КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ «Київський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на два місяці, тобто по 07 жовтня 2020 року (включно).

На вказану ухвалу суду, захисник обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року скасувати та обрати щодо обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, звільнивши останніх з під варти в залі суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник вказує, що після передачі справи до суду для розгляду по суті, обраний на стадії досудового розслідування запобіжний захід, застосований щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в Київському СІЗО неодноразово продовжувався з одних і тих же підстав, однак, сторона захисту вважає, що дублювання підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не допускається і є порушенням норм міжнародного права, які є обов`язковими для застосування в Україні.
Апелянт вказує, що стан здоров`я ОСОБА_7 погіршується з кожним днем, оскільки у останнього виявлено ряд тяжких хронічних захворювань, які потребують специфічного довготривалого лікування. На переконання сторони захисту, існує реальна загроза життю та здоров`ю ОСОБА_7 внаслідок того, що в медичній частині Київського СІЗО не передбачено та не надається необхідна для нього медична допомога.
Також, захисник зазначає, що в матеріалах кримінальної справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мають намір перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, експерта.
Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 вважає себе невинуватим у вчиненні інкримінованого злочину за ч. 2 ст. 115 КК України, а тому не має наміру переховуватися від суду. На теперішній час, ОСОБА_7 не має у своєму розпорядженні жодних документів громадянина України, які б надавали йому можливість перетнути кордон, оскільки документи вилучені під час досудового розслідування. Сторона захисту звертає увагу, що ОСОБА_7 раніше не судимий, інших обвинувачень, ніж ті, що викладено в обвинувальному акті, йому не пред`явлено, ризиків продовження ним злочинної діяльності, втечі чи ухиленні від проведення судового розгляду, а також інших, зазначених в ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, не існує. Місцем проживання ОСОБА_7 з 28 липня 2020 року є орендована квартира в м. Києві.
Обвинувачений ОСОБА_8 також раніше не судимий, має постійне місце проживання на території м. Києва.
Крім того, захисник звертає увагу на ту обставину, що під час продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під вартою, суд кожний раз посилається на необхідність проведення судової судової-психофізіологічної експертизи із застосування спеціального технічного засобу поліграф, проведення якої триває вже понад рік, що порушує право особи на проведення розгляду справи в суді в розумний строк.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 та обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги; думку прокурора, яка посилаючись на законність і обгрунтованість ухвали суду, заперечувала проти апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали контрольного провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана в інтересах обвинувачених апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до особливо тяжких злочинів, суворість, передбаченого законом покарання, дані про особу обвинувачених, які не працювали, не мали постійного джерела доходів, не мають соціальних зв`язків, ОСОБА_7 не має постійного місця проживання у м. Києві, суспільно-небезпечний характер дій, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 і ОСОБА_7 та наслідки, що настали від кримінальних правопорушень у вигляді смерті потерпілих.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останнім був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , іншого запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останніх під час розгляду кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що з метою запобігти спробам обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 ухилитись від суду, перешкодити встановленню істини по справі шляхом впливу на свідків та обвинуваченого ОСОБА_10 , продовжити злочинну діяльність, а також з метою забезпечення виконання процесуальних рішень необхідно залишити обраний щодо останніх запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжити строк тримання їх під вартою на два місяці, тобто до 07.10.2020 року включно.

Таким чином, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Посилання захисника, в обгрунтування доводів апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, на ту обставину, що у ОСОБА_7 виявлено ряд тяжких хронічних захворювань, які потребують специфічного довготривалого лікування і стан здоров`я останнього погіршується з кожним днем, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до положень ст.ст. 11, 21 Закону України «Про попереднє ув`язнення», Наказу Державного департаменту України з питань виконання покарань № 192 від 20 вересня 2000 року обов`язок по забезпеченню медичним обслуговуванням осіб, які утримуються під вартою, покладається саме на адміністрацію місця попереднього ув`язнення, а об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора, колегії суддів не надано.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачені раніше не судимі та мають постійне місце проживання в м. Києві, колегія суддів також вважає безпідставним, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження ОСОБА_8 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які обвинувачуються, зокрема ОСОБА_11 за п.9 ч.2 ст.115, ч.3 ст. 146 КК України , а ОСОБА_8 за п.3 ч.2 ст.115, ч. 3 ст. 146 КК України, тобто у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання лише у виді позбавлення волі, в тому числі довічне позбавлення волі.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених, судом на даному етапі не встановлено та стороною захисту не доведено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.
Крім того, колегія суддів відмічає, що суд апеляційної інстанції, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на стадії судового розгляду даного кримінального провадження, не може в межах апеляційного розгляду вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого особам обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочинів.
За викладеним, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 9 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146 КК України та обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.3 ч. 2 ст. 115, ч.3 ст. 146 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 07.10.2020 року включно, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому підстав для її скасування та зміни обвинуваченим запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 серпня 2020 року, якою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці, тобто до 07 жовтня 2020 року включно - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3