Справа № 289/2002/18
Провадження № 1-кп/288/9/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року смт. Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
потерпілого - ОСОБА_8 ,
представника потерпілого - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000383 від 11 липня 2018 року відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , освіта вища, не працюючий, пенсіонер, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, громадянин України, українець, раніше не судимий,
що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:

09 липня 2018 року близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_6 , проїжджаючи на велосипеді поряд домогосподарства ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 , помітив на лавці біля столу ОСОБА_8 , з яким у нього існували давні неприязні відносини, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 , що сидів на лавці поряд із столиком у вказаному домогосподарстві по АДРЕСА_2 та використовуючи вказаний незначний привід, раптово, умисно, зі значною силою прикладання, наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_8 , від чого той впав на землю. Після чого підійшов до останнього і продовжив наносити численні удари ногами по тулубу ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини з розривами петлі голодної кишки тонкого кишківника, періатальної очеревини по задній поверхні, брижі тонкої кишки, які по своїй категорії відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину та вимоги цивільного позову не визнав, дати показання з приводу пред`явленого обвинувачення відмовився. В судових дебатах підтримав позицію захисника.
Захисник обвинуваченого в судовому засіданні зазначив, що публічне обвинувачення повинно викладатися, чітко та конкретно. Пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України є недоведеним. Обвинувачення не підтверджується належними та допустимими доказами по справі. Матеріали, на які посилається сторона обвинуваченого та які є в справі, зібрані з порушенням вимог закону. Пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення не містить передбачених законом елементів складу злочину, а саме в нього відсутня суб`єктивна та об`єктивна сторона. В зв`язку з цим з кваліфікацією злочину не погоджуються, оскільки в діях ОСОБА_6 відсутній склад злочину. Цивільний позов обвинувачений не визнає, за недоведеністю обвинувачення, просить суд відмовити в його задоволенні. В зв`язку з наведених просить ОСОБА_6 виправдати.
Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не визнає себе винним, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами, а саме показами потерпілого та свідків.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 показав, що 09 липня 2018 року близько 21 години 30 хвилин, він проїжджав по вулиці Центральній, побачив ОСОБА_11 , якого давно не бачив, зупинився, щоб з ним поговорити, поставив машину блище до хати і сіли розмовляли на лавці. Потім із-за машини вибіг ОСОБА_6 в нього в на правій руці був кастет і він почав його бити. Перший удар наніс у переносицю, після чого він впав, та ОСОБА_6 почав бити його ногами в різні частині тіла. ОСОБА_6 наніс багато ударів, від яких він навіть втратив свідомість. З ОСОБА_6 в них були давні неприязні відносини. Коли ОСОБА_6 перестав його бити та пішов, то ОСОБА_12 приніс води, допоміг йому встати і пропонував викликати швидку, але він відмовився. Потім він разом з ОСОБА_13 силі до автомобіля та поїхали до нього додому, а вже дома йому стало погано, вночі зателефонував дружині. Рано викликали швидку та госпіталізували до Радомишльської центральної лікарні, де зробили операцію на кишківнику. В лікарні був 2-3 тижні. Після чого ще тривалий час проходив амбулаторне лікування у м. Києві. В той день, коли був конфлікт він алкоголь не вживав. ОСОБА_6 він не провокував та не замахувався до нього. Інших бійок в нього крім як з ОСОБА_6 не було. Після події він був в шоковому стані і не зателефонував в поліцію. Вибачення ОСОБА_6 не просив, матеріальну допомогу на лікування не надавав. У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями він тривалий час не міг працювати, відповідно не отримував дохід та не міг утримувати свою сім`ю. Йому було спричинено фізичні та моральні страждання. Він переніс сильний нервовий стрес, був змушений звертатись по медичну допомогу, тривалий час лікуватись для відновлення свого життєвого ритму. До теперішнього часу стан його здоров`я в повному обсязі не відновлено, він постійно відвідує лікарів та приймає ліки. Він втратив спокій, нормальний сон, довіру до людей та побоюється відвідувати місцевість, де все сталось. Заявлений цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11653,53 гривень, що складається з понесених ним витрат на лікування та моральної шкоди в розмірі 100000 гривень підтримав та просив задовольнити. Просив призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі, так як обвинувачений до теперішнього часу не вжив жодних заходів, щоб згладити свою провину, відшкодувати шкоду та навіть, не вибачився.
Допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_14 показала, що чоловік зателефонував їй близько 12 години ночі і сказав, що ОСОБА_6 його побив. Вранці по телефону чоловік сказав, що йому погано, після чого вона зателефонувала сусіду, щоб він викликав швидку. Чоловіка госпіталізували та зробити операцію. Вже в лікарні зателефонували в поліцію. Зазначила, що був такий випадок, що сусідка перегородила дорогу, а чоловік їхав і відкинув ту тичку. Після цих подій приїхали до хати ОСОБА_6 і почав розбиратися з даного приводу. На лікування витратили значну суму коштів. Раніше до побиття чоловік не хворів та йому не робили операцій. Чоловік сказав, що ОСОБА_6 його сильно бив, в тому числі і в живіт. В день події чоловік був тверезий, алкоголем не зловживає.
Свідок ОСОБА_15 будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання показав, що побиття ОСОБА_6 . ОСОБА_8 це не перший випадок побиття людини, він також звертався до поліції 30 травня 2016 року, з приводу його побиття ОСОБА_6 .. Внесено відомості до ЄРДР за № 0000317. До даного кримінального провадження ОСОБА_6 йому погрожував. В листопаді 2012 року він знову його побив, коли він вийшов з лікарні з інсультом. В день, коли стався саме цей випадок, він побачив, що ОСОБА_6 поїхав повз його хату на велосипеді в сторону зупинки, потім через одну хату чув якийсь шум і бійку, проте не пішов запитати, що трапилось, оскільки туди пішов ОСОБА_6 .. На ранок йому подзвонила ОСОБА_16 , сказала, що вона не може викликати швидку допомогу з ОСОБА_17 , він зателефонував до лікарні та приїхала швидка, яку він зустрів. Потім він зайшов до ОСОБА_18 та запитав, що сталося, ОСОБА_18 розповів, що ОСОБА_19 приїхав до нього і вони сиділи за столом, раптом із за машини вийшов ОСОБА_6 і чимось важким ударив по обличчю, а потім почав бити ногами. Він попросив ОСОБА_20 , щоб він зустрів швидку і провів до ОСОБА_19 . Він був схвильований і все намагався зателефонувати до ОСОБА_21 , проте телефон ОСОБА_21 не відповідав. Десь через 3-4 дні він провідав ОСОБА_22 в лікарні, він перебував під капельницею. В лікарні ОСОБА_8 розповідав про побиття, а саме, що ОСОБА_6 вдарив його кастетом. Причини неприязних відносин між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 досить давня. Колишній депутат ОСОБА_23 , яка мала худобу, перегороджувала вулицю, щоб худоба могла зайти у двір, проте колись вона не зняла дану перегороду, в той час ОСОБА_8 їхав до свого брата і у темряві побачив дану жорстку, підійшов та викинув її і вона зламалася. Поліна ОСОБА_24 жалілася про вказані події ОСОБА_6 .. Через деякий час ОСОБА_6 почав вимагати, щоб ОСОБА_8 вибачився перед братом, це було десь у 2008 році. ОСОБА_6 говорив, що обов`язково помститься ОСОБА_8 17 серпня 2016 року він прийшов до прокуратури з приводу стану його справи, проте йому сказали, що вона закрита. Тоді він звернувся до депутата ВР та справу поновили. ОСОБА_8 бачив замотаного та під капельницею. ОСОБА_6 , йому погрожував з приводу його кримінального провадження.

