печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 грудня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
До слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , надійшло клопотання прокурора військової прокуратури Київського гарнізону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою військовослужбовця у військову званні штаб сержанта ОСОБА_5 на посаді працівника охорони 1 відділу Управління чергової охорони Служби безпеки України, у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002542 від 10.12.2020, останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що Третім слідчим відділом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002542 від 10.12.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснюється військовою прокуратурою Київського гарнізону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за контрактом Управління чергової охорони Служби безпеки України, у званні штаб-сержанта.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. ст. 27, 28 Конституції України обов`язок держави захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтями 4, 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут) передбачено, що повсякденне життя і службова діяльність військовослужбовців регулюються Конституцією України, законами України, цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Однак, ОСОБА_5 . У порушення вищевказаних нормативно-правових актів, вирішив стати на злочинний шлях та вчинив злочини за наступних обставин.

10.12.2020 року у період часу між 01 год. 10 хв. та 02 год. 00 хв., ОСОБА_5 знаходився у кімнаті АДРЕСА_1 , вживав алкогольні напої разом з не встановленою у ході досудового розслідування особою.

Тоді ж, ОСОБА_5 вийшов у хол коридору 9 поверху будинку АДРЕСА_2 , де побачив громадян ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які на підвіконні холу 9 поверху будинку АДРЕСА_2 , вживали алкогольні напої. У цей же час,

ОСОБА_5 в нецензурній формі зробив зауваження вказаним громадянам щодо припинення дій із вживання алкогольних напоїв.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на зауваження ОСОБА_5 вказали, щоб останній до них не чіплявся, не вживав нецензурних висловів, оскільки їхнє перебування у холі коридору 9 поверху будівлі АДРЕСА_2 нікому не заважає.

У результаті даного словесного конфлікту у ОСОБА_5 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень шляхом застосування тупого предмету.

Задля реалізації злочинного умислу ОСОБА_5 повернувся до кімнати за адресою: АДРЕСА_3 , де взяв, невстановлений слідством тупий предмет та орієнтовно через 5 хвилин повернувся у хол коридору 9 поверху будинку 2Д підійшовши до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_5 реалізуючи свій умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, 10.12.2020 у період часу між 01 год. 20 хв. та 2 год. 00 хв. перебуваючи в холі 9 поверху за адресою: м. Київ, вулиця Північна, 2Д, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, продовжив конфлікт, при цьому, розмахуючи невстановленим слідством тупим предметом, умисно, наніс ОСОБА_6 не менш одного удару, вказаним предметом в ліву тім`яно потиличну область голови, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.

Згідно з довідкою від 10.12.2020 № 43 Міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, ОСОБА_6 отримав ушкодження у вигляді: тім`яна відкрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку важкого ступеню з компресією головного мозку, епікулярною гематомою над лівою скронею. Вдавлений осьологічний перелом лівої тім`яної кістки. Забій тім`яно-потиличної ділянки зліва.

Вказане тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмету, що травмує, ймовірно, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні властивості якого не відобразились.

Виявлене у ОСОБА_6 , тілесне ушкодження утворює відкриту черепно-мозкову травму, за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення має ознаки тяжкого тілесного ушкодження.

10.12.2020 близько 02 год. 20 хв. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня о 21 год. 52 хв. останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого, ч. 1 ст. 121 КК України та вручено відповідне письмове повідомлення про підозру.

Підозра, повідомлена ОСОБА_5 , обґрунтовується матеріалами кримінального провадження, зібраними під час досудового розслідування, зокрема:

Рапорт інспектора роти №2 батальйону №3 полку №1 від 10.12.2020;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

Довідка з КНП «МКЛШМД» №43 від 10.12.2020;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ;

Протоколом допиту свідка ОСОБА_10 .

Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину;

Протоколом обшуку автомобіля «Reno Logan», що належить підозрюваному;

Протоколом обшуку кімнати за адресою проживання підозрюваного;

Протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 ;

Даними «Драгеру», згідно даних якого, ступінь сп`яніння підозрюваного ОСОБА_5 год. 26 хв. 10.12.2020 склав 0, 87 ‰..

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, посилаючись на наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зазначені в клопотанні.

