Справа № 735/1622/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/375/20
Категорія - ч.1 ст.125, ч.2 ст.186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№0000116 за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець смт. Зайцево, Микитівського району, Донецької області, житель АДРЕСА_1 , одружений, має на утриманні малолітню дитину, освіта середня, не працює, згідно вимог ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за:

- ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин;

- ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_13 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець с. Серафинці, Івано-Франківської області, житель АДРЕСА_2 , освіта середня, не працює. не одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з дня затримання обвинуваченого.

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_3 , освіта середня, не працює, не одружений, має на утриманні малолітню дитину, згідно ст.89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня затримання обвинуваченого.

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, уродженець с. Риботин, Коропського району Чернігівської області, житель АДРЕСА_4 , не одружений, освіта професійна-технічна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_11 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на користь держави по 286 грн. процесуальних витрат з кожного.

Скасовано ухвалу слідчого судді Коропського районного суду від 27.09.2019 року про накладення арешту на автомобіль марки ВАЗ 2103, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_17 та який знаходиться у користуванні ОСОБА_9 .

Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 23 квітня 2018 року, близько 22 години, ОСОБА_13 , перебуваючи біля домоволодіння за місцем мешкання ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_5 , на ґрунті особистих неприязних відносин, шляхом нанесення ударів руками в область голови та обличчя ОСОБА_18 , спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин лоба та синця правого вуха, що згідно висновку експерта № 93 від 07.05.2018 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, які не спричинили короткотривалий розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності

Окрім того, 25 вересня 2018 року, близько 02.00 год., ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку господарства ОСОБА_19 , за адресою:

АДРЕСА_6 , вступивши в злочинну змову, відкрито заволоділи майном ОСОБА_19 , а саме: мобільним телефоном марки «Nokia» 6300, вартістю 281,67 грн., телевізійним тюнером Eurosky Digital Satellite ES-4060, вартістю 315 грн., рамою з велосипеда марки «Україна» з двигуном Д-6, вартістю 1308,5 грн., та заднім колесом з велосипеда, вартістю 155 грн., чим потерпілій було спричинено матеріальну шкоду на загальну суму 2060,17 грн.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, посилаючись на відсутність доказів зговору між ним та іншими обвинуваченими, та вчинення ними відкритого заволодіння майном потерпілої. Зазначив, що висновок судово-товарознавчої експертизи не може бути покладений в основу вироку, так як вартість указаного в обвинуваченні майна явно завищена й експерт безпосередньо дане майно не досліджував. Також послався на суперечність показань потерпілої ОСОБА_19 , яка з`являлась у судові засідання у стані алкогольного сп`яніння і щоразу надавала різні показання. Крім того, вказав на неконкретність пред`явленого йому обвинувачення, а також послався на суворість призначеного йому покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, посилаючись на неконкретність пред`явленого йому обвинувачення, так як «відкрите заволодіння чужим майном» відноситься до цивільно-правових відносин і не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Зазначив, що вказане в обвинувальному акті майно було передано під розписку ОСОБА_20 , у рахунок відшкодування пошкоджень автомобіля, який належить ОСОБА_9 . Також, органом досудового розслідування безпідставно було визнано потерпілою ОСОБА_21 , так як вказане в обвинуваченні майно їй не належить. Крім того, зазначив, що місцевий суд безпідставно послався у вироку на невідшкодування обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 завданої шкоди, оскільки у матеріалах справи відсутній цивільний позов і невідомо, кому та яка шкода має бути відшкодована. Також судом не було надано оцінки письмовим заявам потерпілих, де вони відмовляються від обвинувачення і не мають жодних претензій до обвинувачених.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Доводи скарги є аналогічними за змістом доводам апеляційної скарги ОСОБА_11 .

Вирок щодо ОСОБА_13 ніким із учасників процесу не оспорюється.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 та їх захисників, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити з наведених вище підстав; прокурора, котрий просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що ввечері 24.09.2018 року, він разом із ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 вживали спиртне в с. Риботин, після чого поїхали в кафе с. Нехаївка Коропського району. Оскільки кафе було зачинене, тому вони, близько 01 години 25.09.2018 року, поїхали до господарства ОСОБА_21 , щоб розпити горілку, яка була в них з собою. Будь-якої розмови забирати майно потерпілих між ними не було. Вони всі зайшли до будинку і в кухні стали розмовляти з ОСОБА_26 та ОСОБА_27 . Потім ОСОБА_28 вийшов за горілкою до автомобіля та коли повернувся всі разом випили пляшку горілки. Після чого між ОСОБА_29 та ОСОБА_30 відбулась розмова з приводу відшкодування завданих збитків за пошкодження його автомобіля. Останній сказав, що грошей у нього немає, та запропонував забрати телевізійний тюнер у рахунок відшкодування збитків. Хоча тюнер був у неробочому стані, ОСОБА_31 його забрав, щоб якимось чином компенсувати завдану шкоду. Після чого всі вийшли з будинку і поїхали по домам. ОСОБА_32 він не бив і не бачив, щоб його били інші обвинувачені. Хто забирав інші речі з будинку ОСОБА_33 він не бачив.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні апеляційного суду свою вину не визнав та показав, що 25.09.2018 року, близько 02 години, він, ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 поїхали до ОСОБА_21 , який проживає в с. Нехаївка, Коропського району, розпивати спиртні напої. Зайшли до будинку, сиділи на кухні і спілкувались з ОСОБА_26 та її сином ОСОБА_27 . Всі випили, про щось розмовляли. ОСОБА_34 говорив з ОСОБА_27 з приводу пошкодженого автомобіля. Потім вони поїхали звідти. Але події тієї ночі та як саме він потрапив додому, майже не пам`ятає, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Наполягав на тому, що нікого не бив, жодних речей із будинку потерпілих не брав.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину не визнав та показав, що ввечері 24.09.2018 року він разом з іншими обвинуваченими розпивали спиртні напої в с. Риботин, а потім кудись поїхали автомобілем і він по дорозі заснув, оскільки перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, а прокинувся вже біля двору ОСОБА_19 . Вони взяли горілку і зайшли в будинок, розмови та домовленості, щоб забирати якесь майно у потерпілих, між ними не було. Всі разом, а саме він, ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 розпили пляшку горілки. При цьому ОСОБА_11 помітив, що у ОСОБА_39 під оком була припухлість. Особисто не бачив, щоб потерпілого хтось бив, може він вдарив його раз. Потім між ОСОБА_40 та ОСОБА_27 почалась суперечка, так як останній розбив автомобіль Крома І. ОСОБА_19 хотіла дзвонити в поліцію, тоді ОСОБА_11 забрав у неї мобільний телефон і забув його повернути. У руках ОСОБА_41 він бачив телевізійний тюнер. Пам`ятає, що хтось писав ОСОБА_42 розписку він імені ОСОБА_39 , так як останній сам не міг цього зробити через безпорадний стан, бо був побитий. Коли забирали речі з будинку потерпілих, ОСОБА_19 кричала, щоб поклали на місце, бо це її майно. Потім вони допили горілку та поїхали додому. Вранці наступного дня він виявив телефон ОСОБА_43 у кишені своєї куртки, який у подальшому добровільно видав працівникам поліції.

Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, їх вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді обвинувачений ОСОБА_13 показав, що ввечері 24.09.2018 року він разом з іншими обвинуваченими розпивали спиртні напої в с. Риботин, а потім вирішили поїхати гуляти в с. Нехаївку, Коропського району. Оскільки у них була горілка, то вирішили заїхати до ОСОБА_39 . Жодної домовленості між ними забирати майно ОСОБА_32 не було. Коли вони зайшли до будинку, то ОСОБА_13 згадав, що незадовго до цього потерпілий погрожував йому. Тому підійшов до ОСОБА_32 та декілька разів долонею вдарив його в обличчя і декілька разів ногою. Потім вийшов з будинку за горілкою, а коли повернувся побачив, що на кухні вже сиділи ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , ОСОБА_34 , ОСОБА_45 та ОСОБА_46 . Після цього всі стали вживати спиртне. У ОСОБА_39 на обличчі була кров. При цьому помітив, що ОСОБА_34 у руках тримав телевізійний тюнер, а ОСОБА_46 - мобільний телефон. Коли вони допили горілку і вже стали виходити з будинку, то ОСОБА_13 згадав, що ОСОБА_21 хотів йому віддати велосипедну раму з двигуном, яка стояла у веранді, і тому вирішив її забрати. Дозволу на це він у ОСОБА_32 не питав і останній бачив, як він її забирає. При цьому ОСОБА_19 казала, що це її майно, а не ОСОБА_47 . Потім всі сіли в автомобіль і ОСОБА_38 розвіз їх по домівках.

Допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_21 показав, що 24.09.2018 року, ввечері, прийшов додому з роботи та ліг відпочивати і не чув, як після опівночі обвинувачені зайшли до будинку. Прокинувся лише коли ОСОБА_45 та ОСОБА_28 за ноги його тягнули у вітальню. Тоді побачив, що біля дверей стояли ОСОБА_34 і ОСОБА_46 , які підбігли і всі вчотирьох почали його бити ногами по голові, спині, грудній клітці, доки він не втратив свідомість. Прийшов до тями, коли ОСОБА_32 облили водою, після чого продовжили бити, так відбувалось двічі. Потім обвинувачені завели його до кухні і дали випити горілки. В подальшому хтось із них помітив у матері мобільний телефон і ОСОБА_34 наказав його віддати. Поки ОСОБА_19 не віддала телефон, ОСОБА_48 продовжував наносити потерпілому тілесні ушкодження, а потім кинув листок паперу і сказав писати розписку, що майно, яке вони заберуть, ОСОБА_21 віддав добровільно. Так як ОСОБА_44 був сильно побитий і не міг писати, тоді ОСОБА_34 написав розписку сам, а потерпілий її підписав. Після чого обвинувачені пішли по хаті і ОСОБА_48 приніс телевізійний тюнер, який і забрав. Дозволу забирати будь-які речі обвинуваченим він не надавав, і тільки після приїзду поліцейських дізнався, що з господарства викрадено заднє колесо з велосипеда, рама з велосипеда з двигуном.

Потерпіла ОСОБА_19 у суді першої інстанції показала, що 25.09.2018 року між першою та другою годиною ночі, коли всі спали, а саме її син ОСОБА_21 , співмешканець ОСОБА_20 , вона почула гуркіт і до будинку зайшли ОСОБА_28 , ОСОБА_46 , ОСОБА_45 , ОСОБА_34 . У цей час ОСОБА_20 втік з хати через інший вхід. Зі слів обвинувачених було зрозуміло, що вони шукають співмешканця ОСОБА_49 . Вона сказала, що два дні його не було вдома, тоді хлопці пішли по хаті, знайшли сина ОСОБА_50 , витягнули у вітальню і почали бити його ногами по різних частинах тіла. Бачила, як у ОСОБА_32 із голови капала кров і він втратив свідомість, хтось з них облив його водою, після чого продовжили бити. Потім ОСОБА_35 , ОСОБА_48 та ОСОБА_45 потягнули її сина на кухню, а ОСОБА_46 стояв посеред хати з палицею в руках. ОСОБА_34 дістав пляшку горілки і всім налив. У цей час ОСОБА_19 в іншій кімнаті взяла свій мобільний телефон, щоб зателефонувати у поліцію, але ОСОБА_34 це помітив і почав вимагати телефон та продовжував бити сина до тих пір, поки вона не віддала телефон. Тоді ОСОБА_34 дістав з телефону сім-карту, зламав її і кинув під грубу, а мобільний забрав. Після чого обвинувачені потягнули ОСОБА_32 писати розписку, яку ОСОБА_34 забрав собі. Після цього ОСОБА_48 з буфета дістав телевізійний тюнер і взяв собі. ОСОБА_45 побіг у комору і забрав там вудочку і колесо з велосипеда, але потерпіла пішла слідом і просила повернути вудочку, оскільки вона чужа і він забрав лише колесо. Інші обвинувачені в цей час вийшли з будинку і коли вона вибігла за ними на подвір`я побачила, як ОСОБА_28 поніс велосипедну раму з двигуном, яка стояла у веранді.

Допитаний у місцевому суді потерпілий ОСОБА_20 показав, що 19.09.2018 року, близько 2-ї години ночі, до господарства ОСОБА_19 , з якою він співмешкає, приїхали ОСОБА_34 та ОСОБА_45 та побили його. В цей час ОСОБА_51 покликав сусіда ОСОБА_52 на допомогу, який вигнав ОСОБА_9 з будинку і потім приїхали працівники поліції. Десь через тиждень, вони повторно приїхали, але потерпілий сховався і не бачив хто саме, але серед них точно був ОСОБА_34 , якого впізнав по голосу. Також чув, що вони намагались забрати телевізор, тюнер. Коли вказані особи поїхали, на тілі та обличчі потерпілого ОСОБА_21 були видимі тілесні ушкодження. Мобільний телефон, який забрали у потерпілої ОСОБА_19 він подарував співмешканці, а також велосипедну раму з двигуном.

Окрім показань потерпілих, вина обвинувачених підтверджується:

- заявою потерпілої ОСОБА_19 від 25.09.2018 р. по факту відкритого заволодіння її майном, а саме тюнера до супутникової антени, мобільного телефону марки NOKIA», рами з мотором без коліс та заднього колеса від велосипеду;

- протоколом огляду місця події від 25.09.2018 р., а саме кабінету № 4 в приміщенні Коропського відділення поліції, згідно якого ОСОБА_11 добровільно видав мобільний телефон марки «NOKIA» без сім-картки, в робочому стані, який він 25.09.2018 року забрав у будинку Дрозд Світлани, в селі Нехаївка Коропського району;

- заявою ОСОБА_11 від 25.09.2018 року про добровільну видачу мобільного телефону марки «NOKIA» 6300 в робочому стані, без сім-карти;

- протоколом обшуку від 25.09.2018 року господарства за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_7 , згідно якого останній добровільно видав тюнер від супутникової антени;

- протоколом обшуку від 25.09.2018 року господарства за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_13 , у АДРЕСА_8 , згідно якого ОСОБА_13 добровільно видав велосипедну раму з двигуном;

- протоколом обшуку транспортного засобу від 25.09.2018 року, а саме автомобіля ВАЗ-2103, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_17 та яким користується ОСОБА_9 , згідно якого у ході обшуку при відкритті багажника серед ключів та речей виявлено велосипедне спущене заднє колесо без камери;

- висновком судової товарознавчої експертизи № 1059 від 18.10.2018 року, згідно якого визначено ринкову вартість, з урахуванням зносу станом на 25.09.2018 року викраденого майна з господарства ОСОБА_19 , а саме мобільного телефону марки «NOKIA» 6300, телевізійного тюнера «Euvrosky Digital Satelliti Receiver ES 4060», рами з велосипеда марки Україна закритого типу у зборі з двигуном Д-6, кермом, ланцюгом, зірочкою та педалями, заднього колеса з велосипеда марки Україна, з задньою втулкою, зі спицями, колесо без камери, з покришкою;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання від 14.11.2018 року, з якого убачається, що ОСОБА_19 серед пред`явлених осіб упізнала ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які 25.09.2018 року разом з іншими обвинуваченими заподіювали тілесні ушкодження її сину ОСОБА_21 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.11.2018 року, з якого слідує, що ОСОБА_19 серед пред`явлених осіб упізнала ОСОБА_10 , який 25.09.2018 року, перебуваючи в її господарстві, відкрито викрав з комори колесо з велосипеда;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.11.2018 року, з якого слідує, що ОСОБА_21 серед пред`явлених осіб впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , які 25.09.2018 року, перебуваючи за місцем проживання потерпілого, разом з іншими обвинуваченими заподіювали йому тілесні ушкодження;

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_13 від 16.11.2018 року та відеозапису даної слідчої дії, в ході якого останній вказав, що разом з ОСОБА_40 , ОСОБА_24 , ОСОБА_23 , точної дати не пам`ятає, близько 01-ї години ночі, прибули до господарства ОСОБА_39 . Знаходячись у будинку, він декілька раз ударив ОСОБА_21 та після розпивання спиртних напоїв, коли виходили з будинку, він забрав велосипедну раму, яку брати ніхто йому не дозволяв;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису даної слідчої дії від 20.11.2018 року за участю ОСОБА_21 , в ході якого останній розповів, що 25.09.2018 року, близько 01 години ночі, до будинку за його місцем проживання, увірвались ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та нанесли йому тілесні ушкодження, а коли його мати намагалась зателефонувати до поліції, то ОСОБА_34 відкрито викрав її телефон і поклав собі у кишеню;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису даної слідчої дії від 20.11.2018 року, за участю потерпілої ОСОБА_19 , у ході якого остання розповіла, яким чином 25.09.2018 року до її будинку увірвались обвинувачені та заподіяли її сину ОСОБА_21 тілесні ушкодження. Коли вона намагалась зателефонувати у поліцію, ОСОБА_9 наносив удари її сину, доки вона не віддала йому телефон, з якого обвинувачений дістав сім-карту зламав її і викинув, а телефон забрав собі. Після чого пішов до сусідньої кімнати і виніс коробку з тюнером. Потім вона побачила, як ОСОБА_45 з комори виніс вудку та колесо з велосипеда, вудку вона відібрала а колесо обвинувачений виніс. В цей час обвинувачені вийшли з будинку та коли побігла слідом побачила, що у сінях викрали велосипедну раму з мотором;

- протоколом проведення слідчого експерименту та відеозапису даної слідчої дії від 22.11.2018 року, за участю підозрюваного ОСОБА_11 , в ході якого останній розповів, що 25.09.2018 року, близько 01-ї години ночі, він з іншими обвинуваченими приїхали до господарства ОСОБА_19 . Перебуваючи у будинку, вони наносили ОСОБА_21 тілесні ушкодження. Під час розпивання спиртних напоїв побачив, як ОСОБА_34 забрав без дозволу у ОСОБА_19 її мобільний телефон, вийняв сім-карту і зламав, а телефон поклав до кишені. Також вказав, що коли виходив з кухні, побачив у руках ОСОБА_53 тюнер. Після цього всі вийшли з будинку і на вулиці Кром Іван віддав йому мобільний телефон ОСОБА_19 .

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_13 за ч.1 ст.125 КК України як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень, та ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_9 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_10 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб; ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи обвинувачених із приводу неконкретності пред`явленого їм обвинувачення, оскільки «відкрите заволодіння чужим майном» відноситься до цивільно-правових відносин і не утворює складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст.186 КК України грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він у свою чергу усвідомлює цю обставину.

Обов`язковими ознаками об`єктивної сторони грабежу є: 1) дія (відкрите, незаконне, безоплатне, поза волею власника вилучення чужого майна); 2) наслідок, що полягає у заволодінні винним чужим майном; 3) причинний зв`язок між дією та наслідком, а також 4) спосіб вчинення злочину, який характеризується відкритістю.

Суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину.

Як слідує з системного аналізу тлумачних словників, термін «заволодівати» (узяти собі, у своє користування, володіння) має таке ж значення, як присвоювати, привласнювати, забирати, захоплювати, загарбувати, заграбастувати, тощо.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачені, прийшовши до будинку потерпілої ОСОБА_19 та завдавши тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_21 , відразу почали вимагати від останнього написання розписки щодо відшкодування збитків за пошкодження автомобіля. При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 спочатку забрав у потерпілої телефон, зламавши сім-картку, а потім забрав з буфету телевізійний тюнер. В цей час обвинувачений ОСОБА_10 з комори викрав колесо, а обвинувачений ОСОБА_13 - велосипедну раму з двигуном, що стояла у веранді.

При цьому потерпіла ОСОБА_19 не давала жодної згоди обвинуваченим на заволодіння вищенаведеним майном. Не було встановлено судом і доказів щодо домовленості між обвинуваченими та ОСОБА_19 про передачу останньою викраденого майна у відшкодування збитків за пошкодження автомобіля ОСОБА_54 .

Оцінюючи зміст встановлених судом фактичних обставин провадження, колегія суддів приходить до висновку, що правова кваліфікації дій ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 відповідає формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки таке формулювання містить кваліфікуючі ознаки ч.2 ст.186 КК України.

Відтак, на переконання колегії суддів, з урахуванням обсягу доказів, оцінених та перевірених судами першої та апеляційної інстанцій, дії обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.186 КК України кваліфіковано правильно, а посилання обвинувачених про відсутність у їх діях складу інкримінованого їм кримінального правопорушення є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Посилання апелянтів на відсутність доказів зговору між ними на вчинення відкритого заволодіння майном потерпілої, спростовується наступним.

Відповідно до ч.2 ст.28 КК України, кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно чинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

З пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про злочини проти власності» вбачається, що злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Домовитись про спільне вчинення кримінального правопорушення заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Тобто, ця домовленість можлива на стадії до готування кримінального правопорушення, а також у процесі замаху на кримінальне правопорушення.

Як випливає із ч.2 ст.28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення кримінального правопорушення (узгодження об`єкта кримінального правопорушення, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

Учасники вчинення кримінального правопорушення такою групою діють як співвиконавці. При цьому можливий технічний розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль.

Так, місцевим судом було встановлено, що обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_11 заходили до будинку потерпілої ОСОБА_19 першими. Незважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_11 надав пояснення, що до господарства ОСОБА_19 приїхав уперше і взагалі не знав, до кого і для чого приїхали, саме ОСОБА_11 штовхнув плечем другі двері, які були зачинені, а ОСОБА_13 , зайшовши у будинок, відразу пішов до кімнати ОСОБА_21 , де останньому заподіяв тілесних ушкоджень.

У подальшому до будинку зайшли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які 19.09.2018 року вже приїздили до господарства ОСОБА_19 , де між ними та співмешканцем потерпілої ОСОБА_20 виник конфлікт, в результаті якого останньому було заподіяно тілесних ушкоджень.

Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та безпосередньо ОСОБА_9 підтвердили, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_21 мала місце суперечка з приводу відшкодування останнім завданих ОСОБА_42 збитків за пошкодження його автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про доведеність саме попередньої змови між обвинуваченими на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а невизнання обвинуваченими такої кваліфікуючої ознаки, свідчить про їх бажання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, або намагання пом`якшити свою відповідальність за вчинене.

Посилання апелянтів на суперечність показань потерпілої ОСОБА_19 у місцевому суді є непереконливими і, на думку колегії суддів, є намаганням витлумачити показання ОСОБА_19 на користь обвинувачених.

Як зазначалось вище, потерпіла ОСОБА_19 у місцевому суді надала детальні показання щодо часу, місця та способу відкритого викрадення належного їй майна та завдання тілесних ушкоджень її сину ОСОБА_21 , підтвердивши, що особами, які здійснили грабіж, є обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Твердження обвинувачених, що органом досудового розслідування безпідставно було визнано потерпілою ОСОБА_21 , так як вказане в обвинуваченні майно їй не належить не заслуговує на увагу та спростовується матеріалами кримінального провадження, згідно яких кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченими на території домоволодіння саме потерпілої ОСОБА_19 .

До того ж, як пояснили у місцевому суді потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , викрадене в господарстві останньої майно належить саме їй. Отже, в результаті протиправних дій обвинувачених саме ОСОБА_19 завдана майнова шкода, тому органами досудового слідства правильно визначений її правовий статус як потерпілої по справі.

Відтак, вищенаведену позицію апелянтів колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ними відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу суворості призначеного йому покарання не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного, завдані збитки ним не відшкодовано; дані про його особу, який раніше не судимий, неодружений, має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується формально позитивно; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення особою у стані алкогольного сп`яніння; із врахуванням думки потерпілих щодо міри покарання, та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі у розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, оскільки його перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, усі обставини, на які посилається в своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , судом першої інстанції при призначенні йому покарання враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення його апеляційної скарги у цій частині.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Коропського районного суду Чернігівської області від 14 лютого 2020 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4