Вважає його соціально небезпечним. Після надходження справи до суду ОСОБА_6 просив в нього вибачення за минуле.
Допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_25 показала, що ОСОБА_26 проходячи через її батьків погрожував їм розправою, в 2011 році звертались до поліції, в той час її при даних обставинах не було, їй говорила про це мати. З ОСОБА_27 особисто не знайома. В село вона приїздить до батьків та їх хати. В 2017 році батьки померли. Щодо обставин, які сталися 09 липня 2018 року, їй відомо від людей в селі. Відомо, що між ОСОБА_26 та ОСОБА_28 сталася бійка, ОСОБА_29 їхав на машині по селу, проїжджаючи біля хати ОСОБА_30 , він вийшов та почав битися, а ОСОБА_29 захищався. Тілесних ушкоджень на ОСОБА_28 чи ОСОБА_26 не бачила. ОСОБА_26 потрапив до лікарні після аварії, їй про це говорили люди та ОСОБА_31 та з газети. З ОСОБА_28 вона перебуває в дружніх відносинах з дитинства, вважає, його спокійною та доброю людиною, нічого поганого про нього сказане не може. Він перебував в гарних стосунках з батьками, приходив до них додому.
Свідок ОСОБА_32 будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання показав, що зі сторонами вони родичі, а саме: мати ОСОБА_6 і його батько троюрідні брат і сестра, а ОСОБА_8 йому троюрідний брат. В 2010 році мав місце конфлікт між потерпілим та родичом ОСОБА_6 .. Свідком обставин даної справи, не був. В день коли стався останній конфлікт між ОСОБА_28 та ОСОБА_26 , він з дружиною був дома. В цей день після 20 години до них на автомобілі приїхав ОСОБА_26 , який був трошки випивший, вони посиділи близько 40 хвилин. Потім ОСОБА_26 сів в автомобіль і поїхав додому. Йому розповідав ОСОБА_33 , що ОСОБА_26 приїхав до ОСОБА_18 , щоб поседіти, ОСОБА_18 зайшов в будинок за закускою, де був ОСОБА_34 .. Потім приїхав ОСОБА_28 , який підійшов до ОСОБА_30 , який сидів на лавці та розпочався конфлікт. ОСОБА_18 повідомив, що він завозив ОСОБА_21 додому. 10.07.2018 року йому зателефонував син потерпілого і повідомив, що батька побив ОСОБА_28 і той знаходиться в лікарні, де його будуть оперувати.
Свідок ОСОБА_35 будучи допитаним у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання показав, що свідком даної події він не був. З ОСОБА_29 вони друзі, він нормальний чоловік. Він особисто приймав участь при проведенні слідчого експерименту, разом з ОСОБА_36 , потерпілим та його дружиною. Зазначив, що ОСОБА_26 конфліктний.
Допитана у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України, свідок ОСОБА_37 показала, що вона є дружиною свідка ОСОБА_10 02 серпня 2020 року її чоловік потрапив до реанімації Київської обласної лікарні з діагнозом інсульт. Їй відомо, що її чоловіка викликали до суду для дачі свідчень у кримінальному провадженні. Повідомила, що з метою вручення судової повістки до чоловіка приїзжав син потерпілого ОСОБА_26 , який просив ОСОБА_38 прийти до суду та розповісти, як все відбувалося. ЇЇ чоловік переймався через даний конфлікт, у зв`язку з чим, він став себе погано почувати, внаслідок чого потрапив до лікарні.
Суд критично відноситься до показів та не приймає до уваги покази свідків: ОСОБА_25 , ОСОБА_39 , оскільки вони є близькими знайомими обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому можуть вигороджувати останнього в ході судового слідства, поряд з цим, вони не були допитані в якості свідків під час досудового розслідування даного кримінального провадження та не були присутні при конфлікті, який виник між ОСОБА_28 та ОСОБА_26 , надали лише характеризуючи дані про осіб та їх особисте відношення до кожного з них.
Також винуватість ОСОБА_6 підтверджується зібраними та дослідженими під час судового провадження належними та допустимими письмовими доказами, а саме:

Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 07 серпня 2018 року, згідно яких він показав, що ОСОБА_40 він знає з дитинства, його брат являється хрещеним його батька. З ОСОБА_27 перебував в дружніх стосунках. ОСОБА_41 знав останні 4-5 років. Вони з ними сусіди. 09 липня 2018 року він перебував в с. Негребівка, Радомишського району в своєму господарстві. В цей час до його двору під`їхав на автомобілі «Кіа» ОСОБА_42 був тверезий та поставив автомобіль білі його господарства. ОСОБА_26 зайшов в подвір`я і почав підкурювати, проте підкурити не виходило. Він запропонував ОСОБА_43 присісти за стіл, а сам пішов в будинок за сірниками, а коли повернувся, то побачив, як біля подвір`я поряд з криницею кидає велосипед ОСОБА_28 , підійшов до столу, де на лавці сидів ОСОБА_26 та нічого не кажучи, зненацька, чого не очікував навіть ОСОБА_26 , вдарив кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_26 , від чого останній впав на землю за лавку та в нього з перенісся пішла кров. В руці ОСОБА_41 ніяких предметів не було. Після цього ОСОБА_28 підійшов до ОСОБА_30 з правого боку від нього, нахилившись, ще два рази наніс удари кулаком по голові, а потім розігнувся і почав наносити удари ногами по тулубу ОСОБА_44 .. Свідок в цей час підбіг до ОСОБА_41 намагався припинити його дії, хватаючи його за руки та ноги не даючи наносити удари.

