ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/5213/19
Провадження № 1-кп/636/108/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2020 рок Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

прокурора Чугуївської місцевої прокуратури ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0001140, відомості про яке 04.09.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Єнакієве, Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, раніше не засудженого, працюючого водієм у ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» м. Київ, зареєстрованого за адресом: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресом: АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_7 04.09.2019, близько 12 години 00 хвилин, керував технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому рухався по основній дорозі по вулиці Гвардійській, м. Чугуїв, Харківської області в напрямку від вулиці Музейна до вулиці Леонова, зі швидкістю близько 40 км/год. В районі будинку № 4 на вул. Гвардійська, м. Чугуїв, Харківської області водій ОСОБА_7 не впевнився у безпечному здійсненні маневру, почав здійснювати обгін інвалідної коляски з електричним приводом, на якій рухався ОСОБА_8 в попутному напрямку, чим, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи, порушив вимоги п.п. 1.7, 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно яких: «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»; «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», в результаті цього допустив зіткнення з інвалідною коляскою з електричним приводом, на якій рухався ОСОБА_8 .

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_7 виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, в залежності від дорожньої обстановки, не впевнився у безпечному здійсненні маневру, почав здійснювати обгін інвалідної коляски з електричним приводом, на якій в попутному напрямку рухався ОСОБА_8 , в результаті чого допустив зіткнення з нею, внаслідок чого останній отримав, відповідно до висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі, закритого переламу хірургічної шийки лівої плечової кістки, які утворилися від ударної дії тупими твердими предметами. За ступенем тяжкості садно кваліфікується по критерію розладу здоров`я як легке тілесне ушкодження, закритий перелам плечової кістки кваліфікується по критерію тривалості розладу здоров`я як середньої тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день) (п. п. 2.2.1.в. 2.3.2.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗУ 17.01.1995).

В діях водія автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи, вбачаються невідповідності вимогам п.п.1.7 та 13.1 Правил дорожнього руху України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної події. В умовах даної пригоди водій автомобіля «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити зіткнення шляхом виконання вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Для виконання вказаних вимог у водія ОСОБА_7 не було перешкод технічного характеру.

Вказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, пояснивши обставини його вчинення як зазначено в обвинувальному акті, вказавши на те, що він працював в цей день на автомобілі, розвозив продукцію. В м. Чугуєві у місця, яке встановлено органом слідства, він хотів об`їхати інвалідну коляску, на якій рухався потерпілий, але щось пішло не так і трапилась пригода.

За згодою сторін, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження всіх доказів по справі, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.

Тому суд обмежився дослідженням фактичних обставин допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, а саме:

- довідки ОСК ГУНП України в Харківській області та ОСК МВС України № 111-26112019/63091 від 28.11.2019, згідно якої обвинувачений ОСОБА_7 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 187);

- інформаційної довідки ДОП СППП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області, згідно якої обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання зарекомендував себе посередньо, скарг від сусідів на його адресу не надходило, адміністративних та кримінальних правопорушень не вчиняв (а.с. 190);

- довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» № 8257 від 29.11.2019, згідно якої ОСОБА_7 на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с. 188);

- довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 16» ХМР № 1428 від 29.11.2019, згідно якої ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 189);

- довідки ТОВ «Асканія Дістріб`юшин» № 09/09-01 від 09.09.2019, згідно якої ОСОБА_7 дійсно працює на посаді водія автотранспортних засобів з 16.07.2019 і по теперішній час (а.с. 185).

Дослідивши та проаналізувавши вивчені у справі докази, суд приходить до висновку, що в сукупності наведені докази, дозволяють суду зробити обґрунтований висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_7 своїми діями вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнає його щире каяття та визнання вини. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд, у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих обставин.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, конкретні обставини справи, наслідки, те що потерпілим є інвалід і його фізичний стан та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, працює, щиро розкаявся у вчиненому злочині.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання вчинення нових злочинів в межах санкції ч. 1ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, застосувавши до нього ст. 75 КК України, і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлений цивільний позов, в якому просив суд стягнути: з відповідача «Страхова компанія «Арсенал страхування» матеріальну шкоду, спричинену пошкодженням інвалідної коляски з електричним приводом в розмірі 38100,00 грн., з відповідача ТОВ «Асканія Дістріб`юшин» - відшкодування понесених матеріальних витрат в розмірі 2700,00 грн., відшкодування моральної шкоди на суму 200000,00 грн., а також з відповідачів - витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування позову потерпілий вказав, що внаслідок неправомірних та протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_7 була пошкоджена інвалідна коляска «Meyra Optimus 2», вартість якої становить 38100,00 грн, а також йому була спричинена моральна шкода, яка виразилась у тому, що в день 04.09.2019, коли ОСОБА_7 було вчинено кримінальне правопорушення по відношенню до ОСОБА_8 , він повинен був разом з дружиною летіти на відпочинок до Туреччини, для чого заздалегідь були придбані квитки, та, не зважаючи на ДТП, яка сталася 04.09.2019, вони все ж вирішили полетіти на відпочинок, де 13.09.2019, йому стало погано і він був доставлений до лікарні, де він перебував під наглядом до 16.09.2019. Також потерпілий вказав, що ним та його родиною були перенесені емоційні страждання, хвилювання за його життя, через зіпсовану відпустку, неможливість насолодитись довгоочікуваною поїздкою, всі були в пригніченому стані та в умовах пристосування до нового життя. Крім того, він зазначив, що є інвалідом І групи вже 38 років, в нього паралізована права рука та ліва нога, його робочою рукою є ліва рука, яка за наслідками ДТП була зламана, що додало багато незручностей йому та його близьким. На сьогоднішній день завдана матеріальна та моральна шкода обвинуваченим не відшкодовані і він жодного разу не вибачився за скоєне.

Представником ТОВ «Асканія Дістріб`юшин» наданий відзив на цивільний позов, в якому він просив суд в задоволені позовних вимог ОСОБА_8 відмовити, посилаючись на те, що витрати 2700,00 грн. ОСОБА_8 в жодній формі не є наслідком дій ТОВ «Асканія Дістріб`юшин» як юридичної особи, а тому вимоги про їх стягнення є неправомірними та не можуть бути задоволені судом. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 200000,00 грн. вказано, що ТОВ «Асканія Дістріб`юшин» як юридична особа не могло керувати транспортним засобом і його дії не могли бути причиною завдання моральної шкоди потерпілому, тому дана вимога є безпідставною. Щодо відшкодування витрат на оплату правової допомоги в розмірі 25000,00 грн. вказував, що факт здійснення потерпілим витрат на правову допомогу є недоведеним, а тому відповідна вимога про їх відшкодування не може бути задоволена.

Захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 пояснив суду, що обвинувачений ОСОБА_7 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа і працює у ТОВ водієм, що є основним місцем його роботи і єдиним джерелом його доходів, а тому у разі позбавлення обвинуваченого права керувати транспортними засобами він буде фактично позбавлений єдиного джерела доходів, що унеможливить забезпечення ним власних базових потреб, а також відшкодувати можливі матеріальні збитки у разі їх встановлення судом. Також захисник зазначив, що враховуючи щире каяття обвинуваченого та його повне сприяння у розкритті злочину, а також той факт, що ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності вперше, захист вважає, що наведені обставини вказують на здатність обвинуваченого виправитися без реального відбування покарання та без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Потерпілим ОСОБА_8 надано відповідь на відзив, в якому вказував, що оскільки ОСОБА_7 на момент ДТП працював у ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» на посаді водія автотранспортних засобів, і автомобіль Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_7 , орендований ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» у ТОВ «Віа Транс Експедиція», а тому витрати, понесені ОСОБА_8 за наслідками ДТП в сумі 2700 грн., повинні бути відшкодовані ТОВ «Асканія Дістріб`юшн». Щодо стягнення моральної шкоди підтримав заявлені вимоги та вказав свою позицію щодо думки відповідача ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» про необґрунтовано завищену суму моральної шкоди та нібито маніпулювання фактами, вважає, що така позиція ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» направлена на уникнення відповідальності. Всі викладені ним в позовній заяві факти є правдою та підкріплені відповідними доказами, зазначена сума відшкодування моральної шкоди є співмірною до перенесених ним страждань. Щодо відшкодування витрат на оплату правової допомоги зазначав, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Таким чином, грошові кошти, внесені на поточний рахунок фізичної особи ОСОБА_5 (адвоката) за надання правової допомоги можливо вважати такими, що внесені готівкою, про що були наданні відповідні довідки. Тому вважає доводи ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» щодо недоведеності витрат на правову допомогу необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Розглядаючи заявлений потерпілим ОСОБА_8 цивільний позов до ТОВ «Асканія Дістріб`юшн», ПАТ «Страхова компанія «Арсена страхування», третіх осіб: ОСОБА_7 , ТОВ «Віа транс експедиція», про стягнення зі відповідача «Страхова компанія «Арсенал страхування» матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням інвалідної коляски з електричним приводом, в розмірі 38100,00 грн., з відповідача ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» відшкодування понесених матеріальних витрат в розмірі 2700,00 грн., відшкодування моральної шкоди на суму 200000,00 грн., а також з відповідачів витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 25000,00 грн. суд приходить до наступного.

Щодо вимог ОСОБА_8 про стягнення з ТОВ «Асканія Дістріб`юшин» відшкодування моральної шкоди на суму 200 000,00 грн, суд зазначає.

Положеннями ст. 23 ЦК України передбачене право особи на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995, моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, спричинена фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила за наявності її вини.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того - у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту, вочевидь, має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що, зазвичай, виникає за подібних життєвих обставин.

У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що потерпілий має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки він є інвалідом І групи, його життю та здоров`ю завдано шкоду. Провина ОСОБА_7 в скоєнні дій відносно ОСОБА_8 , що потягли вказані наслідки, судом встановлена.

Аналізуючи наведене, суд встановив, що обставини, на які посилається цивільний позивач в обґрунтування позову, знайшли своє підтвердження сукупністю доказів, як логічні, послідовні, достовірні та достатні для висновку про те, що ОСОБА_8 внаслідок заподіяння шкоди здоров`ю завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях та фізичному болю, які зазнав потерпілий. Враховуючи тяжкість скоєного обвинуваченим злочину та наслідки для ОСОБА_8 , суд вважає розумним та справедливим стягнути з ТОВ «Асканія Дістріб`юшн» на користь потерпілого 200000,00 грн.

Щодо вимог ОСОБА_8 про стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням інвалідної коляски з електричним приводом в розмірі 38100,00 грн, суд зазначає.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 28 Закону визначено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу, з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є не лише безпосередні страхувальники, (це, як правило, власники), але і інші особи які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, а отже, об`єктом страхування є не лише відповідальність страхувальника, але і інших осіб, які на правомірній основі керують транспортним засобом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як встановлено, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок експлуатації автомобіля Ford Transit, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 в момент ДТП, застрахована в ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 6553273 від 20.09.2018, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн.

Згідно звіту про визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди ОСОБА_8 в наслідок ДТП з електропровідною інвалідною коляскою Meyra Optimus 2 та КТЗ Ford Transit, склали 38100,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що майнова шкода підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь позивача у повному обсязі у сумі 38100,00 грн., в межах ліміту відповідальності на одного потерпілого.

Щодо вимог ОСОБА_8 про стягнення з відповідачів на його користь витрат на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн. суд зазначає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

В ч. 2 ст. 120 КПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Потерпілим ОСОБА_8 документально підтверджено здійснені ним процесуальні витрати на правову допомогу адвоката ОСОБА_5 у розмірі 25000,00 грн. (а. с. 60-69, 121-122).

Отже, процесуальні витрати потерпілого на правову допомогу підлягають стягненню з відповідачів на користь потерпілого ОСОБА_8 в розмірі 25000,00 грн. пропорційно до частки вимог, які задоволено.

Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно дост.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення авто-технічної експертизи № № 7/1151СЕ-19 від 25.11.2019 в розмірі 1884,12 грн.

Запобіжний захід обвинуваченому в ході досудового слідства не обирався та підстав для його обрання не має

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Позов потерпілого ОСОБА_8 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшин» на користь ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 200000 (двісті тисяч) грн. 00 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки у сумі 38100 (тридцять вісім тисяч сто) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшин» на користь ОСОБА_8 матеріальні збитки у сумі 2700 (дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Асканія Дістріб`юшин» на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 21044 (двадцять одна тисяча сорок чотири) грн 44 коп.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу у сумі 3955 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 56 коп.
Стягнути з засудженого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням авто-технічної експертизи, у сумі 1884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп.
Речові докази: транспортний засіб «Ford Transit», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску, власником якого є ВІА Транс Експедиція, - повернути власнику.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати потерпілому, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя -