Постанова

Іменем України
12 серпня 2020 року

м. Київ
справа № 457/77/16-к
провадження № 51-1463км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000677, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківська, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 22 жовтня 2018 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що 27 листопада 2015 року, о 21 год 35 хв., керуючи автомобілем «Рeugeot:-107 1OE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по

вул. Стебницькій у м. Трускавці в напрямку м. Стебник та неподалік будинку № 95А зупинився перед пішоходом ОСОБА_9 , який знаходився на смузі руху його автомобіля. В подальшому, з метою нанесення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та усвідомлюючи, що своїми діями може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого і свідомо припускаючи її настання, умисно здійснив наїзд на пішохода, в результаті чого останній опинився на капоті автомобіля. Водночас в подальшому, ОСОБА_8 різко натиснув на педаль гальма, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 впав на асфальтоване дорожнє покриття та отримав тяжкі тілесні ушкодження, що були небезпечними для життя в момент їх заподіяння.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважають, що в оскаржуваній ухвалі апеляційний суд фактично не дав належної оцінки конкретним доводам апеляційної скарги про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження щодо винуватості

ОСОБА_8 , оскільки досліджені в суді першої інстанції докази вказують на неправомірність дій потерпілого. Наголошують також на безпідставній відмові суду апеляційної інстанції в задоволенні клопотання про повторне дослідження доказів, оскільки місцевим судом обставини досліджено неповно і з порушеннями, необґрунтовано надано перевагу одним та залишено поза увагою інші докази. Разом з цим не було надано належної оцінки дослідженим під час судового розгляду в суді першої інстанції суперечливим медичним документам, а також висновкам експертів. Вважають, що з урахуванням викладеного, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.
Позиції учасників судового провадження
В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав доводи касаційної скарги.
Прокурор просив частково задовольнити касаційну скаргу, скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді та повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно вимог ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок, а виходить з обставин, установлених цими судами.
Доводи сторони захисту щодо незгоди з оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Слід зазначити, що висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, був предметом перевірки апеляційного суду і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.
Незважаючи на заперечення своєї вини засудженим ОСОБА_8 , на підтвердження доведеності його винуватості в основу вироку судом обґрунтовано покладено показання потерпілого ОСОБА_9 , згідно з якими 27 листопада 2015 року, знаходячись на проїзній частині по вул. Стебницькій, розставивши руки в сторони, зупиняв автомобіль. Коли ОСОБА_8 зупинив транспортний засіб, він припустив, що це автомобіль його товариша. На прохання підвезти в м. Стебник, ОСОБА_8 відмовив, тому став перед автомобілем, але ОСОБА_8 рушив автомобілем, і він опинився на капоті, пізніше на асфальті.
Вказані показання фактично підтверджені потерпілим ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 , який підтвердив висновок судової-автотехнічної експертизи від 25 жовтня 2017 року, пояснивши, що дії обвинуваченого та потерпілого після зупинки автомобіля не потребують спеціальних знань в галузі судової автотехніки, а є з`ясуванням відносин між собою.
Крім того, доведеність винуватості підтверджується і іншими доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 27.11.2015 року; протоколами огляду предмета від 04 та 10 грудня 2015 року з фототаблицями; висновком експерта № 727 від 04 грудня 2015 року; відповіддю з Дрогобицької міської лікарні за № 1443 від 07 грудня 2015 року.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.
Таким чином, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що апеляційний суд, належним чином оцінивши надані та досліджені в судовому засіданні місцевого суду докази, зазначив, що суд першої інстанції, провівши аналіз доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оцінив кожний доказ з точки зору допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, правильно кваліфікував дії останнього за пред`явленим обвинуваченням.
Під час касаційного розгляду також не встановлено процесуальних порушень, оскільки суд апеляційної інстанції усім доводам, викладеним в апеляційній скарзі, дав вичерпні та вмотивовані відповіді.
Щодо доводів захисників у касаційній скарзі про те, що судом апеляційної інстанції надано неналежну оцінку дослідженим під час судового розгляду в суді першої інстанції суперечливим медичним документам, а також висновкам експертів, то колегія суддів вважає їх непереконливими.
Зокрема, як встановлено апеляційним судом, судово-медична експертиза № 727 була проведена 04 грудня 2015 року повноважним на те судово-медичним експертом Дрогобицького районного відділення КЗ ЛОР ЛОБСМЕ ОСОБА_12 та містить відповіді на усі поставлені в постанові слідчого від 04.12.2015 року питання. Крім того, експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Висновки вказаної експертизи підтверджуються і даними листа Дрогобицької міської лікарні № 1443 від 07 грудня 2015 року, згідно з яким ОСОБА_9 перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні міської лікарні з 30 листопада 2015 року з діагнозом: відкрита черепно-мозкова травма, перелом склепіння та основи черепа, забій головного мозку середнього ступеня, субарахноїдальний крововилив.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що у вироку судом першої інстанції правильно покладено в обгрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення дані висновку судово-медичної експертизи № 727 від 04 грудня 2015 року, оскільки у висновку № 263 від 06 липня 2018 року зазначено, що у звязку із неможливістю провести повторний опис результатів комп`ютерної томографії кісток черепа ОСОБА_9 з технічних причин (дефект CD-диску), дати повноцінний висновок по факту наявності тілесного ушкодження черепно-мозкової травми у нього при проведенні повторної судово-медичної експертизи не представляється можливим, тобто підтвердити чи спростувати весь комплекс тілесних ушкоджень, відображених у висновку експерта № 727 (т. 2, а. п. 125-126).
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі захисників доводи стосовно недопустимості доказів, які за своїм змістом є аналогічними доводам касаційної скарги, та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.
З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів та вважає, що постановлена за результатами розгляду апеляційної скарги захисників ухвала суду апеляційної інстанції відповідає положенням статей 370, 419 КПК України і погоджується з наведеними у ній висновками про законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції.
Також, колегія суддів вважає неспроможними доводи касаційної скарги захисників про те, що суд апеляційної інстанції не дотримався вимог ст. 404 КПК у зв`язку з відмовою в повторному дослідженні доказів, оскільки згідно з положеннями частини третьої цієї статті, це є правом, а не обов`язком суду, а відмова в задоволенні клопотання, за відсутності аргументованих доводів щодо необхідності дослідження доказів, які, на думку захисників, були досліджені не повністю або з порушеннями, не свідчить про недотримання судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону або неповноту судового розгляду.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону у кримінальному провадженні колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог сторони захисту немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3