При цьому ОСОБА_28 виривався та намагався вдарити ОСОБА_40 , який підігнувши ноги і прикривши руками обличчя, лежав на землі, а ОСОБА_28 був з правого боку від ОСОБА_44 .. Це відбувалося протягом трьох хвилин. Свідок просив ОСОБА_41 зупинитися, оскільки ОСОБА_26 перебував вже без свідомості та весь в крові. ОСОБА_28 перестав наносити удари, свідок пішов в будинок по воду, а коли виніс то ОСОБА_28 забрав в нього відро з водою та підійшов до ОСОБА_30 і вилив воду на останнього. Після цього ОСОБА_28 пішов з подвір`я. ОСОБА_26 лежав на землі в крові, свідок запропонував завести його додому, він заперечував, підвівся та пішов до свого автомобіля і сів за кермо. Свідок сів на пасажирське сидіння і вони поїхали до господарства ОСОБА_30 , де він відкрив ворота, ОСОБА_26 заїхав, потім свідок пішов додому. Зранку наступного дня він вийшов на вулицю, щоб зателефонувати, зустрів ОСОБА_45 і розповів йому, що напередодні ОСОБА_28 побив ОСОБА_46 .. Свідку зателефонували та повідомили, що приїде швидка допомога до ОСОБА_44 .. При бійці на території його господарства нікого більше не було. Перед нанесенням першого удару ОСОБА_28 сказав «От я тебе і спіймав», а потім нічого не говорив. По голові ОСОБА_28 вдарив разів чотири і ногами разів чотири по тулубу, переважно з правого боку. Під час вказаної події ОСОБА_47 на території його господарства не було. Після цього з ОСОБА_28 він не зустрічався і не спілкувався по телефону.
Письмові пояснення свідків: ОСОБА_48 , ОСОБА_25 , ОСОБА_10 , ОСОБА_33 , ОСОБА_49 ОСОБА_50 долучені стороною захисту да матеріалів кримінального провадження, суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до статті 84 КПК України, письмові пояснення не являються доказами в кримінальному провадженні,
Відповідно до статті 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.
Стороною обвинувачення надано суду письмовий протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 07 серпня 2018 року, оскільки свідок помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , які суд приймає до уваги враховуючи наступне.
Відповідно до статті 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Приписами частини 1 статті 95 КПК України, зазначено, що показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.
Відповідно до частини 2 статті 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно частини 1, 2 статті 99 КПК України, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: 3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.
Постановою Коростишівського ВП Радомишльського ВП ГУ НП в Житомирській області від 14 серпня 2018 року про визнання речовими доказами, згідно якої вилучені шорти, що належать ОСОБА_6 , зразки крові ОСОБА_8 визнано речовими доказами та приєднано до кримінального провадження в якості речових доказів та передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області.
Висновком судово медичної експертизи № 290 від 21 серпня 2018 року, згідно якого у ОСОБА_8 , 1958 року народження виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травми черевної порожнини з розривами петлі голодної кишки тонкого кишковика, періетальної очеревини по задній поверхні брижі тонкої кишки, які по своїй категорії відносяться до тяжкого ступеню важкості, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення, могли виникнути від дії твердого (их), тупого(их) предмету (ів), можливо в термін вказаний в фабулі ухвали про призначення експертизи.

Механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_8 відповідає механізму спричинення їх, як він показує під час слідчого експерименту в частині, де він вказує, що йому було спричинено травмуючі дії в ділянку тулуба.
Твердження сторони захисту про те, що висновок експерта № 290 від 21 серпня 2018 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки експертиза була проведена по документам, які були отримані без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
За наслідками судового розгляду установлено, що висновок експерта № 290 базується у тому числі на даних медичної картки стаціонарного хворого Радомишльської ЦРЛ № 2124 на ім`я ОСОБА_8 , 1958 року народження.
Відповідно до ухвали слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2018 року призначено по даному кримінальному провадженню судову медичну експертизу, проведення якої доручено експерту Малинського міжрайонного відділення судово медичних експертиз ОСОБА_51 .. З ухвалі суду та зі змісту самого висновку, експерт, який проводив експертизу, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385, 387 КК України.
Для дослідження експерту постановлено направити медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_8 , копію протоколу слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 від 26.07.2018 року та фототаблицею.
У даному випадку, для оцінки потреб досудового розслідування, суд вважає, обґрунтовано не застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, тобто тимчасовий доступ до речей і документів.
Судово-медична експертиза у даному кримінальному провадженні була призначена на підставі ухвали слідчого судді, разом з якою експерту була надана медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_8 та ухвала слідчого судді про проведення експертизи, яка була предметом відкриття, у відповідності до вимог ст. 290 КПК України.
На підставі ухвали слідчого судді та наданих на дослідження документів, експертом Малинського міжрайонного відділення судово медичних експертиз ОСОБА_52 було складено висновок № 290, який відповідає вимогам ст.101,102 КПК України, є вмотивований, ґрунтується на доказах, які є допустимими, та який був відкритий сторонам кримінального провадження у відповідності до вимог ст. 290 КПК України. У ході судового розгляду висновок судово-медичного експерта № 290 стороною захисту не оспорювався; сторона захисту не заявлявла клопотання про призначення додаткової судово-медичної експертизи та про допит у судовому засіданні експерта ОСОБА_53 з приводу встановлення ним ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень та інших обставин.
В судовому засіданні встановлено, що висновок судово-медичного експерта № 290 від 21 серпня 2018 року та медична документація для проведення експертизи, були отримані в порядку встановленим КПК України. Жодних даних, які б свідчили, що вищевказані докази були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також були здобуті завдяки інформації, яка була отримана внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, в судовому засіданні встановлено не було. Суд приходить до висновку, що судово-медична експертиза у кримінальному провадженні проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.
Протоколом слідчого експерименту з фототаблицями до протоколу від 26 липня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , який проводився в с. Негребівка, Радомишльського району, під час якого потерпілий показав як він сидів на лавці біля столу поряд з ОСОБА_10 в господарстві останнього, як саме наніс перший удар йому в обличчя ОСОБА_6 , та за допомогою статиста показав, як саме він впав з лавки після удару ОСОБА_6 , як саме та куди наносив йому удари ногами по тулубу ОСОБА_6 , також як саме та куди наносив йому удари ногами по ногах ОСОБА_6 , показав як саме та куди наносив йому удари ногами по голові ОСОБА_6 ..
Так, клопотання сторони захисту щодо визнання протоколу слідчого експерименту, недопустимим доказом, у зв`язку із тим, що даний протокол проведений з грубим порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України, суд вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що "обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом", дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.
За змістом постанови Верховного Суду України від 09.06.2016 року в справі № 5-360/кс 15, слідує, що Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.
Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Як на підставу визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, сторона захисту посилається на те, що для його проведення залучено родичів потерпілого: ОСОБА_54 , який є троюрідним братом ОСОБА_8 та дружину ОСОБА_14 , проте доказів, які підтверджують ступінь споріднення між даними особами матеріали справи не містять.
Приписами частини 7 статті 233 КПК України, встановлено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії. Поняті можуть бути запрошені для участі в інших процесуальних діях, якщо слідчий, прокурор вважатиме це за доцільне.
Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до статті 3 КПК України - близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.
Слідчий експеримент проведений за участю трьох понятих: ОСОБА_55 , ОСОБА_14 та ОСОБА_39 .
За наслідками цього судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України з наданням останнім рівних прав на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених тим же Кодексом, безпосередньо дослідивши усі докази та інші матеріали, у порядку ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, й заслухавши доводи сторін з боку обвинувачення та захисту, тим самим провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, установив таке.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Сам судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту ( ч.1 ст.337 КПК України).
Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами (ст. 26 КПК України).

