 24.04.2014 року Ізюмським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст.75, 76 КК України з іспитовим строком 3 роки; вироком Апеляційного суду Харківської області від 06.08.2014 року скасовано вирок в частині призначеного покарання та ухвалено новий вирок, яким призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України -5 років позбавлення волі.
9). 04.02.2015 року Ізюмським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.309, ч.1 ст. 317, ч.ч.1,4 ст. 70 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, 26.04.2018 звільненого з місць позбавлення волі умовно- достроково на не відбутий термін 6 місяців 1 день,
затриманого 05.04.2019 року,
визнано винним у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання:
за ч.1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки ;
за ч.3 ст. 185 КК України -у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
за ч.2 ст.15 ч.3 ст. 186 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обчислюється з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 - 05.04.2019 року, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення. Запобіжний захід тримання під вартою залишено до набрання вироку законної сили.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування майнової шкоди суму в розмірі 20000 грн. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Комунального закладу охорони здоров`я «Ізюмський медичний коледж» в рахунок відшкодування майнової шкоди суму в розмірі 8342,20 грн.
Згідно вироку 08 листопада 2018 року у нічний час, більш точного часу досудовим слідством встановити не надалось можливим, ОСОБА_8 , маючи умисел на крадіжку чужого майна з метою збагачення, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження запірного пристрою на воротах проник у гаражне приміщення, розташоване на території Ізюмського медичного коледжу за адресою: АДРЕСА_3 , та діючи таємно, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, з автомобіля ЗАЗ 1102, державний номер НОМЕР_1 , викрав акумулятор «Varta 6 СТ-52», 52 А, вартість якого складає 1 890 грн, радіатор, вартість якого становить 521,70 грн, генератор, вартістю 1726 грн, бензонасос, вартістю 471, 71 грн, кришку повітряного фільтру, вартістю124 грн, термостат, вартість якого складає 170,95 грн, трамблер, вартістю 671,75 грн, стартер, вартістю 1197,67 грн, вентилятор охолодження, вартістю 585 грн, комутатор, вартістю 335,10 грн, кришку клапанів, вартістю 648,32 грн, чим заподіяв комунальному закладу охорони здоров`я Ізюмському медичному коледжу матеріальну шкоду на загальну суму 8342, 20 грн, після чого залишив місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Крім того, 13.11.2018 о 14:30 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на крадіжку чужого майна, з метою особистого збагачення, діючи повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження металопластикового віконного отвору проник у будинок АДРЕСА_4 , діючи таємно, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав цифровий ефірний приймач марки «ТК-2012HD ТRIМАХ», вартість якого складає 430 грн, мобільний телефон «Samsung GT-S 6102», вартість якого складає 400 грн, мобільний телефон «Nокіа 5228», вартістю 310 грн, мобільний телефон «Nокіа 6300», вартістю 205 грн, дриль ударний «DXID-800Е», вартістю 443, 84 грн, будівельний фен марки «DWT;HLP-1500KL» - 455,04 грн, золоті сережки з малюнком у вигляді листка, вагою 3,5 грам, вартість яких складає 3260,25 грн, золоту каблучку, вагою 3 грам, вартістю 2794,50 грн, жіночу золоту каблучку, вагою 5 грам, вартістю 4657,50 грн, срібний ланцюг, вагою 7 грам, вартістю 476,28 грн, та грошові кошти в сумі 5 300 грн., які належать ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на загальну суму 18 732,41 грн, після чого залишив місце злочину та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Також 15.11.2018 близько 10.30 години ОСОБА_8 , діючи умисно, не отримавши дозволу власника житла, застосовуючи зв`язку ключів, яку взяв з собою заздалегідь, шляхом підбору ключа до замка вхідних дверей проник до квартири ОСОБА_11 , розташованої за адресою: АДРЕСА_5 , де під час вчинення злочину був помічений власником квартири, після чого ОСОБА_8 , намагаючись уникнути відповідальності за вчинення злочину, з місця злочину зник.
