Номер провадження 1-кп/243/878/2020
Номер справи 243/8123/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» вересня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- обвинуваченого ОСОБА_4 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко та відеозаписувальних технічних засобів в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження за № 0000346 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 серпня 2020 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області 17 вересня 2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаївки Донецької області, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, являється інвалідом третьої групи, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11 лютого 2020 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ст.ст. 126-1, 70 ч. 4 КК України до покарання у виді арешту на строк чотири місяці; покарання у виді арешту відбув повністю.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , де у ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень своїй сестрі ОСОБА_7 .

Реалізовуючи свій протиправний умисел, 29 серпня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за вищезазначеною адресою, діючи умисно, розташовуючись обличчям до обличчя з ОСОБА_7 кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя, після чого вона впала спиною на землю. Продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_4 наніс лежачій на землі ОСОБА_7 ще 3-4 удари лівою та правою ногами в область спини та ребер з права.

В результаті умисних противоправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження: синці лівої виличної області, в області 9,10 ребер справа, в поперековій області справа та в області гребня правої клубової кістки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_4 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України, та суду пояснив, що 29 серпня 2020 року приблизно о 13 годині 00 хвилин він знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де знаходилася і його сестра ОСОБА_7 . В ході виниклих неприязних стосунків, він умисно кулаком правої руки наніс один удар в ліву частину обличчя своїй сестрі ОСОБА_7 , після чого та впала спиною на землю. Після чого він наніс лежачій на землі ОСОБА_7 ще 3-4 удари лівою та правою ногами в область спини та ребер з права. В результаті його дій потерпілій ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.

Потерпіла ОСОБА_7 яка належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду кримінального провадження, про що свідчить Розписка про вручення їй судової повістки, до судового засідання не з`явилася, причин своєї неявки суду не повідомила.

У відповідності до ч. 1 ст. 325 КПК України «Якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого».

Крім повного визнання своєї вини, провина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000346 було зареєстровано 30 серпня 2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії.

Із Висновку судово - медичної експертизи № 285 від 02 вересня 2020 року, вбачається, що виявлені у ОСОБА_7 при освідуванні синці лівої виличної області, в області 9, 10-го ребер справа по середньо-пахвовій лінії, в поперековій області справа і в області гребня правої клубової кістки утворились від дії тупих предметів, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Індивідуальні властивості травмуючого чинника (предмета) в виявлених тілесних ушкодженнях не відобразились.

Із Протоколу проведення слідчого експерименту від 02 вересня 2020 року вбачається, що при проведенні вказаної слідчої дії потерпіла ОСОБА_7 докладно розповіла та показала обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 29 серпня 2020 року біля будинку АДРЕСА_2 . А також потерпіла ОСОБА_7 на статисті вказала механізм та локалізацію нанесення їй ударів обвинуваченим ОСОБА_4 . Аналогічні пояснення потерпіла ОСОБА_7 надала при судовому розгляді справи.

У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія Слідчий експеримент, проведений 02 вересня 2020 року з участю потерпілої ОСОБА_7 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України, а саме - у присутності двох понятих, статиста.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого переконання, що Протокол слідчого експерименту від 02 вересня 2020 року у розумінні вимог ст. 86 КПК України є допустимим доказом, оскільки він отриманий у порядку, встановленому КПК України.

Як зафіксовано в Протоколі вищевказаної слідчої дії, ніяких зауважень і доповнень з боку учасників слідчої дії не надійшло.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_4 , обвинувачення за ст. 125 ч. 1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ст. 125 ч. 1 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до кримінальних проступків, характер, ступінь його суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_4 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_4 є осудним, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку, посередньо характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який є інвалідом третьої групи та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт, в межах санкції інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді громадських робіт є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень.

Згідно ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді громадських робіт на строк сто шістдесят годин.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту реального відбуття покарання у вигляді громадських робіт.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .