Справа 367/5247/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3247/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

8 жовтня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з Київським СІЗО кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000361 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20.08.2020 року клопотання прокурора прокуратури Київської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задоволено, клопотання захисників та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без задоволення. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено на 60 днів. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000361 по обвинуваченню ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 15 п.п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору прокуратури Київської області, який направив його до суду, для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення цих недоліків.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить у собі належним чином сформульованого обвинувачення, та послідовних фактичних обставин кримінального правопорушення, яке прокурор вважає встановленими, що порушує вимоги норм як чинного законодавства України, так і міжнародної практики, оскільки для повноцінного захисту своїх прав особа має право знати, в чому вона обвинувачується. Крім того, реєстр матеріалів досудового розслідування містить суперечності, які не відповідають дійсності, а саме у розділі ІІ п. 99 даного Реєстру вказано, що обвинувальний акт було складено старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_12 та затверджений начальником відділу прокуратури Київської області ОСОБА_13 13.11.2019 року. Разом із тим, до суду надійшов обвинувальний акт складений слідчим криміналістом відділу СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_14 та затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_6 17.08.2020 року, що свідчить про порушення ст. 109 КПК України. Також під час вручення обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_7 , останньому не було роз`яснено право на розгляд кримінального провадження судом присяжних. До обвинувального акту було додано письмове роз`яснення, де зазначено, що ОСОБА_7 відмовився від отримання письмових роз`яснень вимог ст. 384 КПК України в присутності 2 понятих. Разом із тим, ч. 1 ст. 384 КПК України не встановлено конкретний спосіб (усно чи письмово) роз`яснення право особи на суд присяжних, а встановлено вимогу лише щодо надання суду разом із обвинувальним актом письмового роз`яснення. Також суд з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 в ході судового слідства, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважав за доцільне залишити ОСОБА_7 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог представник потерпілого послався на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 вже вчетверте повертається прокурору для усунення недоліків, що призводить до порушення прав потерпілого, а також до порушення розумних строків розгляду. Зазначає, що всі зазначені в ухвалі недоліки обвинувального акту прокурором усунені в повному обсязі та обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, а тому законні підстави для його повернення прокурору відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу суду в частині повернення обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор послався на те, що ухвала суду в частині повернення обвинувального акту є незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог захисник послався на те, що ухвала суду в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою є незаконною. Вважає, що прокурором пропущено строк на подання клопотання про продовження строку тримання під вартою та суд першої інстанції не міг з власної ініціативи вирішити питання щодо запобіжних заходів. Зазначає, що прокурором не наведено додаткових обґрунтувань необхідності продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та прокурором не доведено того, що жоден більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Також зазначає, що судом не враховано доводи про те, що вказані ризики на даний час зменшилися. Зазначає, що судом не враховано тяжкий стан здоров`я та пенсійний вік обвинуваченого, позитивні характеристики обвинуваченого, раніше не судимий, постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, має мати пенсійного віку та малолітню доньку, офіційне постійне місце роботи.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу подану захисником ОСОБА_8 та заперечували проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу представника потерпілого, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 , думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , який підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_8 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 у справі «Bellet v. France» зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно з ч.6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 - 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст.331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіряючи відповідно до ст. 331 КПК України підстави доцільності продовження строків тримання ОСОБА_7 під вартою, не вирішуючи наперед питання доведеності вини обвинуваченого, місцевий суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, в якому ОСОБА_7 за версією сторони обвинувачення, являється замовником умисного вбивства, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, яке не було доведено до кінця з причин, що не залежали від його волі, інформацію про особу обвинуваченого, та прийшов до обґрунтованого висновку, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, у змозі забезпечити уникненню ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків, які ще не допитувались у судовому засіданні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення нових кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Зазначені ризики на цей час продовжує існувати та є реальними. Крім того, усвідомлення обвинуваченим тяжкість покарання, яке може йому загрожувати, свідчить про те, що останній з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, що унеможливить розгляд провадження, встановлення реальних обставин справи та виконання правових приписів ст.2 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали суду, в частині продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними. Крім того, на даний час розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 ще триває, дослідження доказів ще не завершено, та не прийнято остаточного рішення.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів враховує особу обвинуваченого, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що наявність місця реєстрації, роботи, родини у обвинуваченого, не спростовують доводів прокурора про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та не є гарантією виконання ним своїх процесуальних обов`язків та запобіганню спробам переховуватися від суду, з метою уникнення покарання за скоєне.