Крім того, 04.04.2019 приблизно о 13 годині ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, шляхом пошкодження вхідних дверей проник до роздягальні співробітників акушерсько-гінекологічного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованої на другому поверсі Ізюмської ЦМЛ, за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Залікарняний, 6.2, звідки намагався таємно викрасти пакет з речами, що належать ОСОБА_12 , а саме: коробку цукерок марки «Rochen Монте Крісто з кон`ячним лікером», вагою 196 грамів, вартістю 61 грн. 92 коп, пластикове гінекологічне дзеркало, вартістю 7 грн. 20 коп., дев`ять вакуумних екстракторів слизу марки «Healthcare», вартістю 22 грн за один екстрактор, на суму 198 грн, на загальну суму 267 грн 12 коп, проте під час здійснення крадіжки вказаних речей дії ОСОБА_8 були помічені молодшою медичною сестрою акушерсько-гінекологічного відділення Ізюмської ЦМЛ ОСОБА_13 , яка в цей момент заглянула до роздягальні співробітників акушерсько- гінекологічного відділення Ізюмської ЦМЛ.
Усвідомлюючи, що його злочинні дії помітили та розцінюються ОСОБА_13 як відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , не полишаючи викрадене майно, реалізуючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, з викраденим майном залишив місце вчинення злочину, проте був помічений ОСОБА_14 та ОСОБА_15 і почав втікати від них, які, в свою чергу, почали переслідувати його.
У подальшому, зрозумівши, що з викраденим майном йому не вдасться уникнути переслідування, ОСОБА_8 викинув викрадене майно та втік з місця події, тим самим виконав всі дії, які вважав необхідними для заволодіння викраденим майном, але не довів свій злочинний намір до кінця, з причин, які не залежали від його волі.
Прокурор у кримінальному провадженні, обвинувачений та його захисник, не погоджуючись із вироком суду, подали апеляційні скарги.
Прокурор в апеляційній скарзі, з урахуванням змінених доводів, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України 4 роки позбавлення волі, ч. 1 ст. 162 КК України 2 роки обмеження волі, за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України 5 років 3 місяці позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 5 років 3 місяці позбавлення волі.
В резолютивній частині вироку в частині вирішення питання щодо долі речових доказів зазначити: « 5 зв`язок з ключами від дверних замків, пила по металу, секрет замку та ключ від нього, що були вилучені у потерпілого ОСОБА_11 , які здані до камери схову (квитанція № Борівського ВП, квитанція №226 Ізюмсюкого ВП ГУНП в Харківській області)» - знищити. «Мобільний телефон марки «Alkatel», гаманец темного кольору, 4 картрідера під MicroSD накопичував, 3 флеш накопичувані типу MicroSD, валіза в якій знаходяться : зубила, викрутки, гайкові ключі, плоскогубці, канцелярські ножиці, кухонний ніж, болти та саморізи, пінцет та ізоляційна стрічка, сумка, в якій знаходяться : сокира, монтировка, лом та долото (зубило), що вилучені під час обшуку від 15.11.2018 автомобіля «VOLKSWAGEN GoLf» д.н. НОМЕР_2 , які здані до камери схову (квитанція № Борівського ВП, квитанція №226 Ізюмсюкого ВП ГУНП в Харківській області) - повернути власнику ОСОБА_8 » В інший частині вирок суду залишити без змін.
Прокурор зазначає, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, характеризується посередньо, неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, вину за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України визнав частково, вигороджував себе, все свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість та про невідповідність призначеного покарання для його виправлення.
Щодо речових доказів прокурор посилається на те, що деякі із вказаного переліку речі не були використані як засоби чи знаряддя злочину, тому на підставі п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України підлягають поверненню ОСОБА_8 .
Захисник обвинуваченого в своїй зміненій апеляційній скарзі просить вирок скасувати, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, виправдати за епізодом вчинення закінченого замаху на грабіж за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки на підставі ч. 3 ст. 185 КК України та застосувати ст. 75 КК України; вказані захисником речові докази повернути ОСОБА_8 , інші, зазначені адвокатом, а саме автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу повернути фактичному власнику і користувачу ОСОБА_16 .
