КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0006543 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 16.12.2003 року Апеляційним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 26.04.2004 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 304, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 16.12.2010 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 29.11.2012 року умовно достроково на невідбуту частину покарання 10 місяців 17 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року,

________________________________________________
Справа №11-кп/824/2603/2020 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_1
в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що 09 липня 2019 року приблизно о 04 год. ОСОБА_7 , перебуваючи разом з особою-1 та особою-2, матеріали кримінального провадження відносно яких виділені в окреме провадження, на пішохідній алеї, що по бульвару Т.Шевченка, 17 в м. Києві, звернули свою увагу на ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які в цей час спали на лавці та біля них знаходилися їх два рюкзаки. Вважаючи, що в рюкзаках знаходяться цінні речі та грошові кошти, у ОСОБА_7 , особи-1 та особи-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. З цією метою, вони розробили злочинний план, який полягав у тому, що ОСОБА_7 та особа-2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, непомітно для ОСОБА_9 та ОСОБА_10 викрадуть рюкзаки, а особа-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, буде спостерігати за навколишньою обстановкою та, у випадку появи сторонніх осіб, повідомить про це особу-2 та ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, 09 липня 2019 року приблизно о 04 год. 05 хв. ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, скориставшись тим, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сплять на лавці, а також тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, бажаючи збагатитись за рахунок викрадення чужого майна, підійшли до лавки. Діючи відповідно до розподілених ролей, особа-2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, таємно викрав рюкзак чорного кольору, який належить ОСОБА_9 та для нього матеріальної цінності не становить, а ОСОБА_7 таємно викрав рюкзак рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 та для неї матеріальної цінності не представляє, а особа-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в цей час спостерігала за навколишньою обстановкою.
Після чого, 09 липня 2019 року приблизно о 04 год. 07 хв. ОСОБА_7 , разом з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, направились до сусідньої лавки, де почали обшукувати рюкзаки на предмет виявлення цінних речей та грошових коштів, однак, нічого не знайшовши, рюкзак рожевого кольору залишили на лавці, а рюкзак чорного кольору «Pilot FО Jeansmith», вартістю 44 гривні 67 копійок, в якому знаходилась банка з консервою «Сардини», які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, особа-1, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, одягнув на спину та разом з ОСОБА_7 почали відходити з місця вчинення кримінального правопорушення.
В цей час 09 липня 2019 року приблизно о 04 год. 10 хв. ОСОБА_9 прокинувся та виявив відсутність своїх речей, які вже лежали на сусідній лавочці, підійшовши до якої ОСОБА_9 забрав з лавки рюкзак рожевого кольору, який належить ОСОБА_10 . В цей час його дії помітили ОСОБА_7 разом з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, які перебували на пішохідній алеї, що по бульвару Т. Шевченка, 17 в м. Києві та вважаючи, що у ОСОБА_9 можуть знаходитися цінні речі та грошові кошти, у ОСОБА_7 разом з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 09 липня 2019 року приблизно о 04 год. 12 хв. ОСОБА_7 разом з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на пішохідній алеї, що по бульвару Т. Шевченка, 17 в м. Києві, діючи за попередньою змовою групою осіб, повернулися до ОСОБА_9 , де звернули свою увагу на рюкзак зеленого кольору, який особа-2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, вирвав із рук ОСОБА_9 . Після чого, 09 липня 2019 року приблизно о 04 год. 15 хв. ОСОБА_7 разом з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, перебуваючи на лавці, яка знаходиться на пішохідній алеї, що по бульвару Т. Шевченка, 17 в м. Києві, погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, діючи за попередньою змовою групою осіб, почали обшукувати рюкзак зеленого кольору, з якого ОСОБА_7 відкрито викрав мобільний телефон «SamsungG361H» чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 565 гривень 50 копійок, із сім карткою мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_3 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, особа-2, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, відкрито викрав мобільний телефон «Nokia С1», вартістю 300 гривень, з сім-карткою мобільного оператора «ВФ Україна» № НОМЕР_4 , яка матеріальної цінності для потерпілого не представляє, та мобільний телефон «Nokia 101» сірого кольору, вартістю 251 гривня 67 копійок, без сім-картки мобільного оператора. В цей час, о 04 год. 25 хв. 09 липня 2019 року, на лавці, яка знаходиться на пішохідній алеї, що по бульвару Т. Шевченка, 17 в м. Києві, ОСОБА_9 висловив вимогу ОСОБА_7 , а також особі-1 та особі-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, повернути викрадене майно, однак останні, незважаючи на законну вимогу ОСОБА_9 , та усвідомлюючи, що їх дії несуть відкритий характер, своїх злочинних дій не припинили, а навпаки, погрожуючи потерпілому фізичною розправою та спричиненням тілесних ушкоджень, разом із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним у подальшому на власний розсуд.
А всього, ОСОБА_7 , діючи повторно та за попередньою змовою з особою-1 та особою-2, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вчинив відкрите викрадення майна ОСОБА_9 , на загальну суму 862 гривні 01 копійку, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи його не досить обґрунтованим, просить переглянути вирок суду та пом`якшити йому покарання у виді позбавлення волі на більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд, вважаючи його виправлення та перевиховання можливим лише в місцях позбавлення волі, не знайшов підстав для застосування ст. 69 та ст. 75 КК України, однак, судом не було враховано таку пом`якшуючу його покарання обставину, як його щиросердне каяття, а також те, що він має на утриманні двох неповнолітніх дітей та матір пенсійного віку, яка не працює та мешкає сама, та те, що цивільний позов не заявлено і потерпіла сторона до нього ніяких претензій не має.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, які просили пом`якшити ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст. 75 КК України, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, перевірці колегією суддів не підлягають, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались, як не заперечуються вони обвинуваченим і в апеляційній скарзі.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що також обвинуваченим не оспорюється.
Перевіряючи вирок суду першої інстанції, виходячи з апеляційних доводів обвинуваченого, в частині призначеного йому покарання, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Як убачається зі змісту вироку, призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинений злочин та визначаючи його у виді позбавлення волі, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та конкретні обставини його вчинення, форму й ступінь вину, мотив вчинення злочину; щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання за наявності обтяжуючої - рецидив злочинів; дані про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності, в т.ч. і тяжких, та відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк, посередньо характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох малолітніх дітей, не перебуває на спеціальному обліку у лікаря психіатра та перебував на обліку у лікаря нарколога з травня 2020 року по січень 2008 року з діагнозом: вживання алкоголю зі шкідливими наслідками.

