ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-кп/818/3434/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі потерпілих по даній справі, належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 04 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, який має неповнолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та мешкав за адресою АДРЕСА_1 , інвалідності, хронічні захворювання спростовує, військовозобов`язаного, працюючого неофіційно за трудовими договорами, неодноразово засудженого, останній раз вироком Московського районного суду міста Харкова від 28 03 2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до трьох років і одного місяця позбавлення волі, звільнений по повному відбуттю покарання,

визнано винним та призначено покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

Визначено, що строк відбуття покарання слід рахувати з дня обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто із 23 08 2018 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 у строк покарання за цим вироком зараховано строк попереднього ув`язнення із 23 08 2018 року по 10 04 2020 року із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін у виді тримання під вартою.

Задоволено позов ОСОБА_9 та стягнуто із ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 24 247 грн. 50 коп.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави суму витрат на проведення судової експертизи № 21311 від 21 092018 року в розмірі 572,00 грн., суму витрат на проведення судової експертизи № 1591 від 28 01 2019 року в розмірі 715,00 грн.

Питання щодо речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 07 2018 року близько 15:00 год. ОСОБА_7 , знаходячись в тамбурному приміщенні корпусу 1 будинку № 54-а по вул. Новоолександрівській в м. Харків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом вільного доступу, таємно взяв належний потерпілому ОСОБА_10 дитячий велосипед ТМ «Мустанг» велоспорт, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2979 від 08 08 2018 року, 904 грн. 46 коп. Після чого ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Крім того, 11 08 2018 року у невстановлений час, перебуваючи біля будинку № 24-б по вул. Отакара Яроша в м. Харків, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, з підземного паркінгу вказаного будинку здійснив крадіжку велосипеду торгової марки «Нордвей Тундер» біло-синього кольору, який стояв біля входу до паркінгу та не був пристебнутий до металевої конструкції. вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1591 від 28 01 2019 року становить 2800 грн. Після чого ОСОБА_7 , сів на велосипед та покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_12 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Далі, 12 08 2018 року близько 13 год., ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 24-б по вул. Отакара Яроша у м. Харків, діючи умисно, повторно, використавши зручну обставину те, що автоматичні ворота підземного паркінгу зазначеного будинку були залишені незачиненими, у зв`язку із проведенням ремонтних робіт, протиправно проник до підземної автостоянки, незаконно, без дозволу або запрошення туди уповноважених на те осіб чи інших мешканців будинку, тобто не маючи права перебувати на цій території, біля паркомісця № 11, використовуючи раніше заготовлену пилку, шляхом перепилу тросу велосипедного замку, яким до секційної батареї був закріплений велосипед торгівельної марки «Аспент 910», номер рами « НОМЕР_1 », викрав зазначений велосипед, який належав ОСОБА_9 , вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 21311 від 21 09 2018 року становить 24247 грн. 50 коп. Після чого ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч.2 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, та за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення (т.3 а.с.190-192).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вищевказаним вироком, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням всім пом`якшуючих обставин: визнання вини та щире каяття, похилий вік батьків, його інвалідність по хронічних захворюваннях та наявність неповнолітньої дитини, - просив призначити йому більш м`яке покарання.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги. Крім того, звернувся до суду із клопотанням про застосування щодо нього положень ст.82 КК України у зв`язку з тим, що він вже відбув 2 роки 3 місяці покарання.

Прокурор вважала оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.

Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких клопотань або заяв, які б перешкоджали розгляду справи, від них не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Надаючи оцінку апеляційним вимогам обвинуваченого ОСОБА_7 щодо необхідності призначення більш м`якого покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими та такими, що не є підставою для зміни вироку.

В ході детального аналізу оскаржуваного вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегією суддів встановлено, що воно в повній мірі відповідає вимогам ст.65 КК України, оскільки призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував: характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених злочинів, які відносяться, згідно з класифікацією, наведеною у ст.12 КК України, до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів; щире каяття у скоєному суд визнав обставиною, що пом`якшує відповідальність, рецидив злочинів обставиною, що обтяжує відповідальність.

При цьому, судом було надано оцінку усім характеризуючим обвинуваченого ОСОБА_7 відомостям, які містяться у матеріалах справи, враховано, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, відповідно до довідки про звільнення, звільнений з місць позбавлення волі 28 02 2018 року, розлучений, має утримані сина, 2006 року народження, на обліку у лікаря нарколога перебуває із діагнозом залежності від алкоголю, на обліку у лікаря психіатра не перебуває. Відповідно до інформаційного листа характеризується посередньо.

Суд першої інстанції також взяв до уваги досудову доповідь, з висновку якої вбачається, що рівень вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , а також рівень небезпеки для суспільства оцінюються як високі.

Враховуючи усі вищезазначені обставини, суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання: за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі, що є наближеним до мінімального за санкцією інкримінованої статті; за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 років позбавлення волі, що за санкцією даної частини статті є мінімальним строком при призначенні покарання у виді позбавлення волі. З урахуванням положень ч.1 ст.70 КК України суд визначив остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Судова колегія погоджується з тим, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Звертаючись до суду із проханням про призначення більш м`якого покарання, обвинувачений ОСОБА_7 просив взяти до уваги наступні обставини: визнання вини та щире каяття, похилий вік батьків, його інвалідність по хронічних захворюваннях та наявність неповнолітньої дитини.

В ході аналізу змісту оскаржуваного вироку колегія суддів встановила, що визнання обвинуваченим вини, його щире каяття у скоєному та наявність неповнолітньої дитини це ті обставини, які вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, та, відповідно, не спростовують висновків суду і не дають жодних підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання. При цьому, щире каяття у скоєному було визнано судом обставиною, що пом`якшує покарання.

Похилий вік батьків не є обставиною, яка істотно знижує ступінь тяжкості скоєних злочинів та не є підставою для призначення більш м`якого покарання.

Посилання на хронічні захворювання колегією суддів до уваги не приймається, оскільки обвинувачений не надав суду жодної медичної документації, яка б це підтверджувала. Відсутні медичні висновки щодо наявності у ОСОБА_7 інвалідності та хронічних захворювань, які б обмежували можливість або свідчили про неможливість відбування обвинуваченим покарання в місцях позбавлення волі і в матеріалах справи.

Інших доводів та обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та свідчили б про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого, неспівмірність покарання із тяжкістю скоєних злочинів, обвинуваченим в апеляційній скарзі не вказано, в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи не встановлено.

На думку колегії суддів, наявність обставин щодо неодноразового притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 у сукупністю із чисельністю вчинених епізодів злочинної діяльності за даним вироком, засвідчує системний характер протиправної поведінки останнього, та дає суду підстави вважати, що саме таке покарання є співмірним скоєним ним злочинам, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи наведене, підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання при перевірці кримінального провадження в апеляційному порядку, з урахуванням доводів апелянта, колегія суддів не встановила, а тому вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування щодо нього ст.82 КПК України колегією суддів не розглядається з огляду на те, що застосування положень зазначеної статті відноситься до категорії питань, які вирішуються судом під час виконання вироків (ст.ст.537,539 КПК України).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 04 2020 року по справі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,- залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4