З урахуванням того, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ст. 84 КПК України).
Відповідно до цього докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (постанова ККС ВС від 28.03.2019 у справі № 154/3213/16).
Відповідно до статті 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Згідно з приписами частини 1 статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому цим Кодексом.
Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, належні, допустимі та достатні, у зв`язку з чим суд їх прийняв. Матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України.
Даючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 в умисних діях, що виразились в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що вірно кваліфіковано за частиною 1 статті 121 КК України.
Згідно положень статті 3 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. У відповідності до положень статті 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та статті 2 Конвенції по захист прав людини і основоположних свобод, право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у статті 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за частиною 1 статті 121 КК України, як умисні дії, що виразились в умисному заподіянні ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах цього обвинувачення.
Обираючи обвинуваченому міру та вид покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, згідно статті 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не встановлено.
Обставин, згідно статті 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 не встановлено.
Обвинувачений ОСОБА_6 є пенсіонером, раніше не судимий, за місцем тимчасового проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

При визначенні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги положення статей 1, 50 КК України, згідно яких Кримінальний кодекс має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, а також запобігання злочинам. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, при призначенні покарання, суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину згідно статті 12 КК України, форму вини, а також особливості конкретного злочину.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, мету покарання, визначену у частині 2 статті 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, крім того суд враховує, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, внаслідок якого потерпілому ОСОБА_8 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, оскільки людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю і право на життя є невід`ємним, а заподіяна шкода має незворотній характер і не може бути відшкодована, також суд враховує думку потерпілого, який просив визначити обвинуваченому міру покарання згідно закону, і призначає покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в межах санкції частини 1 статті 121 КК України у виді позбавлення волі, що є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Суд за жодних обставин не вбачає застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень статей 69, 75 КК України з огляду на тяжкість вчинення злочину.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного обвинуваченого такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Потерпілим ОСОБА_8 подано до суду цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 11653 гривень 53 копійок та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.
Вирішуючи позовні вимоги суд встановив наступне.
Відповідно до частини другої статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
У відповідності до вимог статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що на проведення лікування потерпілим ОСОБА_8 було витрачено кошти в сумі 11653 гривень 53 копійки, які він поніс для відновлення свого здоров`я, яке було ушкоджене в результаті злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 , що підтверджується квитанція до цивільного позову.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю чи стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними, постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
З урахуванням роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року з наступними змінами "Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди", виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, а також конкретних обставин кримінального провадження, у зв`язку із отриманими тяжкими тілесними ушкодженнями ОСОБА_8 було спричинено фізичні та моральні страждання, в результаті чого він переніс сильний нервовий стрес, був вимушений звертатись за медичною допомогою, тривалий час лікуватись для відновлення свого звичного способу життя, враховуючи те, що маральним стражданням супроводжується будь яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілим та приходить до висновку про задоволення вимог потерпілому ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Речові докази: шорти, що належать ОСОБА_6 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області- необхідно повернути ОСОБА_6 ; зразки крові ОСОБА_8 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області підлягають знищенню.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно по кримінальному провадженню не накладався.

Речові докази вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 не обирати.

Керуючись ст. ст. 128, 369-371, 373-374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 121 КК України і призначити ОСОБА_6 покарання за частиною 1 статті 121 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту його затримання.

Цивільний позов ОСОБА_8 про стягнення з ОСОБА_6 на його користь матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кочерів, Радомишльського району, Житомирської області та жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Раковичі, Радомишльського району, Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , матеріальну шкоду в розмірі 11653 гривень 53 копійок та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень.
Речові докази: шорти, що належать ОСОБА_6 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області - повернути ОСОБА_6 ; зразки крові ОСОБА_8 , які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області - знищити.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Попільнянський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя Попільнянського

районного суду ОСОБА_1