Захисник вказує, що за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України обвинувачений вину визнав в повному обсязі, підтвердив всі обставини. З кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України не погоджується, оскільки свідок ОСОБА_13 не усвідомлювала факту викрадення майна, показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_14 різняться. Під час розгляду цього кримінального провадження в Ізюмському міському суді Харківської області свідки надавали показання, які відрізняються від тих, які вони давали в Балаклійському районному суді Харківської області. У зв`язку із цим захисник просить визнати такі показання недопустимими. За епізодом крадіжки речей з лікарні ОСОБА_8 визнав вину частково, оскільки вважав, що його дії слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України. Суд не надав належної оцінки доказам, не взяв до уваги показання обвинуваченого. Вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність. Враховуючи позицію потерпілих, які не наполягали на суворому покарання, визнання та часткове визнання вини, обставини, що пом`якшують покарання, просить призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України. Щодо речових доказів вважає, що рішення суду про їх знищення є необгрунтованим, оскільки це інструменти по нагляду за домоволодінням, які придбані за власні кошти обвинуваченого, а їх знищення призведе до матеріальних збитків. Що стосується транспортного засобу, то відповідно до ухвали Борівського районного суду Харківської області від 16.11.2018 року він належить ОСОБА_16 .
Обвинувачений в апеляційній скарзі з урахуванням доповнень просить вирок суду скасувати, в апеляційному суді досліджуючи повністю факти, докази, за необхідності з допитом свідків, надати належну оцінку всім обставинам, визнати винуватим за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України закрити кримінальне провадження, застосувати ст. 69, ст. 75 ст. 76 КК України.
Вважає, що висновки суду ґрунтуються на припущеннях, обвинувачення побудоване на недопустимих доказах, висновки суду щодо речових доказів є неправильними. Ненадання судом першої інстанції можливості ознайомитися з матеріалами суттєво порушує право на захист. Вказує, що за попередні злочини відбув покарання, заборгованостей не має, стягнень за час перебування в слідчому ізоляторі не має. Добровільно прибув і визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, відшкодував ОСОБА_12 шкоду. Вчинені кримінальні правопорушення сталися через тяжкі особисті обставини, позитивно характеризується, працював не офіційно, проживає з дружиною, з якою ведуть господарство та допомагають її доньці від першого шлюбу, має матір 1954 року народження з інвалідністю, яка потребує догляду, та батька 1947 року народження також з інвалідністю. Суд не врахував добровільну видачу речей за вчиненими раніше кримінальними правопорушеннями, активне сприяння розслідуванню. Вину за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України визнає повністю. Не погоджується з кваліфікацією за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, наполягає на ч. 2 ст. 185 КК України. Посилається на показання свідків.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження щодо поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винності обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України, в апеляційних скаргах не заперечуються, у зв`язку із чим апеляційний суд, враховуючи вимоги ч.1 ст. 404 КК України не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині. Натомість обвинувачений та його захисник наполягають на відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

Відповідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції знайшли свої підтвердження. Зокрема судом досліджені наступні докази:
-витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого кримінальне провадження № 0000325 за заявою ОСОБА_12 було зареєстровано 05.04.2019;
-протокол огляду місця події від 04 квітня 2019 року з фототаблицями до нього,
-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 09 квітня 2019 року з фототаблицею, під час якого свідок ОСОБА_18 серед пред`явлених для впізнання фото чотирьох осіб впізнав фото під №3 особу ( ОСОБА_8 ),
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 09 квітня 2019 року з фототаблицею, під час якого свідок ОСОБА_19 серед пред`явлених для впізнання фото чотирьох осіб впізнав фото під №3 особу ( ОСОБА_8 ),
-протокол проведення слідчого експерименту від 08.04.2019 з фототаблицями до нього, проведеного за участі свідка ОСОБА_13 ,
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 05 квітня 2019 року з фототаблицею, під час якого свідок ОСОБА_14 серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб впізнав під №3 особу ( ОСОБА_8 ),
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 05 квітня 2019 року з фототаблицею, під час якого свідок ОСОБА_15 серед пред`явлених для впізнання чотирьох осіб впізнав під №3 особу ( ОСОБА_8 ),
-протокол проведення слідчого експерименту від 09.04.2019 з фототаблицями до нього, проведеного за участі підозрюваного ОСОБА_8 ,
-висновок експерта від 11.04.2019 № 1214/19,
-постанова від 26.04.2019 року про визнання речовими доказами в кримінальному провадженні,
-ухвала слідчого судді Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09.04.2019 про накладення арешту.