Посилання в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_8 про те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 не може перебувати в умова СІЗО, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими, оскільки як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції не було надано жодних доказів того, що обвинувачений не має змоги отримувати необхідну медичну допомогу в СІЗО, в тому числі в разі потреби і в інших медичних закладах.

Доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисниками не наведено.

Як вбачається з ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо. Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони.
При складанні обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 вищевказані вимоги кримінального процесуального законодавства були дотримані не в повній мірі, адже обвинувальний акт, відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, повинен містити, крім іншого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, всупереч вимогам кримінального процесуального закону в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулюванні обвинувачення та правової кваліфікації, допущено істотні суперечності, які беззаперечно позбавляють обвинуваченого можливості належним чином здійснювати своє право на захист.

З викладу фактичних обставин та формулювання обвинувачення, яке прокурор вважає встановленими не зрозуміла кількість співвиконавців інкримінованого ОСОБА_7 , як організатору, злочину. Крім того, з тексту обвинувального акту, не зрозуміло хто з вказаних співвиконавців знайомий ОСОБА_7 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження чи знайомий, знайомого ОСОБА_7 , матеріали стосовно якого виділені в окреме провадження, вчиняв конкретні дії описані в обвинувальному акті з метою вчинення злочину, як окремо так і разом.

Також, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 обвинувачується в організації незакінченого замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене за попередньою змовою групою осіб, на замовлення, з корисливих мотивів, тобто особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця. Разом із тим, в обвинувальному акті не вказано в чому полягав корисливий мотив.

Відповідно до ст. 84, ст. 101 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отриманні у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Висновок експерта є процесуальним джерелом доказів, який має докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, які не є обов`язковими для особи або органу, яка здійснює провадження.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, описання в обвинувальному акті висновків експерта не є викладом фактичних обставин по конкретному кримінальному провадженню, які прокурор вважає встановленими, а тим більш формулюванням обвинувачення, в розумінні вимог діючого КПК України та практики Європейського суду з прав людини, та є посиланням прокурора на зібрані під час досудового слідства у даному кримінальному провадженні докази.

Крім того, з реєстру, доданого до обвинувального акту вбачається, що він не відповідає вимогам ч. 2 ст. 109 КПК України, оскільки у розділі ІІ п. 99 даного Реєстру вказано, що обвинувальний акт було складено старшим слідчим СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_12 та затверджений начальником відділу прокуратури Київської області ОСОБА_13 13.11.2019 року. Разом із тим, до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт, складений слідчим криміналістом відділу СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_14 та затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів при розслідування злочинів проти життя та здоров`я особи управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Київської області ОСОБА_6 17.08.2020 року.
Також, як було встановлено в суді першої інстанції, під час вручення обвинувального акту обвинуваченому ОСОБА_7 , останньому не було роз`яснено право на розгляд кримінального провадження судом присяжних. До обвинувального акту було додано письмове роз`яснення, де зазначено, що ОСОБА_7 відмовився від отримання письмових роз`яснень вимог ст. 384 КПК України в присутності 2 понятих. Проте, ч. 1 ст. 384 КПК України не встановлено конкретний спосіб (усно чи письмово) роз`яснення право особи на суд присяжних, а встановлено вимогу лише щодо надання суду разом із обвинувальним актом письмового роз`яснення.
Положення пп.«а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п.52 рішення від 25.03.1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п.58 рішення від 25.07.2000 року у справі «Матточіа проти Італії»; п.34 рішення від 20.04.2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії»). До того ж право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого пп. «b» п.3 ст.6 Конвенції (п.54 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції»; п.47 «Даллос проти Угорщини»).
Зазначені вище недоліки обвинувального акту перешкоджають об`єктивному розгляду провадження, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду про необхідність його повернення прокурору для усунення недоліків.
Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого щодо незаконності ухвали суду в частині повернення обвинувального акту, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Будь-яких доводів на спростування вищевказаних висновків суду першої інстанції не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг та вважає за необхідне залишити оскаржуване рішення без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , прокурора відділу прокуратури Київської області ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Суддя Суддя Суддя