ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/363/21 Справа № 208/7491/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції )
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали подання за апеляційною скаргою прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, якою задоволено подання начальника Державної установи Кам`янська виправна колонія №34 Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року задоволено подання начальника Державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34)» та звільнено ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування невідбутої частини покарання на строк 2 роки 7 місяців 16 днів за вироком Красногвардійського районного суду АР Крим від 05.12.2013 року за п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ОСОБА_7 за період відбування покарання сумлінно виконувала вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускала порушень, визнала вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, виконавчих документів щодо стягнень майнового характеру не має, поводила себе серед засуджених та представників установи виконання покарань ввічливо, тактовно, пройшла програми виховного впливу за напрямками «Підготовка до звільнення» та «Подолання алкогольної залежності», мала 11 заохочень за сумлінну працю, опанувала професійні навички слюсаря сантехніка та працівника швейного виробництва, отримує професію кухаря, стягнень не має, наявне коло рідних для ресоціалізації, зокрема, неповнолітня донька, тобто сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, що є підставою для повернення її у суспільство.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання установи про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання засудженої ОСОБА_7 .
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, та такою, яка суперечить вимогам кримінального, кримінально-виконавчого та кримінально-процесуального законодавства.
Прокурор зазначає, що за період відбування покарання в Чорноморській виправній колонії № 74 засуджена має 11 заохочень, однак вивченням матеріалів особової справи, відповідно до яких засудженій надано вищезазначені заохочення, встановлено, що вони надані в порушення вимог чинного законодавства, оскільки рішення про надання вищевказаних заохочень не розглядалися на засіданнях дисциплінарної комісії.
Крім того, прокурор зазначає, що заохочення, у період з 2018 по 2020 роки, надавалися засудженій за виконання покладених обов`язків, додержання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці, тобто фактично за ті дії, які зобов`язані виконувати усі засуджені.
Разом з тим, відповідно до характеристики засудженої від 22.10.2020 року коефіцієнт трудової участі становить 1.0, що у свою чергу свідчить, що засуджена виконує лише наданий об`єм роботи, свої якісні та кількісні показники в роботі - не підвищує.
Разом з тим, за результатами проведеної оцінки стану виправлення засудженої в Державній установі «Кам`янська виправна колонія № 34», яка проводиться щоквартально, останній заохочення в установі - не надано.

Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Засуджена та її захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважали її безпідставною, а ухвалу суду законною та обґрунтованою і просивли залишити її без змін, а скаргу без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний тяжкий злочин.
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» звернуто увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання необхідно довести, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого-виховного впливу, тощо.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів належних підстав, які підтверджують, що засуджена ОСОБА_7 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.
Вивчивши матеріали провадження апеляційний суд встановив, що ОСОБА_7 засуджена вироком Красногвардійського районного суду АР Крим від 05.12.2013 року за п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді 11 років позбавлення волі, із зарахуванням у строк відбування покарання її попереднього ув`язнення.
Заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на час розгляду судом подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання, були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджена своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення.
Крім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженої в цілому та її поведінку під час відбування покарання в їх сукупності.
З наявної характеристики засудженої вбачається, що ОСОБА_7 під час утримання в установі попереднього ув`язнення з 08.05.2013 року вимоги утримання не порушувала, з 30.03.2014 року відбувала покарання у державній установі «Чорноморська виправна колонія (№ 74)» м. Одеси, де була працевлаштована слюсарем сантехніком та до праці ставилась відповідально, сумлінно та у встановлені строки виконувала поставлені завдання, мала 11 заохочень.
16.08.2020 року прибула для подальшого відбування покарання до державної установи «Кам`янська виправна колонія (№ 34), де була працевлаштована на швейному виробництві установи настелювачем тканини І тарифного розряду підготовчо-розкрійної дільниці та за час перебування в означеній установі в повному обсязі опанувала нові професійні навички, коефіцієнт трудової участі за вересень 2020 року - 1,0, зауважень не має. Норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, засуджена ОСОБА_7 дотримується, в спілкуванні не конфліктна, по відношенню до представників адміністрації тактовна. Залучена до участі у програмах виховного впливу за напрямками «Підготовка до звільнення» та «Подолання алкогольної залежності», має правильні соціально-життєві установки на майбутнє влаштуватись на роботу та займатись вихованням доньки. За програмою за напрямком «Професія» навчається у Кам`янському навчальному центрі № 34 та отримує професію кухаря, навчатись засудженій подобається, за період відбування покарання змінила своє ставлення до скоєного, вину визнає повністю, розкаюється. З рідними підтримує соціально-корисний зв`язок шляхом телефонних розмов, отримує грошові перекази, питання побутового влаштування вирішено позитивно.
Надаючи оцінку наведеним обставинам та доказам на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 хоча і характеризується позитивно за час відбування покарання, має 11 заохочень та не має стягнень, ще не підтверджує того, що засуджена повністю стала на шлях виправлення, оскільки сумлінна поведінка та благоустрій установи не право засудженої, а її обов`язок, та така поведінка засудженої не може бути підставою для її умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженої зазнає позитивних змін.
Крім того, судом першої інстанції не достатньо враховано, що ОСОБА_7 засуджена вироком Красногвардійським районним судом АР Крим від 05.12.2013 року, зокрема за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та до кінця строку відбуття покарання залишився значний строк.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджена ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довела своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженої умовно-дострокового звільнення повинен грунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженої за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженої в цілому. При цьому, основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженої.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженої до вчиненого нею злочину, даних щодо праці, даних про її особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінуючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджена ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довела свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу прокурора Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 задовольнити.
Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 грудня 2020 року, якою задоволено подання начальника Державної установи Кам`янська виправна колонія №34 Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання начальника Державної установи Кам`янська виправна колонія №34 Міністерства юстиції України про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини покарання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4