Місцевим судом допитано потерпілу ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_19 , свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 .
Зокрема свідок ОСОБА_13 суду повідомила, що в квітні 2019 року в інтервал часу з 11 до 13 години вона прибирала приміщення лікарні, їй потрібно було прибрати в кабінеті роздягальні для лікарів. Кабінет було привідчинено, вона вважала, що там хтось із лікарів, вона постукала в двері і запитала, чи зайнята особа. У відповідь почула незнайомий чоловічий голос, що так. Вона відхилила двері, щоб побачити хто там перебуває, і побачила невідомого чоловіка. На її питання, що він робить, він відповів, що чекає когось із лікарів, вона зрозуміла, що такий в лікарні не працює. В цей час невідомий чоловік вибіг з кабінету, від чого вона відсахнулася від нього до стіни. Вона зрозуміла, що це крадій і почала кричати «Тримайте крадія» і побігла за ним до першого поверху, зупинилася біля кабінету ОСОБА_20 .
Дослідженим доказам судом першої інстанції надано належну оцінку. Висновок суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України не є помилковим.

Верховний Суд зазначив, що таємність як спосіб вчинення крадіжки характеризується за допомогою двох критеріїв - об`єктивного та суб`єктивного. Перший стосується зовнішньої обстановки вчиненого - викрадення вважається таємним, коли заволодіння майном відбувається за відсутності будь-яких осіб (власників, очевидців, осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно), у присутності інших осіб, але непомітно для них, або вони у зв`язку з фізичними чи психічними особливостями були нездатні дати належну правову оцінку заволодінню майном, при розрахунку на потурання від інших осіб, чи коли інші особи переконані у правомірності дій винного.
Суб`єктивний критерій таємності як способу крадіжки означає прагнення винного діяти непоміченим з боку інших осіб, таким чином, щоб не зустріти будь-якого опору. Натомість, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення. При грабежі винний діє відкрито, ігноруючи можливий опір з боку потерпілого та інших сторонніх осіб. При цьому не має значення, чи вживали вказані особи заходів до того, щоб покласти край викраденню. Останнє при грабежі вчинюється заздалегідь очевидно, помітно для інших осіб, і така відкритість підвищує (порівняно з крадіжкою) суспільну небезпеку викрадення. Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий або інші особи характер вчинюваних винною особою дій. Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж. З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що в той момент коли ОСОБА_8 перебував у кабінеті, вона постукала в двері і запитала чи зайнята особа, у відповідь почула незнайомий чоловічий голос, що так. Вона відхилила двері, щоб побачити хто там перебуває, і побачила невідомого чоловіка. На її питання, що він робить, він відповів, що чекає когось із лікарів, вона зрозуміла, що такий в лікарні не працює.
Під час слідчого експерименту свідок пояснила, що зрозуміла, що особа є злочинцем, почала кричати.
Вказане свідчить, що дії обвинуваченого свідок ОСОБА_13 сприйняла як незаконні. При цьому, вирішального значення в цьому випадку немає бачила вона обличчя обвинуваченого в той момент як він перебував в кабінеті чи ні. Обвинувачений, розуміючи, що його дії вже виявлені, вибіг з кабінету з викраденим майном.
Підстав для визнання показань свідків недопустимими колегія суддів не вбачає, оскільки суд першої інстанції сприймав їх безпосередньо, суперечностей в показаннях свідків, наданих в Балаклійському районному суді Харківської області, судом не встановлено.
