Справа № 133/1667/20
Провадження №11-кп/801/1125/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
Головуючого судді : ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000370 від 05.05.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України,
за участю:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7

в с т а н о в и в :
До Вінницького апеляційного суду надійшли матеріали у кримінальному провадженні №0000370, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.05.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задоволено.
Продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 терміном на 60 (шістдесят) днів, до 25 жовтня 2020 року включно, без визначення розміру застави.
У задоволенні усного клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який відмовлено.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , непогодившись з ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року, подала апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу суду та постановити нову, обравши обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , мотивовано тим, що ухвала Калинівського районного суду Вінницької області постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження.
Судом не взято до уваги, що у клопотанні прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсутні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились та відсутні нові ризики, передбачені ст.177 КПК України, не спростовано порушення стороною обвинувачення вимог ч.2 ст. 184 КПК України щодо надання обвинуваченому та стороні захисту клопотання та матеріалів, якими обгрунотовується необхідність застосування запобіжного заходу, чим порушено право на захист обвинуваченого.
Захисник вважає, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати запобіжний захід домашній арешт, оскільки тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом, який розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України.
Суд першої інстанції зазначає про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що встановлено попередньою ухвалою суду, однак такий висновок зроблений з порушенням ст. 198 КПК України, оскільки висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, зазначила, що підозра належним чином обгрунтована, ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися продовжують існувати, у обвинуваченого відсутні міцні соціальні звязки, на даний час офіційно не працює, немає джерела доходу, крім того, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, розуміючи, яке покарання йому загрожує, вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на потерпілих, свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки йому відоме місце їх проживання, які на даний час не допитані судом, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала в повному обсязі вимоги апеляційної скарги, просила ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року скасувати та постановити нову, обравши обвинуваченому ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги захисника, просив застосувати відносно нього домашній арешт, оглянувши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .
Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000370 від 05 травня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 скерований до суду, триває судовий розгляд.
Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини,врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Безпідставними є посилання захисника ОСОБА_6 , що ризики наведені прокурором та які зазначені в ухвалі суду є необгрунтованими, оскільки прокурором доведено, що ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати, зокрема те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній офіційно не працевлаштований, не має належного та постійного джерела доходу (прибутку), може незаконно впливати на потерпілих, свідків які на даний час не допитані в судовому засіданні, що в сукупності дає достатні правові підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення, відсутні докази, які б свідчили про те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зникли, тому обвинувачений може переховуватись від суду, чинити тиск на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні, продовжувати вчиняти нові злочини, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, а жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що обвинувачений має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, яка потребує допомоги зі сторони обвинуваченого, як на обставини, які є підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки захистом не надано доказів щодо зазначених обставин.
У відповідності до вимог ст. 178 КПК України судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, зазначені обставини приймались до уваги в сукупності зі всіма обставинами провадження, які мають значення для прийняття правильного рішення.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд апеляційної інстанції вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки, вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором, а також забезпечити безпеку суспільства від нових протиправних посягань обвинуваченого, враховуючи ступінь суспільної небезпеки злочину, у якому він обвинувачується.

Твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.
Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, невзявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , на думку апеляційного суду, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, у скоєнні якого обвинувачується відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Доводи апеляційної скарги захисника про порушення права на захист, оскільки прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою було вручено перед початком судового засідання є безпідставними.
27.08.2020 року під час судового розгляду клопотання в Калинівському районному суді Вінницької області про продовження строків тримання під вартою захисник ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 клопотань про відкладення судового засідання з підстав зазначених у апеляційній скарзі захисника не заявляли, а відтак погодилися на розгляд такого клопотання, що не заперечувалось під час апеляційного розгляду.
Право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою було забезпечено.

Ні під час судового розгляду, ні під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .
Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 27.08.2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4