КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2020 задоволено клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 та накладено арешт із забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також забороною власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках із кадастровими номерами: :01:004:0054, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:015:0075, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_9 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:004:0037, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:028:0146 яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_10 та розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді у частині накладення арешту та встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно,вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також заборонивласникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці із кадастровим номером :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначав, що він є власником земельної ділянки, та не має жодного процесуального статусу в зазначеному кримінальному провадженні. Майно, на яке накладено арешт та заборони в даному кримінальному провадженні, не є ні засобом, ні предметом, ні знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не набуте як наслідок такого вчинення, не набуте злочинним шляхом, а тому арешт та заборони на земельну ділянку накладено безпідставно.
ОСОБА_7 зазначав, що слідчим суддею не взято до уваги відсутність у клопотанні жодної підстави для накладення арешту саме на належну йому земельну ділянку, та не зазначено, які положення Земельного кодексу України або інших нормативних актів були порушені Дударківською сільською радою Бориспільського району Київської області під час прийняття Рішення №1342- 28-VII від 14.03.2019.
На переконання апелянта, органом досудового розслідування не постановлено належним чином вмотивованої постанови про визнання речовим доказом належної йому земельної ділянки, а відтак, накладення арешту на земельну ділянку з метою її збереження як речового доказу є недоцільним. Наявна у матеріалах судового провадження постанова старшого слідчого СВ Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 від 11.09.2020 про визнання зазначеної земельної ділянки речовим доказом у кримінальному провадженні №0000047, на думку апелянта, є необґрунтованою та носить формальний характер, а тому не може бути покладена в основу ухвали слідчого судді.
Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді оскаржена лише в частині накладення арешту та встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також заборони власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці із кадастровим номером :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо накладення арешту і заборон на земельну ділянку із кадастровим номером :01:015:0077.
Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту та заборон на інші земельні ділянки, колегією суддів не перевіряється.
У судове засідання ОСОБА_7 не з`явився, про день та час розгляду апеляційної скарги належним чином повідомлений.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна ОСОБА_7 та його захисника, дані про направлення та вручення ухвали слідчого судді вказаним особам у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, копію оскаржуваної ухвали власнику майна не вручено, а про її існування йому стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу подано в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не убачає підстав для розгляду клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Бориспільською місцевою прокуратурою Київської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000047 від 08.05.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, досудове розслідування в якому здійснюється слідчим відділом Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.
Досудовим розслідуванням встановлено, що до Бориспільського ВП ГУНП в Київській області надійшла інформація про те, що невстановлені службові особи Дударківської сільської ради підробили рішення сесії про видачу земельних ділянок своїм родичам.
Постановою старшого слідчого слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_12 від 11.09.2020 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000047 земельні ділянки з кадастровими номерами :01:004:0054, :01:015:0075, :01:004:0037, :01:015:0077, :01:028:0146.

14.09.2020 прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області із клопотанням, в якому просив накласти арешт та встановити заборону особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також заборонити власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках із кадастровими номерами: :01:004:0054, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:015:0075, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_9 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:004:0037, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:028:0146 яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_10 та розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14.09.2020 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із забороною особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також забороною власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельних ділянках із кадастровими номерами: :01:004:0054, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:015:0075, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_9 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:004:0037, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_8 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208; :01:028:0146 яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_10 та розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.

Постановляючи ухвалу про задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя виходив з необхідності збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції частково погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказану в клопотанні земельну ділянку з кадастровими номером :01:015:0077, яка належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , з тих підстав, що вказана земельна ділянка у встановленому законом порядку визнана речовим доказом в кримінальному провадженні, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора у частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровими номером :01:015:0077, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказана земельна ділянка може бути відчужена або змінена в частині площі, конфігурації, інших показників.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на земельну ділянку з кадастровими номером :01:015:0077, яка належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_7 про те, що він не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, не спростовують висновків слідчого судді, оскільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що має місце у даному випадку.
Встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що земельна ділянка відповідає ознакам, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для її арешту як речового доказу з метою збереження.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Посилання апелянта на те, що органом досудового розслідування у клопотанні не наведено підставу для накладення арешту на належну йому земельну ділянку, спростовується даними клопотання прокурора, яке відповідає вимогам ч. 2 ст. 171 КПК України, та містить передбачену п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України підставу і мету накладення арешту, зокрема необхідність збереження майна як речових доказів.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді у частині накладення арешту на земельну ділянку з кадастровими номером :01:015:0077, яка належить ОСОБА_7 .

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора у частині заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також заборони власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці із кадастровим номером :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, прокурор при зверненні з клопотанням та слідчий суддя при постановленні ухвали не врахували вимоги ст. 170, ч. 11 ст. 171, ст. 173 КПК України, якими не передбачено повноважень слідчого судді при вирішенні питання про арешт майна приймати рішення про заборону або зобов`язання державних органів та інших установ до вчинення певних дій, у тому числі внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів.
Крім того, застосовуючи заборону власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці із кадастровим номером :01:015:0077, слідчий суддя, з урахуванням положень ч. 11 ст. 171 КПК України, належним чином не умотивував такий висновок з посиланням на обставини, які підтверджують, що незастосування такої заборони призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді у частині накладення арешту та заборон на земельну ділянку із кадастровим номером :01:015:0077 підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора у цій частині.
Керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року у частині накладення арешту та встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно,вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також заборони власникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці із кадастровим номером :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єктанерухомого майна 208, - скасувати.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою клопотання прокурора Бориспільської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 у частині накладення арешту та встановлення заборони особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно,вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень), а також заборонивласникам та іншим особам проводити будівельні роботи на земельній ділянці із кадастровим номером :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208, - задовольнити частково.
Накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :01:015:0077, яка згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить ОСОБА_7 та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 208.
У решті ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2020 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3