Щодо призначеного оскаржуваним вироком суду покарання колегія суддів виходить з наступного:
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 раніше неодноразово (9 разів) судимий, останній раз вироком Ізюмського міськрайонного суду від 04.02.2015 до 5 років 2 місяців позбавлення волі, 26.04.2018 звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 6 місяців 1 день, новий злочин вчинив вже 08 листопада 2018 року, останній злочин, передбачений ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 186 КК України вчинив 04 квітня 2019 року в той час, як справа заходилася на розгляді в Ізюмському міськрайонному суді. У вчинених злочинах вину визнав, заперечував кваліфікацію за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, має постійне місце проживання в м. Ізюм, де характеризується як особа, на яку скарг від сусідів до Ізюмського відділу поліції не надходило, перебував на обліку як особа, яка формально підпадає під адміністративний нагляд, не працює, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не знаходиться, на обліку в органах пробації не значиться. Суд визнав обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття у вчинених злочинах. Обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Відповідно до досудової доповіді, складеної філією Державної установи «Центр пробації» в Харківській області Ізюмського міськрайонного відділу, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_8 оцінюється як дуже високий. Досягнення мети покарання та виправлення обвинуваченого в даному випадку неможливо без його ізоляції від суспільства. З урахуванням зазначеного, даних про особу обвинуваченого суд дійшов обгрунтованого висновку щодо виду та міри призначеного покарання, у зв`язку із чим апеляційні вимог прокурора в цій частині також не є обгрунтованим.
Так само не заслуговують на увагу доводи сторони захисту щодо суворості призначеного засудженому покарання без застосування ст. 75 КК України. При цьому посилання обвинуваченого на його соціальні зв`язки, наявність батьків, дружини, спільного з нею господарства, визнання вини, відшкодування шкоди ОСОБА_12 не мінімізує суспільної небезпечності вчиненого та не є безумовною підставою для застосування ст.ст. 69, 75 КК України.
Обвинуваченому в апеляційному суді надано можливість ознайомитися з матеріалами справи. 09.09.2020 року він ознайомився з матеріалами в повному обсязі, що підтверджується розпискою. Зауваження останнього щодо відсутності дисків з зафіксованими показаннями свідків та потерпілих є безпідставними, оскільки всі диски наявні.
Разом з тим, обгрунтованими є апеляційні доводи сторони захисту та обвинувачення щодо помилкового вирішення судом першої інстанції питання про долю речових доказів. Відповідно до ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. Приписи вказаної статті визначають випадки, за яких майно може бути конфісковане, знищене чи повернене власнику. З матеріалів справи вбачається, що мобільний телефон марки «Alkatel» моделі «1035D» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , гаманець темного кольору, 4 картрідерами під MicroSD накопичувач; 3 флеш накопичувачі типу MicroSD; валіза, в якій знаходяться: зубила, викрутки, гайкові ключі, плоскогубці, канцелярські ножиці, кухонний ніж, болти та саморізи, пінцет та ізоляційна стрічка; сумка, в якій знаходяться: сокира, монтировка, лом та долото (зубило), що вилучені під час обшуку від 15.11.2018 автомобіля «VOLKSWAGEN Golf» д.н. НОМЕР_2 , які відповідно до вироку мають бути знищені, не мають відношення до обставин даного кримінального провадження, на що звертає увагу захисник та обвинувачений. Суду не доведено, що саме ці речі використовувалися як засоби чи знаряддя злочину, були предметами кримінальних правопорушень тощо, у зв`язку із чим мають бути повернені ОСОБА_8 . При цьому, враховуючи обставини проникнення ОСОБА_8 до квартири ОСОБА_11 , для чого ним були використані зв`язки ключів, та обставини викрадення речей з гаражу Ізюмського коледжу, який він відчинив шляхом використання пилки, якою відпиляв замок на дверях гаражу, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог в частині повернення цих речей.
Питання щодо повернення транспортного засобу та свідоцтва про його реєстрацію володільцю вирішено судом правильно.
Керуючись ст.ст.405,407, 408 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 15 квітня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 змінити в частині вирішення питання щодо долі речових доказів, а саме: мобільний телефон марки «Alkatel» моделі «1035D» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , ІМЕІ2: НОМЕР_4 , гаманець темного кольору, 4 картрідерами під MicroSD накопичувач; 3 флеш накопичувачі типу MicroSD; валіза, в якій знаходяться: зубила, викрутки, гайкові ключі, плоскогубці, канцелярські ножиці, кухонний ніж, болти та саморізи, пінцет та ізоляційна стрічка; сумка, в якій знаходяться: сокира, монтировка, лом та долото (зубило), що вилучені під час обшуку від 15.11.2018 автомобіля «VOLKSWAGEN Golf» д.н. НОМЕР_2 , та повернути вказані речові докази володільцю ОСОБА_8 .
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: