Справа № 216/3732/20
Провадження № 1-кп/216/818/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження за № 0000890 від 12.05.2020 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, українця, військовослужбовця, не одруженого, має повну вищу освіту, зареєстрованого та проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що він, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів гострої неприязні до ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вирішивши заподіяти останньому тяжкі тілесні ушкодження, не маючи на меті спричинення смерті останньому, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , близько 03 год. 10 хв. 12.05.2020, перебуваючи біля буд. № 62 мікрорайону Всебратське - 2 в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу, будучи у стані алкогольного сп`яніння, дістав з правої кишені вдягнених на ньому спортивної кофти кухонний ніж та наніс ОСОБА_6 , один удар вказаним ножом в область грудної клітини, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді одиночного колото-різаного поранення, що починається шкірною раною передньої поверхні черевної стінки, що розповсюджується у прямолінійний щілиноподібний рановий канал, направленням спереду назад, дещо згори вниз, дещо зліва направо, за шляхом ушкоджує підшкірну клітковину, печінку довжиною 8 см; 1500 мл крові та 500 мл згортків в черевній порожнині, що за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життята перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з біологічною смертю потерпілого ОСОБА_6 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні злочину в якому він обвинувачується, визнав повністю, підтвердив свої показання, які давав під час судового розгляду, фактичні обставини скоєння злочину та пояснив, що дійсно вчинив вказаний вище злочин за обставин, які вірно встановлені стороною обвинувачення та зазначені в обвинувальному акті, показання давав і дає добровільно, заборонених методів до нього зі сторони обвинувачення не застосовувалось.
Прокурор заявив суду клопотання, яке підтримав обвинувачений та його захисник, про розгляд справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, так як обвинувачений вину в скоєнні злочину визнав повністю, вважають недоцільним дослідження доказів по справі відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.
ОСОБА_3 винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо усіх фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, якому декілька разів роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Про добровільність позиції обвинуваченого та про розуміння ним правових наслідків свідчить його згода з клопотанням прокурора, заявлене в судовому засіданні. Обвинувачений систематично та послідовно протягом усього часу розгляду справи визнавав усі обставини справи, тому у суду не має сумнівів у його волевиявленні.
Роз`яснивши учасникам процесу положення ст.349 КПК України, суд провів судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин, із застосуванням правил ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого ОСОБА_3 , доводи прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особу, кваліфікує дії обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
На підставі всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, беручи до уваги повноту належність та допустимість наданих суду доказів, вислухавши показання обвинуваченого, суд приходить до висновку про доведеність обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_3 за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст.2 Розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (ратифікованою Україною Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною Національного законодавства України, який набрав чинності для України 11.09.1997 року) встановлено, що право кожного на життя охороняється законом.
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07 лютого 2003 року, звернуто увагу судів на необхідність суворого додержання вимог законодавства, що передбачає відповідальність за злочини проти життя та здоров`я особи.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
У відповідності до п.п.2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Керуючись вимогами ст.65 КК України, при призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також те, що ним вчинено злочин проти життя та здоров`я особи, який відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем, не одруженим, дітей на утриманні не має, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, враховуючи позицію потерпілої ОСОБА_7 , яка не наполягає на суворому покаранні обвинуваченого, оскільки останній витрати відшкдував, обвинувачений не звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра (м.к.п. а.с. 147), однак звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога у березні 2018 року з приводу вживання психостимуляторів зі шкідливими наслідками по квітень 2020 року (м.к.п. а.с. 148). Вину у скоєному злочині визнав повністю та у вчиненому розкаюється.
Обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Прокурор в судовому засіданні просив суд при призначенні покарання ОСОБА_3 застосувати ст. 69 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців.
Обвинувачений та захисник кожен окремо підтримали думку прокурора.
Потерпілим у кримінальному провадженні визнано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка надала письмову згоду щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі 3 років 6 місяців.
З урахуванням викладеного, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, враховуючи те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, беззаперечно визнав свою вину, у скоєному кається, активно сприяв розкриттю злочину, раніше не судимий, повністю добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілій, тому, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого без ізоляції його від суспільства не можливе, ОСОБА_3 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімального строку санкції ст.121 ч.2 КК України.
Таке покарання на переконання суду є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що сукупність обставин що пом`якшують покарання істотно знижують суспільну ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також з урахуванням особи винного, необхідно призначити підсудному ОСОБА_3 більш м`яке покарання, вказане в санкції ст. 121 ч. 2 КК України, застосувавши ст. 69 КК України.

Ухвалою Центрально Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.05.2020 року застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення від 12.05.2020 року, на підставі вказаної ухвали суду, ОСОБА_3 було затримано відповідно до ст. 208 КПК України.
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про те, що міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 , слід залишити без змін до моменту набрання цим вироком законної сили.
Арешт на майно обвинуваченого під час досудового розслідування у кримінальному провадженні не накладався.
Процесуальні витрати за залучення експерта відсутні. Питання про речові докази вирішити в порядку ст.100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 84, 100, 349 ч.3, 368, 370, 373, 374 КПК України, п.п.2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» №2 від 07 лютого 2003 року, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою - до набрання цим вироком законної сили, залишити без змін.
Після набрання цим виром законної сили, строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту його затримання, а саме з 12.05.2020 року.
Речові докази:
- футболка, спортивні кофта, штани та кросівки, змиви РБК 2 шт., фрагменти марлі 2 шт., 2 л. зразки крові та 1 ніж, який згідно Квитанції № 1065/20 переданий на зберігання до камери схову Криворізького ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області - після набрання вироком законної сили, знищити (м.к.п. 31);
- Речовий доказ, а саме відеозапис з камери спостереження, який знаходиться в паперовому конверті, - залишити в матеріалах кримінального провадження (м.к.п. а.с. 91 , 93).

Матеріали кримінального провадження № 0000890 від 12.05.2020 року залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 216/3732/20, провадження №1-кп/216/818/20.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1