Отже, зваживши на вказані обставини і всі дані щодо особи ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 повинні відбуватися в умовах ізоляції від суспільства і з таким висновком суду також погоджується колегія суддів.

Зокрема, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних тяжких корисливих злочинів (у тому числі із наданням можливості відбувати покарання з випробуванням), і відбував покарання у виді позбавлення волі на певний строк, та знову вчинив умисний тяжкий корисливий злочин, поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. При цьому в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_7 постійно займався суспільно корисною працею, а отже, вчинив корисливий злочин з метою власного збагачення,і наявність у нього на утриманні двох малолітніх дітей не стала стримуючим фактором від вчинення злочину.
До того ж в матеріалах провадження наявні дані щодо посередньої характеристики ОСОБА_7 ; неодноразового притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, в т.ч. правопорушень на транспорті та таких, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку; переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим він перебував у розшуку в даному кримінальному провадженні з 30.07.2019 року по 16.01.2020 року, а також про здійснення СВ Коростенського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області досудового розслідування в кримінальному провадженню №0000038 від 14.01.2020 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні 13.01.2020 року злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Наведені обставини переконливо свідчать про схильність обвинуваченого до вчинення корисливих злочинів та небажання стати на шлях виправлення, а тому відсутні підстави для його звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції були виконані вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді, впливають на покарання і з якими обвинувачений пов`язує апеляційне прохання, колегія суддів уважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання, яке він повинен відбувати в умовах ізоляції від суспільства, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, отже підстав вважати його явно несправедливим через суворість, як і підстав для застосування ст.ст. 75, 76 КК України, не вбачає.

Також колегія суддів звертає увагу й на те, що для призначення більш мякого покарання, ніж передбачено законом, згідно зі ст. 69 КК України, необхідна наявність двох підстав:1) наявність декількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; 2) наявність обставин, що певним чином позитивно характеризують обвинуваченого.

Між тим, в даному випадку наявна лише одна обставина, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , а саме - його щире каяття, а зазначені обвинуваченим дані про його особу, як то, що він має на утриманні двох малолітніх дітей та матір пенсійного віку, яка не працює і мешкає сама, та те, що цивільний позов не заявлено і потерпіла сторона до нього ніяких претензій не має, не лише в більшій їх частині були враховані судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, але й не є тими обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, та які б давали підстави для призначення йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - в меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції, зважаючи як на конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 тяжкого корисливого злочину за попередньою змовою групою осіб та наведені вище дані про його особу, так і те, що відсутність претензій з боку потерпілого в даному випадку зумовлена виключно поверненням йому майна внаслідок дій працівників правоохоронного органу по затриманню ОСОБА_7 з викраденим майном.

Інших доводів на обґрунтування необхідності пом`якшення призначеного судом покарання в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

За викладеним вище, колегія суддів, визнаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а покарання необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 30 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3