Також прокурор зазначив, що у зв`язку з повідомленням ОСОБА_5 про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України з метою забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчините інше кримінальне правопорушення, потребується застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам Переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 являючись військовослужбовцем буде зобов`язаний повернутися до виконання обов`язків військової служби, може бути відряджений до зони проведення ООС, де тривають бойові дії; наказом командирів яким підпорядковується ОСОБА_5 місце проходження військової служби в будь-який час може змінитися; Крім того, санкція статті кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років позбавлення волі, тобто усвідомлюючи невідворотність покарання та його тяжкість, яке пов`язане із позбавленням волі за вчинення вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_5 має можливість розцінити ухилення від слідства і суду як менш негативні явища для себе ніж, власне, відбування покарання, що у свою чергу корелюється з рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» у якому зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» та підтверджує зазначений ризик; Незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , може надавати вказівки третім особам на здійснення такого впливу або особисто здійснювати такий протиправний вплив, може впливати на свідків, зокрема ОСОБА_7 , з метою зміни останніми показів в частині фактичних обставин, з урахуванням того, що ОСОБА_5 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, тобто здатний до вчинення дій насильницького характеру. Вплив останнього на свідків вказаного кримінального правопорушення може сприяти уникненню притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, як військовослужбовець, який наразі проходить військову службу у підрозділі СБ України, користуючись своїми повноваженнями як військова службова особа, співробітник правоохоронного органу, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, як військовослужбовець може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування та судового слідства; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, підтверджується тим, що ОСОБА_5 перебуваючи на волі, як військовослужбовець військової служби за контрактом, може вчинити інший тяжкий злочин в умовах особливого періоду, а саме самовільне залишення військової частини або місця служби за ч. 4 ст. 407 КК України, або дезертирство за ч. 3 ст. 408 КК України, тим самим переховуватись та ухилятись від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, у вчиненні яких останньому повідомлено про підозру.

Окрім вказаного, прокурор зазначив, що обґрунтованість підозри у відповідності до рішень Європейського суду з прав людини вказує на те, що узагальнююче визначення поняття «обґрунтованість підозри» у вчиненні особою кримінального правопорушення сформульовано у правових позиціях ЄСПЛ. Зокрема, у рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04. 2011 ЄСПЛ зазначив, що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Від сукупності обставин справи залежить, що саме можна вважати обґрунтованою підозрою. При цьому така підозра не може ґрунтуватися лише на тому, що особа вчинила в минулому правопорушення, навіть аналогічне. Таким чином, підозра буде вважатися обґрунтованою лише у випадку, коли вона ґрунтується на відомостях, що об`єктивно пов`язують підозрюваного із вчиненим кримінальним правопорушенням. Це означає, що у слідчого мають бути докази, які вказують на причетність особи до вчинення кримінального правопорушення (показання свідків, потерпілих, речові докази, протоколи слідчих дій тощо).

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив насильницький злочин проти життя і здоров`я особи, обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків та інших осіб, вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується вищезазначеними матеріалами досудового розслідування, а також неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є нормативно підтвердженою та обґрунтованою.

При цьому, необхідність застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю обґрунтованої підозри, необхідністю забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Захисник проти задоволення клопотання заперечував та вказав про необґрунтованість клопотання, безпідставність повідомлення про підозру та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та як наслідок просив відмовити у задоволенні клопотання, підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, надані докази захисниками, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме в у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме: протоколом затримання особи підозрювану у вчиненні злочину в порядку 208 КПК України; протоколами обшуківї від 10.12.2020; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 ; протокол допиту свідка ОСОБА_11 ;протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_7 , рапортами співробітників правоохоронних органів.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні продовжують існувати обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, в противагу чому сторона захисту не навела будь-яких аргументів, які б спростовували доводи, зокрема, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, з метою схилення останніх до відмови давати показання чи давати неправдиві показання у кримінальному провадженні щодо вчинених ним кримінальних правопорушень, продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється або вчинити нові, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Варто зазначити, що застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак приходить до висновку про задоволення клопотання, та не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Крім того, у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177, 178 цього Кодексу, вважаю необхідним не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні, враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні дій, які полягають в умисному нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, тобто кримінального правопорушення, що передбачено ч. 1 ст. 121 КК України.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання- задовольнити.

Застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Синиця Христинівського району Черкаської області, українцю, громадянину України, неодруженому, раніше не судимому, з середньою освітою, військовослужбовцю за контрактом, працівнику охорони 1 відділу Управління чергової охорони Служби безпеки України, військове звання штаб-сержант, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, строком до 07 лютого 2021 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , обчислювати з 10 грудня 2020 року.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою оголошена підозрюваному ОСОБА_5 .

Повний текст ухвали буде виготовлений і проголошений о 16 год. 05 хв. 16 грудня 2020 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1