н/п 1-кс/953/8324/20
"30" жовтня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участі заявника - ОСОБА_3 ,
1. Змінити місце зберігання авто TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, на адресу: м. Харків, пр. Науки, буд. 66;
2. Зобов`язати слідчу ОСОБА_4 передати авто TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, на відповідальне зберігання ОСОБА_5 .
В обґрунтування клопотання заявник зазначив, зокрема, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про арешт автомобіля TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, який знаходиться в користуванні заявника на підставі договору довіреності та технічного паспорту. За цей час (14 липня 2020 року) було проведено допит заявника у якості свідка та заявлено, що авто має пройти експертизу на встановлення факту кустарного чи фабричного знищення номерних знаків на кузові та двигуні. Також 14.07.2020 ОСОБА_3 було подане клопотання про передачу йому на відповідальне зберігання авто. Авто знаходиться на території Київського відділу поліції, в порушення ухвали про арешт майна. Жодної експертизи не проведено, відповіді на звернення щодо передання авто на відповідальне зберігання заявнику не надано. Вважає, що розслідування по справі не проводиться жодним чином, а утримання авто TOYOTA LAND CRUISER, д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, є необґрунтованим, а зберігання на відкритому повітрі призводить до псування авто.
У судовому засіданні заявник доводи, викладені у клопотанні підтримав, клопотання просив задовольнити.
Крім того, 30.10.2020 старший інспектор СД Київського ВП ГУ НП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_4 на підтвердження наданих в своїх запереченнях відомостях, надала суду витяг з ЄРДР, копію супровідного листа за вих. № 61/0028/1 від 13.07.2020 до Харківського НДЕКЦ МВС України, копію клопотання експерта від 17.07.2020 за № 7/2/50СЕ-20 (а.с.9,10,12).
Неявка слідчого та прокурора не є перешкодою для розгляду клопотання.
Чинною ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 08.07.2020 за клопотанням прокурора Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_6 , був накладений арешт на автомобіль TOYOTA LAND CRUISER д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, сірого кольору свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ключ з брелоком та батарейкою від брелока від вказаного автомобілю в кількості 1 шт., які належать ОСОБА_7 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони їх відчуження, продажу та керування, - до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку. Місцем зберігання автомобіля TOYOTA LAND CRUISER д.н.з. НОМЕР_1 , 2002 року випуску, визначено спеціальний майданчик УЛМТЗ ГУ НП в Харківській області, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, згідно з Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104 (а.с.26-27 справи №953/6917/20, н/п 1-кс/953/3503/20).
Під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна судом було встановлено, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER д.н.з. НОМЕР_1 , має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як передбачено ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У відповідності до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про зміну місця зберігання транспортного заявник зазначає, що жодної експертизи не проведено, відповіді на звернення щодо передання авто на відповідальне зберігання заявнику не надано, розслідування по справі не проводиться жодним чином, утримання авто є необґрунтованим, а зберігання на відкритому повітрі призводить до псування авто.
Проте, старший з наданим слідчим та прокурором матеріалів вбачається, що автомобіль був наданий для проведення судово-трасологічної експертизи. На теперішній час висновок експертизи до Київського ВП ГУ НП в Харківській області не надходив.
Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 28, 107, 174, 309, 372, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя, -
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1