Справа № 572/3494/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року Сарненський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сарни заяву прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про відвід головуючого судді ОСОБА_4 по розгляду кримінального провадження №572/3494/19 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні судді Сарненського районного суду Рівненської області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №572/3494/19 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України.

Під час судового розгляду даного провадження на стадії дослідження доказів, прокурором заявлено відвід головуючому судді ОСОБА_4 .

В обґрунтування заявленого відводу стороною обвинувачення зазначено, що під час дослідження письмових матеріалів, які є доказами у даному кримінальному провадженні, прокурором заявлено клопотання про долучення до матеріалів судового провадження додаткових доказів та про зміну порядку дослідження доказів у справі.

Однак, головуючим суддею у задоволенні вказаних клопотань було відмовлено.

Вказані обставини, на думку сторони кримінального провадження, свідчать про упередженість судді, що є підставою для відводу головуючого судді по розгляду даного провадження.

В судове засідання по розгляду заяви про відвід головуючого судді ОСОБА_4 , прокурором подано письмову заяву, якою він підтримав заявлений відвід.

Отже, п.4 ч.1 статті 75 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Таким чином, особа, яка заявляє відвід має послатись на певні обставини, які викликають обґрунтований сумнів у неупередженості судді по розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

У Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 року) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ - існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності.

Зазначену позицію висловив ЄСПЛ у справах Пуллар проти Сполученого Королівства (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року та Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, в яких було висловлено думку про те, що слід вирішувати у кожній окремій справі - чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

За клопотанням сторони обвинувачення судом досліджено відеозапис судового засідання у кримінальному провадженні №572/3494/19 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст.185 КК України, яке відбулось 19 жовтня 2020 року, із якого встановлено, що прокурором під час судового провадження дійсно було заявлено клопотання про зміну порядку дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, з метою відкриття стороні захисту додаткових письмових доказів, у задоволенні якого судом було відмовлено із посиланням на встановлений попередньо порядок дослідження доказів, підстав для зміни якого не вбачається.

Однак, лише саме по собі процесуальне рішення, постановлене судом не на користь сторони, не може свідчити про упередженість суду відносно сторони кримінального провадження.

В даному випадку стороною обвинувачення не наводяться конкретні факти, що свідчать про упередженість суду.

Відповідно до ч.2 ст.392 КПК України - ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

В даному випадку відвід прокурором заявлено виключно з підстав незгоди із ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати.

Таким чином, вказані прокурором обставини можуть бути предметом розгляду апеляційною інстанцією, а, відтак, не можуть бути підставою для відводу судді.

Таким чином, в ході розгляду заяви прокурора про відвід головуючому судді ОСОБА_4 не встановлено обставин, які б свідчили про обґрунтованість поданої заяви, підстави для відводу ґрунтуються на незгоді сторони захисту із процесуальними рішеннями головуючого судді, а тому у задоволенні заявленого стороною обвинувачення відводу головуючому судді ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.75, 80, 81 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У задоволенні прокурора про відвід головуючого судді ОСОБА_4 по розгляду кримінального провадження №572/3494/19 про обвинувачення ОСОБА_5 за ч.1 ст.185 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